bet · H201CU9 · 2015-03-18 00:00:00 — I betänkandet behandlar utskottet tolv motionsyrkanden från den allmänna motionstiden om olika ersättnings-, insolvens- och utsökningsrättsliga frågor. Motionsyrkandena gäller obligatorisk hemförsäkring, personförsäkring, oberoende organ för bedömning av personskador, ersättning från till lokförare, ideellt skadestånd, ränta på skadestånd med anledning av brott, avhysning och särskild handräckning samt företagsrekonstruktion m.m. Utskottet föreslår att avslår samtliga motionsyrkanden. I betänkandet finns två reservationer och två särskilda yttranden. Utskottets förslag till riksdagsbeslut Oberoende organ för bedömning av personskador Ersättning från till lokförare Ränta på skadestånd med anledning av brott Avhysning och särskild handräckning 1.Avhysning och särskild handräckning, punkt 7 (M) 2.Avhysning och särskild handräckning, punkt 7 (SD) 1.Personförsäkring, punkt 2 (SD) 2.Företagsrekonstruktion m.m., punkt 8 (M, C, FP, KD) Bilaga Förteckning över behandlade förslag Motioner från allmänna motionstiden /15 Utskottets förslag till riksdagsbeslut 2014/15:267 av (M) och 2014/15:780 av (FP). 2014/15:1008 av m.fl. (SD). Oberoende organ för bedömning av personskador 2014/15:2829 av (S). Ersättning från till lokförare 2014/15:1268 av Per Klarberg m.fl. (SD). 2014/15:2865 av (M) yrkande 1. Ränta på skadestånd med anledning av brott 2014/15:2306 av och (M). Avhysning och särskild handräckning 2014/15:292 av och (M), 2014/15:1632 av och (M) och 2014/15:2832 av m.fl. (SD) yrkande 2. Reservation 1 (M) Reservation 2 (SD) 2014/15:544 av och (C) och 2014/15:2983 av m.fl. (M, C, FP, KD) yrkande 12. Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (S), (M), (S), (M), (S), (SD), (M), (S), (C), (MP), (M), (S), (SD), (FP), Nooshi Dadgostar (V), (S) och (KD). I betänkandet behandlar utskottet tolv motionsyrkanden från den allmänna motionstiden om olika ersättnings-, insolvens- och utsökningsrättsliga frågor. Motionsyrkandena gäller obligatorisk hemförsäkring, personförsäkring, oberoende organ för bedömning av personskador, ersättning från till lokförare, ideellt skadestånd, ränta på skadestånd med anledning av brott, avhysning och särskild handräckning samt företagsrekonstruktion m.m. Motionsförslagen finns i bilagan. Utskottets förslag i korthet avslår två motionsyrkanden om obligatorisk hemförsäkring. Utskottet hänvisar till tidigare ställningstaganden. I motion 2014/15:267 föreslår (M) ett tillkännagivande om att regeringen bör ta initiativ till en översyn av möjligheten att införa en obligatorisk hemförsäkring för boende i flerfamiljshus. (FP) föreslår i motion 2014/15:780 ett tillkännagivande om att regeringen bör utreda möjligheten att införa en obligatorisk hemförsäkringslösning som omfattar direkta, grundläggande skadehändelser som är kopplade till bostaden. En hemförsäkring är en kombinerad försäkring som normalt omfattar egendomsskydd, rättsskydd, överfallsskydd, ansvarsförsäkring (skadeståndsskydd) och reseskydd. En hemförsäkring kan tecknas individuellt eller som gruppförsäkring. I många fackförbundsmedlemskap ingår en kollektiv hemförsäkring. De flesta hem är försäkrade i . uppger på sin webbplats att av alla hushåll i har en hemförsäkring. Det finns dock ingen skyldighet att teckna en hemförsäkring. förekommer det emellertid att hyresvärdar ställer krav på hemförsäkring för att en hyresgäst ska få hyra en lägenhet. erbjuder sina hyresgäster att teckna hemförsäkring som gruppförsäkring. Utskottet har behandlat motionsyrkanden om obligatorisk hemförsäkring vid ett flertal tillfällen, (bet 2013/14:CU14). Utskottet betonade då – med hänvisning till betänkande 2008/09:CU20 – vikten av att så många som möjligt har en hemförsäkring som skyddar mot oförutsedda utgifter för skador, t.ex. till följd av brand, läckage eller inbrott i bostaden. Trots att det är önskvärt att alla och envar har ett så pass bra ekonomiskt skydd som en hem- och reseförsäkring erbjuder ansåg utskottet att det inte borde införas något krav på obligatorisk hemförsäkring. I första hand måste det vara upp till var och en att själv avgöra om och i vilken utsträckning han eller hon vill skaffa sig försäkringsskydd i olika avseenden. Utskottet konstaterade att även bostadsutskottet tidigare gjort liknande bedömningar när det gäller motionsyrkanden om obligatorisk hemförsäkring för boende (bet. 2001/02:BoU13 och 2004/05:BoU2). Därmed avstyrkte utskottet motionen. Utskottet står fast vid sin tidigare uppfattning och föreslår att motionsyrkandena avslås. