bet · H201JuU17 · 2015-03-19 00:00:00 — Av 7 kap. 1 § fängelselagen (2010:610) framgår att en intagen får ta emot besök i den utsträckning det lämpligen kan ske. Ett besök får dock vägras under vissa omständigheter. Av 7 kap. 2 § följer vidare att ett besök, om det är nödvändigt av säkerhetsskäl, får kontrolleras genom att personal övervakar besöket, eller genom att besöket äger rum i ett besöksrum som är utformat så att det omöjliggör att föremål överlämnas. I samband med bestämmelsens införande anförde regeringen att kontroll t.ex. kan ske genom att den intagne och besökaren hålls fysiskt åtskilda från varandra av en glasruta (prop. 2009/10:135 s. 144). Utskottet tillstyrkte lagförslaget (bet. 2009/10:JuU21 s. 34–35). följde utskottet (rskr. 2009/10:317–318). Utskottet har tidigare avstyrkt ett liknande motionsyrkande och då konstaterat att det följer av fängelselagen att ett besök, om det är nödvändigt av säkerhetsskäl, får kontrolleras genom att personal övervakar besöket eller genom att besöket äger rum i ett besöksrum som är så utformat att det omöjliggör att föremål överlämnas (bet. 2012/13:JuU12 s. 18). Som utskottet angett vid tidigare beredning av liknande motionsyrkanden följer av fängelselagen att ett besök får, om det är nödvändigt av säkerhetsskäl, kontrolleras genom att personal övervakar besöket eller genom att besöket äger rum i ett besöksrum som är så utformat att det omöjliggör att föremål överlämnas. Utskottet finner inte något skäl att ändra gällande ordning och avstyrker därför motion 2014/15:2536 (SD) yrkande 1. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om att skärpa reglerna för permissioner och avskaffa obevakade permissioner för livstidsdömda. Jämför reservation 8 (SD). I kommittémotion 2014/15:2536 av och (båda SD) yrkande 3 begärs ett tillkännagivande om att reglerna för permission ska skärpas. Samma yrkande framförs i motion 2014/15:2524 av m.fl. (båda SD) yrkande 34. I motion 2014/15:2493 av och (båda SD) yrkande 3 begärs ett tillkännagivande om att de obevakade permissionerna för livstidsdömda mördare ska avskaffas. Den som döms till fängelse ska som huvudregel avtjäna straffet i en kriminalvårdsanstalt. Verkställigheten ska utformas så att den intagnes anpassning i samhället underlättas och negativa följder av frihetsberövandet motverkas. Vidare ska verkställigheten, i den utsträckning det är möjligt utan att kravet på samhällsskydd eftersätts, särskilt inriktas på åtgärder som är ägnade att förebygga återfall i brott (1 kap. 2 och 5 §§ fängelselagen [2010:610]). För en intagen som avtjänar fängelse i lägst ska det, om det inte är uppenbart obehövligt, beslutas om de särskilda villkor som av säkerhetsskäl är nödvändiga när det gäller bl.a. permissioner (1 kap. 7 §). För att den intagnes anpassning i samhället ska underlättas får han eller hon beviljas permission om minst en fjärdedel av strafftiden har avtjänats och det inte finns en påtaglig risk för att den intagne kommer att begå brott, undandra sig straffets fullgörande eller på annat sätt missköta sig. För en intagen som avtjänar ett livstidsstraff ska andelen av strafftiden bestämmas som om strafftiden är (10 kap. 1 §). Om det finns särskilt ömmande skäl får en intagen beviljas s.k. särskild permission om hans eller hennes behov av vistelse utanför anstalten inte kan tillgodoses genom vanlig permission och vistelsen utanför anstalten kan beviljas med hänsyn till den risk som finns för att den intagne kommer att begå brott, undandra sig straffets fullgörande eller på annat sätt missköta sig (10 kap. 2 §). En permission ska enligt 10 kap. 5 § förenas med de villkor som behövs, och om det är nödvändigt av säkerhetsskäl ska den intagne stå under bevakning. Villkoren ska vara individuellt utformade utifrån omständigheterna i det enskilda fallet. Villkoren kan t.ex. avse vistelseort, anmälningsskyldighet, krav på nykterhet och förbud mot att kontakta ett brottsoffer. Ett villkor som har meddelats