bet · H201FiU23 · 2015-04-16 00:00:00 — En annan aspekt på detta är att fler och fler tjänster hamnar i betalningsmodeller där marginalkostnaden är noll. Konsumtion och väldigt mycket värdeskapande sker alltså utan att några transaktioner är kopplade till detta. Min fråga är därför: I vilken mån är detta ett fenomen som faktiskt påverkar prognoserna i grunden? För ekonomin i stort är det fortfarande ganska perifert. Ni har bitvis varit inne på detta, men det går att utveckla. Jag är också lite intresserad av det som togs upp om beredskap för mer. Ni har redan fått frågan om reporäntan framöver men också om de kvantitativa lättnader som nu har inlett. Jag förväntar mig inget svar med siffror. Men det vore bra med ett resonemang kring hur stor den svenska bazookan är när det gäller de kvantitativa lättnaderna? , : ställde en fråga om minusränta på sparande och när det kan tänkas inträffa. Vi tror inte att det kommer att inträffa, i varje fall inte under rådande förhållanden. är det nämligen så att med den negativa inlåningsränta som vi har i kostar det bankerna mellan 80 och 100 miljoner. Det är inget stort belopp om man beaktar att bankerna tjänade över 80 miljarder . Det är också så, vilket man kanske inte tänker på , att vår balansräkning såg helt annorlunda ut. Då lånade bankerna pengar från . betalade bankerna ungefär 2 ½ miljarder till för den upplåningen. Då fanns det ingen diskussion över huvud taget om att det skulle leda till negativa inlåningsräntor för spararna. Man ska därför lite grann sätta detta i något slags proportion till annat. Sedan är frågan naturligtvis hur negativt detta är, hur långt ned man kan gå och vad som händer då. Men vi tror inte att detta är en stor fråga, i varje fall inte under rådande omständigheter. ställde en fråga om oljepriset. Vi räknar i våra prognoser med ett oljepris kring 60–. När vi gör våra kalkyler utgår de i allt väsentligt från terminspriser på olja och vad man tror om oljepriset . är det dock så att under rådande omständigheter med denna mycket stora osäkerhet tenderar terminspriserna att ungefär följa dagspriset. Det är bara ett annat sätt att säga att det är väldigt svårt att veta. Terminsprissättningen är ungefär som dagspriset, och sedan har man lagt på lite till. Men det är inte så att terminsprissättningen har gått särskilt brant uppåt eller nedåt. Vi hoppas alltså att vi har rätt när det gäller detta. Men det är väldigt svårt att veta. har jag inte alla enskilda tiondelar i huvudet. Men det är ändå så att så som den svenska ekonomin fungerar – som inte är så beroende av olja, framför allt inte jämfört med hur det var för 20 eller – påverkar oljepriset inflationen i , men det är inte några enorma skillnader som vi talar om, utan det är några tiondelar hit eller dit beroende på åt vilket håll oljepriset går. I detta avseende spelar det mycket större roll i till exempel . Den stora skillnaden mellan ränteavdraget och många andra åtgärder är att ändringar av ränteavdraget slår mot hela stocken. Det innebär att man då får ett mycket snabbare och kraftigare genomslag på det. Vi har gjort sådana kalkyler där man kan se hur mycket det påverkar konsumtionsutrymmet eller disponibel inkomst. Då är det mer fråga om om man trappar ned ränteavdraget över tiden, eller om man tar bort allt på en gång. Men sådana kalkyler låter sig göras. Jag har inte sådana kalkyler med mig här , men det är sådana kalkyler som vi har gjort. Då får man relatera dem till hur mycket det slår mot disponibel inkomst . Men jämfört med till exempel ett amorteringskrav på nyutlåning är den stora skillnaden att det enbart påverkar nyutlåning, och det tar mycket att rulla igenom hela stocken. Det ger liten effekt i systemet i dess helhet jämfört med till exempel ränteavdrag eller någonting annat som slår mot alla. frågade om digitaliseringen. Nej, den har inte ändrat våra prognoser i grunden. Vi ser inte något fundamentalt annorlunda. Den påverkar naturligtvis olika priskategorier och prisgrupper, och man