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om kontraherings- och informationsplikt vid tecknandet av personförsäkring. Utskottet hänvisar till pågående arbete. Jämför särskilt yttrande 1 (SD). I motion 2014/15:1008 hänvisar m.fl. (SD) till problemet att försäkringsbolag med hänvisning till tidigare sjukdomshistorik kan neka att höja försäkringsbeloppet i en sjukförsäkring för en försäkringstagare som t.ex. fått en löneförhöjning. I motionen anförs vidare att försäkringstagare bör få ett tydligt besked om ersättning vid tecknandet av försäkring så att de vet vilken ersättning de har rätt till. Ett tillkännagivande yrkas i enlighet med det ovan anförda. En personförsäkring ska anknyta till försäkringstagarens eller någon annans liv eller hälsa. Exempel på personförsäkringar är livförsäkring, olycksfallsförsäkring och sjukförsäkring. Innan ett försäkringsbolag meddelar en individuell personförsäkring ska bolaget enligt 10 kap. 2 § försäkringsavtalslagen (2005:104) lämna informa-tion som på ett enkelt sätt återger det huvudsakliga innehållet i de försäkringsvillkor som kunden behöver ha kännedom om för att kunna bedöma kostnaden för och omfattningen av försäkringen (förköpsinformation). Viktiga begränsningar av försäkringsskyddet ska tydligt framgå. Enligt förarbetena till bestämmelsen är syftet bl.a. att kunden innan denne binder sig för en försäkring ska få klart för sig om det finns viktiga situationer som inte täcks av försäkringen, t.ex. om en sjukförsäkring inte gäller vid vissa sjukdomar (prop. 2003/04:150 s. 486–489). Enligt 10 kap. 4 § försäkringsavtalslagen är ett försäkringsbolag dessutom skyldigt att efter avtalsslutet upplysa en försäkringstagare om försäkringsvillkorens innehåll och bl.a. framhålla villkor som kan utgöra en oväntad och väsentlig begränsning av försäkringsskyddet samt utfallande försäkringsbelopp eller de huvudsakliga principerna för hur beloppet beräknas (efterköpsinformation). Om försäkringsbolaget inte särskilt framhåller sådana villkor varken före eller efter avtalsslutet så får försäkringsbolaget sedan inte åberopa villkoren (11 kap. 9 § försäkringsavtalslagen). Vid tecknande av personförsäkringar gäller som utgångspunkt s.k. kontraheringsplikt för försäkringsbolagen. Det följer av 11 kap. 1 § försäkringsavtalslagen att försäkringsbolag inte får vägra någon att teckna en ny personförsäkring som bolaget normalt tillhandahåller allmänheten, om det inte finns särskilda skäl för vägran med hänsyn till risken för framtida försäkringsfall, den avsedda försäkringens art eller någon annan omständighet. Ett avslag får inte grundas på att ett försäkringsfall har inträffat eller att den försäkrades hälsotillstånd har försämrats efter det att en ansökan har avsänts eller lämnats till försäkringsbolaget. Sådana försäkringsvillkor som beror av den försäkrades hälsotillstånd ska bestämmas på grundval av hälsotillståndet vid ansökan. Kontraheringsplikten gäller även i den situationen att en försäkringstagare vill höja ett försäkringsbelopp, t.ex. i samband med en ny anställning med högre lön (11 kap. 3 § andra stycket försäkringsavtalslagen). Om ett försäkringsbolag vägrar en försäkringstagare att teckna en försäkring, kan saken prövas av domstol (16 kap. 7 § försäkringsavtalslagen). Regeringen har gett en särskild utredare i uppdrag att följa upp försäkringsbolagens tillämpning av kontraheringsplikten (dir. 2014:80). I uppdraget ingår bl.a. att kartlägga och analysera i vilken utsträckning det förekommer avslagsbeslut, förhöjda eller särskilda förbehåll och hur besluten och förbehållen normalt är utformade. Vidare ska utredaren