i samband med permission eller särskild permission får kontrolleras med elektroniska hjälpmedel. I samband med att fängelselagen infördes uttalade utskottet att de särskilda regler som gäller för en långtidsdömd i fråga om bl.a. permissioner markerar att Kriminalvården ska fästa särskilt avseende vid kravet på samhällsskydd när det gäller en intagen som gjort sig skyldig till allvarlig brottslighet (bet. 2009/10:JuU21 s. 24). Utskottet har tidigare berett ett yrkande om att möjligheten till obevakade permissioner helt ska avskaffas för den som dömts till livstids fängelse för mord (bet. 2013/14:JuU28 s. 8 f.). Utskottet avstyrkte yrkandet med den motiveringen att den gällande ordningen för livstidsdömdas möjligheter till permission innebär en rimlig avvägning mellan behovet av samhällsskydd och intresset av att underlätta den intagnes anpassning i samhället samt motverka frihetsberövandets negativa följder. Permissioner syftar till att underlätta intagnas anpassning i samhället. Utskottet anser alltjämt att den gällande ordningen för intagnas möjlighet till permission innebär en rimlig avvägning mellan behovet av samhällsskydd och intresset av att underlätta den intagnes anpassning i samhället samt motverka frihetsberövandets negativa följder. Utskottet ser därför inte något skäl att ställa sig bakom det tillkännagivande som efterfrågas i kommittémotion 2014/15:2536 (SD) yrkande 3 och motion 2014/15:2524 (SD) yrkande 34. Utskottet ser inte heller något skäl för att ändra sitt ställningstagande vad gäller livstidsdömdas rätt till permissioner i vissa fall, och avstyrker därmed även motion 2014/15:2493 (SD) yrkande 3. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om att personer som begått ett grövre brott bör förses med en elektronisk fotboja vid frisläppandet. Jämför reservation 9 (SD). I motion 2014/15:2524 av m.fl. (SD) yrkande 31 begärs ett tillkännagivande om att personer som avtjänat en påföljd efter att ha begått ett grövre brott vid frisläppandet bör förses med elektronisk fotboja. Motionärerna anför att man genom detta skulle dels avhålla personen från att återfalla i brottslighet, dels underlätta utredningen av de brott som personen eventuellt återfaller i. Av lagen (1994:451) om intensivövervakning med elektronisk kontroll framgår att den som ska avtjäna fängelse under vissa omständigheter kan beviljas att verkställa fängelsestraffet utanför anstalt. Verkställigheten utanför anstalt sker i form av intensivövervakning i förening med ett förbud för den dömde att vistas utanför bostaden annat än på särskilt angivna tider och för bestämda ändamål såsom förvärvsarbete, utbildning, vård, nödvändiga inköp och liknande. Efterlevnaden av förbudet ska kontrolleras med elektroniska hjälpmedel. Av 11 kap. 1 § fängelselagen (2010:610) framgår att en intagen får beviljas tillstånd till vistelse utanför anstalt genom bl.a. frigång för att minska risken för att han eller hon återfaller i brott eller för att på annat sätt underlätta hans eller hennes anpassning i samhället. Frigång innebär att en intagen och utanför anstalten utför arbete, får behandling eller deltar i en utbildning eller särskilt anordnad verksamhet. Enligt 11 kap. 6 § fängelselagen ska ett tillstånd till en utslussningsåtgärd förenas med de villkor som behövs för att syftet med åtgärden ska uppnås eller för att Kriminalvården ska kunna utöva nödvändig kontroll. Elektroniska hjälpmedel får användas för att kontrollera meddelade villkor. Utskottet har vid tidigare beredning av allmänna motioner (bet. 2012/13:JuU12 s. 18 f.) avstyrkt yrkanden om att personer som begått våldsbrott, sexualbrott och grova narkotikabrott vid frisläppandet bör förses med elektronisk fotboja med motiveringen att utskottet inte är berett att föreslå en utökad användning av intensivövervakning. Ett liknande yrkande har beretts (förenklat) i betänkande 2013/14:JuU17. Utskottet vidhåller sin tidigare bedömning och ser inte heller nu något skäl att