kan fundera på vad som händer där. Men i slutändan kvarstår vår bedömning att den inte påverkar utvecklingen av den allmänna prisnivån på lite sikt. Där är det nämligen egentligen i grunden relationen mellan mängden pengar i ekonomin och alla andra varor som är det avgörande. Men det kan naturligtvis vara nog så svårt på kort sikt att göra en korrekt bedömning av vad detta innebär, eftersom det är alldeles uppenbart att det innebär en prispress inom vissa delar av ekonomin. När det gäller den sista frågan kan vi i teknisk mening alltid köpa precis så mycket som vi behöver. Det tycker jag också att vi visade då vår balansräkning växte från ungefär 200 miljarder till 700 miljarder på ganska . Då gjorde vi helt andra saker. Vi köpte inte statsobligationer. Men vi har i handling visat att vi kan använda vår balansräkning och att vi kan använda den med kraft om det skulle behövas. I detta avseende är naturligtvis 10 miljarder inte något stort belopp. Men det viktiga i detta från vår sida är att vi har velat vara tydliga med att visa att om det behövs kan vi göra denna typ av transaktioner för betydligt större belopp än de som vi gör . Vi är också beredda att göra det om det skulle behövas. , : Jag ska göra en liten komplettering när det gäller negativ ränta och hur det påverkar hushållen och inlåningsräntorna. Effekterna av en negativ reporänta på minus 0,1 bör inte överdrivas. Bankernas inlåningsräntor har redan tidigare legat runt noll. När det gäller just den här förändringen är bedömningen inte att det kommer att innebära några stora förändringar. Vi följer detta noga. Och vår bedömning är att det i detta läge inte är några hushåll som behöver ta någon smäll av att vi har denna svagt negativa ränta. När det gäller ränteavdragen vill jag komplettera med att säga att det har varit en fråga som har varit uppe när IMF, och har varit här och tittat på . De har pekat just på ränteavdragen och tyckt att det är lite förvånande att vi subventionerar en skuldsättning här som redan är för stor för svensk ekonomi. Det finns alltså på listan över åtgärder som ändå kanske behöver få en översyn. (V): vill få fart på ekonomin och få upp inflationen till . Riksbankschefen sa under sin presentation att värnar inflationsmålets roll som nominellt ankare för pris- och lönebildningen i . Något som skulle kunna få fart på svensk ekonomi är att vi får lite höjda löner och att det skulle kunna stärka den inhemska konsumtionen och därmed leda till en ökad inflation. Jag undrar vad riksbankschefen anser om avtalsrörelsernas koppling till inflationen och hur arbetsmarknadens parter bör förhålla sig till inflationsmål sett utifrån diskussionen om att vi har minskade förväntningar . (FP): Jag har två frågor och funderingar. Vice riksbankschefen pekade på inflationsprognoser bakåt i tiden som har slagit fel. Jag vet att tittar på detta. Det finns även ett arbete i om vad detta beror på. Men ni är inte ensamma. Alla har legat lite fel. Har detta rättats till , höll jag på att säga? Det är klart att förväntansvärdet snarare är att om vi hade fel i går har vi sannolikt fel om vi inte gör andra prognoser. Lite mer tillspetsat uttryckt: Vågar vi tro på inflationsprognoser när vi hamnade fel i går? Med detta sagt är det klart att om det skulle vara så att vi har en avvikelse i fråga om inflationsprognoserna framåt och har ett behov av att göra mer, är den lite breda frågan som vi är inne på hela tiden: Hur många verktyg uppfattar att man har kvar för att påverka för att nå inflationsmålet, och hur mycket vill ni lägga ansvaret på andra, till exempel det politiska systemet? (KD): Tack för en bra dragning! Jag har också två frågor och kommentarer. säger att minusräntan inte ska ses som så dramatisk i förhållande till hushållens sparande, och det kanske är korrekt. Men det är klart att det ökar effekten att avkastningen på sparkonton och räntemarknaden närmar sig noll och driver investeringar och sparande till börsen, fastigheter och så vidare. Det har kommit