granska om försäkringsbolagens riskbedömningar sker på individuell grund och om det finns anledning att befara att försäkringsbolagen över- eller misstolkar den hälsoinformation som inhämtas. Uppdraget ska redovisas . Ett motionsyrkande om kontraheringsplikt vid tecknandet av personförsäkringar behandlades senast av utskottet (bet. 2013/14:CU14). Utskottet konstaterade då att enligt uppgift avsåg att ta initiativ till en uppföljning av kontraheringsplikten och fann mot den bakgrunden inte anledning att föreslå något initiativ från med anledning av mo-tionen. Utskottet har vidare gjort en övergripande inventering av försäkringsbolagens hantering av ansökningar om barnförsäkring och bolagens praxis vad gäller beslut om barnförsäkring. Inventeringen syftade till att ge utskottet underlag för beredning av riksdagsärenden i frågan och för eventuella synpunkter på inriktningen av regeringens aviserade uppföljning av försäkringsavtalslagen. Inventeringen avsåg således inte att ersätta regeringens planerade uppföljning. Resultatet av inventeringen publicerades i rapporten vid tecknandet av barnförsäkringar (2012/13:RFR6). Regeringen har gett en särskild utredare i uppdrag att följa upp försäkringsbolagens tillämpning av kontraheringsplikten. Det pågående arbetet bör inte föregripas genom någon åtgärd från . Motionsyrkandet bör därför avslås. Oberoende organ för bedömning av personskador Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om att inrätta ett oberoende organ för bedömning av personskador. (S) anför i motion 2014/15:2829 att det finns stora brister vad gäller rättssäkerheten för personer som drabbas av t.ex. trafikskador. En orsak till problemet är att medicinska rådgivare arbetar på uppdrag av försäkringsbolagen och att rådgivarna kan göra sina bedömningar utan att träffa patienterna. För att säkerställa en opartisk och objektiv bedömning bör därför ett helt oberoende organ för bedömning av personskador inrättas. Ett tillkännagivande i enlighet med det ovan anförda yrkas. Den som drabbas av en personskada kan beroende på omständigheterna ha rätt till ersättning ur t.ex. trafikförsäkringen, arbetsskadeförsäkringen eller patientförsäkringen. Ersättningsfrågor prövas i första hand normalt av ett försäkringsbolag eller . Dessa kan som underlag för prövningen i vissa fall använda yttranden som inhämtas från olika nämnder, t.ex. och . En enskild som inte är nöjd med ett beslut om ersättning kan väcka talan om ersättning i domstol. Även i sådana fall kan yttranden från nämnder på det aktuella området ligga till grund för avgörandet. Den som skadas i en trafikolycka kan få ersättning ur det egna fordonets trafikförsäkring. Enligt 6 § trafikförsäkringsförordningen (1976:359) ska samtliga försäkringsgivare som driver trafikförsäkringsverksamhet i tillsammans med upprätthålla och bekosta en skaderegleringsnämnd, vars reglemente godkänns av regeringen. är den skaderegleringsnämnd som avses i förordningen. Enligt Trafikskadenämndens reglemente har nämnden till uppgift att verka för en enhetlig och skälig personskadereglering inom trafikförsäkringen. Nämnden lämnar rådgivande yttranden till trafikförsäkringsbolag och i ärenden om ersättning för personskada från trafikförsäkringen. Nämnden lämnar även yttranden till domstolar eller andra myndigheter i frågor som rör ersättning för personskada. En annan uppgift för nämnden är att fastställa ersättningstabeller och riktlinjer för olika delar av den ideella ersättningen, tabeller som allmänt accepterats på andra håll, också av domstolarna. Nämnden ska bestå av högst 33 ledamöter. Ordföranden förordnas av regeringen. Vice ordförandena och deras ersättare förordnas av Finansinspek-tionen. Samtliga nu nämnda ska vara lagkunniga. Vidare finns lekmannaledamöter som förordnas på förslag av vissa arbetsmarknadsorganisationer samt ledamöter med särskild branschkunskap (bolagsledamöter). Nämnden fattar beslut i en sammansättning av två av de lagkunniga ledamöterna, två lekmannaledamöter och två bolagsledamöter. I ärenden av enklare beskaffenhet kan sammansättningen