föreslå en sådan utökad användning av intensivövervakning med elektronisk kontroll som efterfrågas i motion 2014/15:2524 (SD) yrkande 31. Utskottet avstyrker därför motionsyrkandet. Utskottets förslag i korthet Med bifall till ett motionsyrkande från M, C, FP och KD tillkännager för regeringen som sin mening vad utskottet anför om att regeringen bör skärpa reglerna för villkorlig frigivning för de som återfallit i likartad brottslighet. avslår motionsyrkanden om att avskaffa villkorlig frigivning och om att personer som dömts till ett tidsbegränsat fängelsestraff ska, efter att ha avtjänat sitt fulla straff, friges villkorligt under en prövotid. Jämför reservationerna 10 (SD) och 11 (S, MP, V). I motion 2014/15:2970 av m.fl. (M, C, FP, KD) yrkande 12 begärs ett tillkännagivande om att regeringen bör skärpa reglerna för villkorlig frigivning. Motionärerna anför att personer som återfaller i likartad brottslighet bör avtjäna i fängelset som bättre motsvarar straffvärdet för det eller de nya brott som han eller hon dömts för. Den som återfaller i brott och döms till ett nytt fängelsestraff ska därför avtjäna tre fjärdedelar av det nya straffet. I motion 2014/15:2875 av (M) yrkande 1 begärs ett tillkännagivande om att den villkorliga frigivningen efter det att två tredjedelar av strafftiden löpt ut bör avvecklas och att varje dömd brottsling måste avtjäna minst den strafftid som vederbörande dömts till. I samma motion yrkande 2 begärs ett tillkännagivande av att varje person som tilldömts ett tidsbegränsat fängelsestraff efter att det fulla straffet avtjänats ska friges villkorligt under en prövotid som motsvarar en tredjedel av samma straffvärde, dock högst . I motion 2014/15:2524 av m.fl. (SD) yrkande 7 begärs ett tillkännagivande om att den automatiska frigivningen efter två tredjedelar av utdömt straff enligt 26 kap. 6 § ska tas bort. Av 26 kap. 6 § framgår att när minst två tredjedelar av ett tidsbestämt fängelsestraff, dock minst en månad, avtjänats ska den dömde friges villkorligt. Om det finns synnerliga skäl mot villkorlig frigivning ska den skjutas upp. Vid bedömningen av om det finns synnerliga skäl mot villkorlig frigivning ska det särskilt beaktas om den dömde på ett allvarligt sätt har brutit mot de föreskrifter och villkor som gäller för verkställigheten. Bestämmelsen fick sin nuvarande lydelse genom en lagändring som trädde i kraft (prop. 2005/06:123, bet. 2005/06:JuU33). Av 26 kap. 10 § framgår att efter den villkorliga frigivningen gäller en prövotid som motsvarar den strafftid som återstår vid frigivningen, dock . Den frigivne ska vara skötsam, efter förmåga försöka försörja sig samt i övrigt rätta sig efter vad som åligger honom enligt denna balk eller enligt föreskrifter eller anvisningar som har meddelats med stöd av den (14 §). Av 19 § samma kapitel framgår att om den frigivne allvarligt åsidosatt sina åligganden och det kan antas att han eller hon inte kommer att låta rätta sig genom någon annan åtgärd som övervakningsnämnden kan vidta, får nämnden förklara den villkorligt medgivna friheten förverkad till av varje gång. Om den frigivne begår brott ska den villkorligt medgivna friheten eller en del av denna förklaras förverkad, om inte särskilda skäl talar mot det (34 kap. 4 § ). Utskottet har behandlat motionsyrkanden om ändringar i bestämmelserna om villkorlig frigivning, se betänkandena /07:JuU7, 2007/08:JuU29, 2009/10: JuU21 och 2010/11:JuU10. I betänkande 2006/07:JuU7 (s. 26 f.) lämnas en utförlig redogörelse för bakgrunden till den lagändring som trädde i kraft . I betänkande 2009/10:JuU21 uttalade utskottet (s. 41) att det ska löna sig att vara skötsam . Den intagne bör t.ex. delta i programverksamhet, hålla sig borta från missbruk och sköta permissioner m.m. När det gäller tidpunkten för villkorlig frigivning vidhöll utskottet sin tidigare uppfattning att denna inte bör förändras. Utskottet avstyrkte motionsyrkandena. Vid det senaste tillfället anförde utskottet