en del synpunkter på att det driver på och blir en diskrepans i de tillgångsslagen jämfört med det underliggande värdet. Det vore intressant att höra syn på om detta riskerar att skapa några bubblor i dessa sektorer. Min andra fråga handlar om åtgärderna mot hushållens bolåneskulder. Ni nämnde en lång rad åtgärder. En del av dem är alltid populära hos ekonomer, såsom fastighetsskatt. Jag tror inte att vi ska gå tillbaka till en fastighetsskatt som gjorde att människor kände oro över att behöva flytta för att grannen sålde sitt hus. Det var en dålig ordning som det är bra att vi har blivit av med. Till skillnad från känner jag en tvekan när det gäller ränteavdragen. Jag tycker att man ska vara mycket försiktig här. SCB:s körning visar att det till största delen är barnfamiljer som skulle påverkas av detta. Liknande problem finns med amorteringskrav, men jag tror att vi behöver en annan amorteringskultur och att vi behöver någon form av amorteringskrav. Ett bekymmer med detta, som ni pekar på, är att det som har presenterats och diskuterats bara drabbar nya objekt. Det riskerar i sin tur att skapa inlåsningseffekter. När man flyttar till ett nytt objekt får man ett amorteringskrav som man inte hade i det gamla objektet. Jag vill höra er syn på att i stället ha ett amorteringskrav som riktar sig till bankerna och bankernas hela bolånestock. Man kan då driva fram marknadslösningar där bankerna i stället för att ge mängdrabatt till dem som lånar mer ger bättre villkor till dem som amorterar och får ned skulden på sitt hus. är det tyvärr tvärtom: ju mer man lånar, desto mer rabatt får man. På så sätt skulle bankerna kunna jobba mer flexibelt mot sina bolånekunder som de driver fram marknadsmässigt lägre skuldsättning. Det skulle vara intressant att höra er syn på en sådan modell. , : Vi lägger oss inte i lönerörelsen, utan det är upp till dem som håller på med de frågorna att jobba på sin kant. Men vi tycker att det är viktigt att ingångsvärdet från deras sida är en inflationstakt på , och det arbetar vi också intensivt för att nå. vet vi alla, och så var det redan när inflationsmålet infördes , att vi inte kan finjustera svensk ekonomi så att inflationen alltid ligger på . Vad det handlar om är att vi i genomsnitt hamnar på och hamnar så nära det går. Det är ett riktmärke, ett ingångsvärde för dem som sköter löneförhandlingarna. Det har fungerat bra i svensk ekonomi, och vi ser inget skäl att ändra på det. Den modell vi har haft har tjänat väl, och därför tycker vi att det är bra att fortsätta med den. Så till fråga om inflationsprognoser: Vi gör så gott vi kan, och vi lägger betydande resurser på detta. Vi kommer att gå igenom detta med utskottet mer i detalj när vi levererar vår rapport som beskriver penningpolitiken och den uppföljning vi gör med alla möjliga olika tekniska analyser av hur detta går till. Vi har haft goda skäl att titta närmare under motorhuven och inte bara på de stora aggregaten. Då måste man ned och prata med 900 företag, och man måste in och rota i ett stort antal varugrupper för att komma längre in under huden när det gäller detta. Vi och många andra centralbanker rotar i detta efter bästa förmåga. Vi överraskades av att det blev som det blev. Det får vi ta lärdom av och lägga ännu mer resurser på prognoser – dock med viss ödmjukhet för att prognoser inte är enkelt. Den andra frågan gällde vad och andra kan göra. Jag ska i allt väsentligt hålla mig till vad vi kan göra. Mekaniken i detta är att vi antingen sätter priset på pengar eller reglerar kvantiteten på pengar eller gör båda. håller vi egentligen till en del på med båda. Vi kan sänka räntan till en ännu mer negativ nivå. Som en konsekvens av det åker givetvis räntebanan med i en eller annan form, för annars hänger det inte ihop. Om vi köper statsobligationer innebär det att vi pressar ned statens låneränta längs med avkastningskurvan på ett eller annat sätt. Då får de som har placerat i statsobligationer pengar av oss i stället. Sedan kommer