att det vidhöll sin uppfattning att det ska löna sig att vara skötsam (bet. 2010/11:JuU10 s. 15 f.). Den intagne bör t.ex. delta i programverksamhet, hålla sig borta från missbruk och sköta permissioner m.m. Utskottet ansåg inte att reglerna om villkorlig frigivning borde ändras och avstyrkte motionerna. Liknande motionsyrkanden behandlades (förenklat) i betänkandena /13:JuU12 och 2013/14:JuU19. Återfall i brottslighet är ett stort problem. Det finns en förhållandevis liten andel livsstilskriminella som står för en oproportionerligt stor andel av brottsligheten. Utskottet anser att personer som har återfallit i likartad brottslighet bör vara frihetsberövade än vad som är fallet . Förändringar bör därför övervägas när det gäller möjligheten till villkorlig medgiven frigivning. De som återfaller i likartad brottslighet och på nytt döms till fängelse bör inte som huvudregel friges villkorligt efter det att två tredjedelar av det utdömda straffet har verkställts. Han eller hon bör i stället avtjäna i fängelse som bättre motsvarar straffvärdet för det eller de nya brott som han eller hon dömts för. Tiden i anstalt bör dock följas av en tidsperiod då den intagne ges möjlighet att återanpassa sig till ett liv i frihet. Den som återfaller i likartad brottslighet och döms till ett nytt fängelsestraff bör därför avtjäna minst tre fjärdedelar av det nya straffet. Utskottet förslår med bifall till motion 2014/15:2970 (M, C, FP, KD) yrkande 12 att tillkännager för regeringen som sin mening vad utskottet anför om att skärpa bestämmelserna för villkorlig frigivning av dem som återfallit i likartad brottslighet. Utskottet ser inte något skäl för att i övrigt ändra bestämmelserna för villkorlig frigivning och avstyrker därmed motionerna 2014/15:2875 (M) yrkandena 1 och 2 och motion 2014/15:2524 (SD) yrkande 7. Utskottets förslag i korthet avslår en motion om att bygga nya mer spartanska kriminalvårdsanstalter. Jämför reservation 12 (SD). I motion 2014/15:1110 av (SD) begärs ett tillkännagivande om att regeringen ska återkomma med förslag om att bygga nya mer spartanska kriminalvårdsanstalter. De nya anstalterna ska ta emot dels utländska medborgare som ska utvisas efter dom, dels dem som döms till livstidsstraff i enlighet med förslag. Verkställigheten av ett fängelsestraff ska enligt 1 kap. 5 § första stycket fängelselagen (2010:610) utformas så att den intagnes anpassning till samhället underlättas och så att negativa följder av frihetsberövandet motverkas. Av Kriminalvårdens regleringsbrev framgår att ett prioriterat område inom verksamheten är att Kriminalvården ska ha flexibilitet och beredskap inför variationer i klienttillströmingen. Kriminalvården ska säkerställa att det finns en effektiv och flexibel häktes- och anstaltsorganisation som är anpassad efter behovet av såväl antalet platser som platser med olika grad av säkerhet. Det ska finnas en långsiktig plan för hur organisationen fortlöpande kan anpassas till verksamhetens behov, när det gäller såväl antalet platser som behovet av personal. Utskottet har i betänkande 2012/13:JuU12 (s. 28 f.) anfört att det inte kunde ställa sig bakom ett liknande motionsyrkande och avstyrkt det. Liknande yrkande har även beretts (förenklat) i betänkande 2013/14:JuU17. Utskottet vidhåller sin tidigare uppfattning och ser inte skäl att ställa sig bakom det tillkännagivande som begärs i motion 2014/15:1110 (SD). Avtal om överförande av straffverkställighet Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om ett tillkännagivande av att ska upprätta avtal med andra länder om verkställighet av straff. Jämför reservation 13 (SD). I motion 2014/15:2524 av m.fl. (SD) yrkande 15 begärs ett tillkännagivande om att ska upprätta avtal med andra länder för att möjliggöra att en utlänning som är dömd till fängelsestraff följt av utvisning kan avtjäna sitt straff i annat land. Överförande av straffverkställighet är en del av det internatio-nella straffrättsliga samarbetet. Det grundläggande syftet är att underlätta den dömdes sociala återanpassning genom att möjliggöra att straffet verkställs där den dömde är medborgare eller har sin hemvist. För detta finns såväl kriminalpolitiska som humanitära skäl. Det finns ett flertal lagar som reglerar överförande av straffverkställighet till och från . Dessa lagar grundar sig i sin tur på olika internationella överenskommelser (prop. 2014/15:29 s. 46). Lagen (1972:260) om internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom (internationella verkställighetslagen) möjliggör överförande av verkställighet av frihetsberövande påföljder, böter och förverkande till och från . De grundläggande överenskommelser som omfattas av lagen är konvention om brottmålsdoms internationella rättsverkningar (brottmålsdomskonventionen), konvention om överförande av dömda personer (överförandekonventionen) jämte tilläggsprotokoll och artikel 67–69 i . Lagen medger vidare överförande av straffverkställighet till och från utan en överenskommelse med den andra staten om det föreligger synnerliga skäl för ett överförande (s. 46). Regeringen gav en särskild utredare i uppdrag att göra en översyn av den internationella verkställighetslagen. Utredaren överlämnade betänkandet Internationell straffverkställighet (SOU 2013:21). Betänkandet bereds, till den del det avser översynen av den internationella verkställighetslagen, inom . Inom finns ett långtgående samarbete rörande överförande av straffverkställighet. Samarbetet bygger på lagharmonisering, och de nordiska staterna har i stort sett likalydande lagar gällande överförande av straffverkställighet. I finns bestämmelser i lagen (1963:193) om samarbete med , , och angående verkställighet av straff m.m. (nordiska verkställighetslagen) och förordningen (1963:194) om samarbete med , , och angående verkställighet av straff m.m. Den nordiska verkställighetslagen möjliggör överförande mellan de nordiska länderna av frihetsberövande påföljder, böter och förverkande. Därutöver kan även övervakning av villkorligt dömda och villkorligt frigivna överföras till en annan nordisk stat. Överlämnande till rättspsykiatrisk vård och proposition 2014/15:29 om sluten ungdomsvård omfattas dock inte av regleringen. Det pågår ett arbete med att utöka den nordiska regleringen till att även avse samhällstjänst (s. 46 f.). Rambeslutet om en europeisk arresteringsorder antogs och har genomförts av samtliga medlemsstater. Rambeslutet har i svensk rätt genomförts genom lagen (2003:1156) om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder (lagen om en europeisk arresteringsorder) samt ett antal förordningar. Med en arresteringsorder avses ett rättsligt avgörande som innebär en begäran om att en rättslig myndighet i en annan medlemsstat ska gripa och överlämna en eftersökt person för lagföring eller verkställighet av en frihetsberövande påföljd. Överförande av straffverkställighet i samband med en europeisk arresteringsorder kan bl.a. aktualiseras om ett land som överlämnar en person för lagföring ställer som villkor för överlämnandet att personen ska få avtjäna ett eventuellt straff i den staten (s. 47). samarbetar med de internationella brottmålstribunalerna för f.d. och liksom med Specialdomstolen för . har ingått straffverkställighetsavtal med dessa tribunaler, och regeringen får besluta att fängelsedomar meddelade av tribunalerna får verkställas i . Även enligt lagen (2002:329) om samarbete med får regeringen besluta att en fängelsedom som meddelats av domstolen får verkställas i (s. 47 f.). har även ingått andra överenskommelser som regleras genom den nationella verkställighetslagen. Överenskommelserna framgår av 21 § förordningen (1977:178) om internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdomar. De överenskommelser som gäller och som gäller frihetsberövande påföljder är överenskommelsen mellan och om verkställighet av straffrättsliga påföljder och överenskommelsen mellan om verkställighet