de att göra sig av med pengarna genom att köpa andra tillgångar, investera eller så. Då ökar inlåningen hos oss, det vill säga penningmängden i vid mening ökar. På samma sätt blir det om vi lånar ut till bankerna som sedan i sin tur lånar dessa pengar vidare till företagen. Då ökar också penningmängden i ekonomin. Må vara att det kanske blir ett lite annat resultat, för fördelningen blir då något annorlunda. På samma sätt blir det om vi gör valutainterventioner. Då köper vi utländsk valuta och betalar med svenska kronor. Då blir det också mer svenska kronor i systemet. Låt mig ge ytterligare ett exempel. Det är inte något som vi kommer att göra, utan det är bara för att beskriva hur verktygslådan ser ut. Låt oss anta att vi när nu ska byta sedlar och mynt säger att man får fyra nya för varje gammal. Det kan vi göra rent tekniskt, och då blir det nog inflation. Men vi ska komma ihåg, vilket lätt försvinner i denna diskussion, att om vi skulle göra en sådan åtgärd ryker hela egna kapital och mer därtill. Då får vi ett negativt eget kapital på flera hundra miljarder, och det innebär i sin tur att inte kan ge någon utdelning till staten . Men inflation av det hela blir det. Vad det egentligen handlar om när det gäller verktygslådan är att få upp inflationen under ordnade former. Det gagnar ingen om det sker under oordnade former. fråga om det blir bubblor är mycket berättigad, och det kräver absolut punktbevakning . Det är en av de svårigheter som finns med detta, och det är ett nytt område för alla. I den bästa av världar blir det investeringar och inte tillgångsbubblor, men det kommer att kräva en noggrann övervakning så att vi inte trampar fel på olika sätt. Så till frågan om hushållens lån och vad man gör och hur man kan göra på olika sätt. Vi tycker att det är ett problem och att problemet behöver hanteras. Vi har inte verktygen för att hantera denna fråga. Det viktiga är att man gör något, men det är ni som sitter på rattarna och spakarna och har beslutsrätten. Därför är det bland er diskussionen ska föras om vilka spakar det ska dras i och vid vilket tillfälle. Detta kan göras på en lång rad olika sätt. Jag tänker inte ge en rekommendation och säga att det finns ett och endast ett sätt att göra det på, utan man kan välja olika sätt att gå till väga. Däribland finns en åtgärd som jag inte har nämnt men som tog upp, och det är att inte rikta sig till enskilda hushåll utan till bankerna. Om jag är rätt informerad är det ett sätt att gå till väga som jag tror används i . , : frågade om vi vågar lita på prognoserna. Även om vi säger att det är prognoser och inte ett löfte är det frustrerande för en centralbank att göra så stora fel när det gäller just prognoserna för inflationen, som ju är vårt mål. Vi diskuterar detta mycket, både internt på och med våra centralbankskolleger ute i världen. Det är inte enbart ett svenskt problem, utan våra kolleger på andra centralbanker brottas med samma problem. De hade också räknat med att tillväxten skulle komma tillbaka efter finanskrisen ungefär som vi har sett tidigare och att vi skulle få igång efterfrågan och därmed inflationen. Det är ett svårt problem. Vi lägger ned betydligt mer resurser på detta område nu än vad vi gjorde tidigare. Vi har gjort de särskilda undersökningarna via , och vi har mer personal på dessa frågor. Vi gör ganska bra prognoser när det gäller tillväxtprognoser och arbetsmarknadsprognoser. Men när det gäller just inflationen fick vi revidera för att prognoserna gick fel. Vi måste bli ännu bättre; det är helt klart. Det är ingen tröst att vi är i sällskap med andra som gör samma fel, men det belyser att det finns nya fenomen som är svåra att ta på. Låt mig säga något till om att det kan byggas upp bubblor i ekonomin på andra håll. Vi måste verkligen vara på tårna i analysen. Att ha så här låga räntor skapar givetvis incitament i de finansiella marknaderna, och det finns risk för att nya bubblor byggs upp. Vi och andra myndigheter måste därför bidra till den