av straffrättsliga påföljder (SOU 2013:21 s. 164 f.). Regeringen lämnade propositionen Erkännande och verkställighet av frihetsberövande påföljder inom Europeiska unionen (prop. 2014/15:29). har antagit regeringens lagförslag (bet. 2014/15:JuU7, rskr. 2014/15:110). Avsikten med förslaget är att dömda personer med hemvist eller närmare anknytning till en annan medlemsstat inom Europeiska unionen (EU) i större utsträckning än ska verkställa straffet i den staten. Syftet är att den dömde ska verkställa påföljden i den medlemsstat där den dömdes sociala återanpassning kan förväntas ske bäst. Förslaget är ett led i att genomföra rambeslutet om verkställighet av frihetsberövande påföljder. I propositionen föreslås en ny lag om erkännande och verkställighet av frihetsberövande påföljder inom EU. Enligt den föreslagna lagen ska Kriminalvården pröva om en utländsk dom ska erkännas och verkställas i eller om en svensk dom ska skickas till en annan medlemsstat för att verkställas i den staten. De svenska påföljder som föreslås kunna överföras är fängelse, överlämnande till rättspsykiatrisk vård och sluten ungdomsvård. I den föreslagna lagen fastslås kriterier för när ett erkännande respektive översändande ska ske, hur prövningen ska gå till och i vilken utsträckning den andra statens medgivande eller den dömdes samtycke ska krävas. Kriminalvårdens beslut föreslås kunna överklagas till allmän domstol. Den nya lagstiftningen kommer att träda i kraft . Av Kriminalvårdens årsredovisning (s. 25 f.) framgår att totalt 73 påföljder för personer som avtjänar ett fängelse överfördes från till ett annat land 2014. Av dessa överfördes 29 till övriga nordiska länder; 13 till , 8 till och 8 till . Ett antal ytterligare påföljder har också överförts till annat nordiskt land, utan att någon frihetsberövad person förts över, eftersom den dömde varit på fri fot när beslutet fattades. En majoritet av alla beslut om överförande inom leder också till ett överförande av påföljden. Vad gäller överföranden till övriga länder genomfördes flest överföranden till (13), följt av (6) samt och (5). Utskottet har vid tidigare beredning avstyrkt ett liknande motionsyrkande (bet. 2010/11:JuU10 s. 16 f.). Utskottet konstaterade då att både den internationella verkställighetslagen och lagen om samarbete med , , och angående verkställighet av straff, ger möjligheter att låta personer som här i dömts till fängelse och utvisning verkställa sina straff i hemlandet. I förhållande till stater som är anslutna till brottmålsdomskonventionen eller överförandekonventionen med tilläggsprotokollet synes motionen väsentligen tillgodosedd. Vad gäller stater som inte är anslutna till någon av de nämnda konventionerna utgår utskottet alltjämt från att regeringen, utan något särskilt riksdagsinitiativ, undersöker möjligheterna att ingå bilaterala avtal i den omfattning som är önskvärd. Utskottet har tillstyrkt regeringens lagförslag i propositionen Erkännande och verkställighet av frihetsberövande påföljder inom Europeiska unionen (prop. 2014/15:29, bet. 2014/15:JuU7). Som nämns ovan var avsikten med förslaget att dömda personer med hemvist eller närmare anknytning till en annan medlemsstat inom EU i större utsträckning än ska verkställa straffet i den staten. Syftet var således att underlätta den sociala återanpassningen av den dömde. Utskottet vidhåller sin tidigare inställning och konstaterar att överförande av verkställighet är möjligt enligt de lagar och konventioner som nämns ovan. Utskottet utgår alltjämt från att regeringen, när det gäller stater som inte är anslutna till nämnda konventioner, undersöker möjligheterna att ingå bilaterala avtal i den omfattning som är önskvärd. Med det anförda avstyrker utskottet motion 2014/15:2524 (SD) yrkande 15. Ändring av påföljdssystemet, punkt 1 (M, C, FP, KD) av (M), (M), (C), (FP), (KD), (M) och (M). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2014/15:2973 av m.fl. (M, C, FP, KD) yrkande 5.