goda analysen för att försöka identifiera dessa problem. Vi har i vår stabilitetsrapport föreslagit lite högre kapitalkrav på bankerna. Eftersom vi har ett så stort banksystem tycker vi att det är rimligt att man är lite bättre kapitaliserade än vad standardreglerna medger. Vi har också pekat på andra områden. När det gäller hushållen och vad vi kallar kvar-att-leva-på-kalkylerna borde man bli lite strängare så att man verkligen ser till att hushållen har tillräckliga buffertar för att klara av när räntorna går upp. (S): Mycket har redan berörts, men när jag läste protokollet fastnade jag på att det fanns flera resonemang om den dysfunktionella situationen på arbetsmarknaden, alltså matchningsproblematiken. Det är onekligen ett bekymmersamt tillstånd med tanke på att det finns branscher som efterfrågar arbetskraft men inte får tag på den. Kan ni utveckla dessa resonemang? Det vore intressant att höra hur allvarligt ni ser på den situationen i detta sammanhang. I min andra fråga vill jag knyta an till vice riksbankschefens diskussion om den debatt som pågår. Jag skulle vilja skruva till den lite ytterligare, om ni ursäktar. Vissa ekonomer och bedömare hävdar att penningpolitiken som sådan har nått vägs ände och att det är dags för helt andra typer av åtgärder, inte minst inom det finanspolitiska området, för att få till det. Hur ser ni på denna kritik och dessa påståenden? (M): Jag har tre frågor. kom det en ny rapport från SCB över nationalräkenskaperna som får beskrivas som tämligen positiv. BNP-tillväxten landar på , och det finns också en betydande upprevidering av produktiviteten i näringslivet. Hur ser ni på konsekvenserna av detta för bedömning av den potentiella produktionen och produktionsgapet i svensk ekonomi? Oljeprisutvecklingen har tidigare nämnts som en viktig förklaring till den låga inflationen i . nämnde att om man rensar bort boräntor och energipriser är inflationen . ser vi att både löneutveckling och inflationsförväntningar är låga. Alltså är det trots detta påtagligt svaga inflationsförväntningar. Jag vill höra lite mer om er analys av detta. Den tredje delen gäller något som nämnde lite i förbifarten i sin genomgång. Ett skäl till den låga ränta som införts anges vara den expansiva penningpolitik som sker i vår omvärld. Ett syfte är att undvika en stärkt svensk växelkurs, vilket skulle kunna leda till ännu lägre inflation men framför allt till problem för svensk exportindustri och bromsa en konjunkturåterhämtning i . Givet de problem som nämnts , framför allt risken för tillgångsbubblor på bostadsmarknaden, och att vi ser en inhemsk ekonomi som visar på relativt god tillväxt finns det, som nämnde, andra verktyg som skulle kunna användas, till exempel valutaintervention. Har ni övervägt att använda denna typ av åtgärd? Hur har ni resonerat? Om inte, varför har ni landat i att inte använda det verktyget ? , : Frågan om matchningsproblem ligger utanför penningpolitiken. Vi kan inte med räntan påverka hur arbetsmarknaden fungerar internt. Vi har dock observerat när vi har resonerat och arbetat med vår prognos om arbetslösheten i aggregat och i vilken takt arbetslösheten kommer att falla – och det kan man givetvis definiera på många olika sätt – att arbetsmarknaden förefaller vara betydligt mer tudelad . Det finns fler och fler jobb och arbetslösheten förblir hög och stigande hos personer som på ett eller annat sätt är svåra att anställa medan den är på väg ned när det gäller något slags genomsnittsdeltagare på arbetsmarknaden. Grafen visar de utsatta grupperna – de , de anlända och de som på ett eller annat sätt har något bekymmer – och de icke utsatta där arbetslösheten är på väg ned. Oberoende av räntans nivå och hur penningpolitiken ser ut för stunden spelar det roll i den meningen att det potentiellt kan påverka vad arbetslöshetens lägsta nivå kan tänkas vara eller bli. Det syns inte på grafen, för då ska man ta en betydligt . Det kommer att styra runt vilken genomsnittlig arbetslöshetsnivå som arbetslösheten svänger i . Det betyder att det på annat håll är en nog så viktig sak och viktig fråga att sysselsätta sig med, och den kommer vi säkert att leva med i detta land . Jag tror inte att penningpolitiken är vid vägs ände. Jag räknade upp ytterligare ett antal möjligheter att på det ena eller andra sättet skapa pengar. Sedan ligger det mer på det finanspolitiska området att resonera kring vad man vill eller inte vill göra där. Men den frågan ligger utanför det vi sysslar med. Den fråga som finns för landet i sin helhet rör den allmänna efterfrågans sammansättning. Det vi gör ska på ett eller annat sätt passera den finansiella sektorns balansräkningar för att hushåll eller företag ska låna mer. Om man gör något annat på annat håll får man en lite annan sammansättning av den aggregerade efterfrågan i ekonomin. Det kan spela viss roll, men det är överväganden som inte vi utan andra ska stå för. Vi gläder oss givetvis också över en god tillväxt . Men eftersom det är en enskild siffra har det inte ändrat våra prognoser. Siffran låg i och för sig över den prognos vi hade gjort, men vi får vänta och se. bedömer vi att de resurser som finns tillgängliga i svensk ekonomi kommer att användas under den prognosperiod som vi nu gör. Det är därför vi har en tillväxtprognos på 2–2 ½ upp mot , för då kan man förvänta sig att resursförbrukningen är sådan att resurserna används. Det är inte riktigt möjligt att se framför sig så höga tillväxttal utan att resursgapet sluts. Frågan om inflationsförväntningar är viktig. På kort sikt tenderar de att följa inflationen, men vi har tyckt och tycker att det har varit oroande att de långsiktiga inflationsförväntningarna har krupit nedåt. Det har också spelat roll i den penningpolitiska diskussionen i så måtto att man kan hävda att om oljepriset ändras kraftigt uppåt eller nedåt och sedan stannar på den nya nivån, i detta fall på en lägre nivå, borde det inte spela någon roll för penningpolitiken. har vi dock låtit det spela roll av just det skälet att inflationsförväntningarna är låga och har varit på väg ned . Vi har beaktat detta när vi har resonerat om hur vi ska tänka i frågan om oljepriset. Med helt och hållet förankrade inflationsförväntningar, säg på prick , är det möjligt att det hade varit annorlunda. Jag kan inte bedöma hur det hade sett ut då. Men inflationsförväntningarna har spelat roll , oaktat att de enligt läroboken kanske inte riktigt borde göra det. Vad gäller växelkursen vore det ovälkommet med en starkare krona givet den inflationsutveckling och inflationsprognos som vi gör. Ingenting är uteslutet under rådande omständigheter, men att intervenera är inte vårt förstahandsval, vilket tydligt framgår i protokollet. Låt mig betona att inget är uteslutet, för det går inte att veta vad som händer givet att det sker så stora saker i vår omvärld och givet att det är mycket stora belopp som kommer att sätta i rörelse . Vi har reagerat till en del på det genom att säga att vi är villiga att köpa statsobligationer till betydande belopp för att hjälpa till att få upp inflationstakten i . Men skulle det inte hjälpa står som sagt en ganska stor verktygslåda till vårt förfogande. (SD): Om politiken hade tagit ett större ansvar för skuldsättningen i ett tidigare skede genom exempelvis slopande av ränteavdrag, amorteringskrav eller andra åtgärder, hade man då kunnat sänka räntan mer aggressivt och möjligen undvikit ett läge med negativ ränta? (V): Som vi var inne på har fokuserat på hushållens ökande skuldsättning, men känns det som att ni har svängt och åter fokuserar på inflationsmålet. Det man kan fundera på är hur förda linje har slagit mot och om den har varit gynnsam för . Vilka effekter har fokus på hushållens ökande skuldsättning fått för inflationen och arbetslösheten i ? (M): Så här mot slutet av denna övning tillåter jag mig att bli något mer filosofisk. Jag vet att jag har ställt frågan till riksbankschefen hur hans vapenarsenal ser ut och hur eldkraften i den arsenalen är.