bestå av en ledamot ur respektive kategori eller endast ordföranden. Vidare avgörs frågor av principiell betydelse av ett råd bestående av ordföranden, fyra vice ordförande, fem lekmannaledamöter och fem bolagsledamöter. Rådet avgör dock inte enskilda ärenden. Nämnden har tillgång till sakkunnigläkare som är helt fristående från försäkringsbolagen. När nämnden anser att det finns skäl till det prövas de medicinska frågorna av nämndens läkare, som har specialkompetens. Om den skadelidande inte är nöjd med försäkringsbolagets beslut efter nämndens yttrande kan han eller hon väcka talan mot bolaget i allmän domstol. har i betänkandet En utvidgad trafikförsäkring (SOU 2009:96) tagit upp vissa frågor om . Utredningen betonade att det inte ingått i uppdraget att genomföra någon generell översyn av trafikförsäkringens tvistlösningsmekanismer. Utgångspunkten är att den enskildes rättssäkerhet inte får försämras i det nya systemet. Utredningen anförde bl.a. att den inte kan finna annat än att den nuvarande ordningen med en kostnadsfri prövning i och möjlighet till domstolsprövning i allt väsentligt tillgodoser rimliga krav på rättssäkerhet. Med utgångspunkt i att den nuvarande ordningen med ett fakultativt organ vid sidan av den ordinarie tvistemålsprocessen i domstol bäst svarar mot de krav som kan ställas på såväl rättssäkerhet som effektivitet och rimliga kostnader kan frågan ställas om det i något eller några avseenden går att förbättra systemet. Eftersom nämnden synes i sig fungera på ett fullt tillfredställande sätt får med förbättring i första hand avses åtgärder som syftar till att öka enskildas förtroende för nämnden utan att man för den skull riskerar att försäkringsbolagens följsamhet mot nämndens beslut på något påtagligt sätt minskar. Skulle så ske torde förslagen endast motverka sitt syfte. Sådana förbättringspotentialer hos kan finnas såväl inom nämndens organisation som beträffande dess finansiering och verksamhet i övrigt. När det gäller sammansättning och organisation anförde utredningen bl.a. följande. har en sammansättning som, i likhet med andra nämnder för tvistlösning utom domstol, består av en ordförande med domarbakgrund, ledamöter med särskild branschkunskap och lekmannaledamöter. En ständigt återkommande kritik från företrädare för skadelidandes intressen är att nämndens sammansättning ger en övervikt till ”försäkringsintresset”. Det är emellertid utredningens uppfattning att nämndens nuvarande sammansättning är väl ägnad att uppfylla de krav på sakkunskap och effektivitet som utgör nämndinstitutets stora fördel. Att ta bort försäkringsrepresentanterna från nämnden skulle sannolikt resultera i en minskad stadga i avgörandena. Detta skulle i sin tur kunna medföra en minskad vilja från försäkringsbolagen att följa nämndens rekommendationer. Att, som ibland förordats, ändra sammansättningen så att företrädare för skadelidande skulle ingå i nämnden kan enligt utredningen leda till en icke önskvärd polarisering av nämndens beslutsfunktion. För övrigt har införandet av lekmannaledamöter i nämnden medfört att sammansättningen blivit mer allsidig. Kommittén om ideell skada ansåg att denna ordning var tillfredsställande (SOU 1995:33). Utredningen vill mot bakgrund av det anförda inte förorda någon förändrad sammansättning av . Det kan dock enligt utredningens uppfattning finnas skäl att se över andra delar av organisation. Regeringen beslutade att överlämna slutbetänkande till den parlamentariska socialförsäkringsutredningen (Kommittén om hållbara försäkringar vid sjukdom och arbetslöshet, S 2010:04). Utskottet har behandlat liknande motionsyrkanden om prövningen av ersättning för trafikskador vid ett flertal tillfällen, (bet. 2013/14:CU14). Utskottet konstaterade då att slutbetänkande hade överlämnats till den parlamentariska socialförsäkringsutredningen. Utskottet ansåg att det pågående arbetet inte borde föregripas genom någon åtgärd från sida och avstyrkte de då aktuella motionsyrkandena. Den parlamentariska socialförsäkringsutredningen fick i uppdrag att se över de allmänna försäkringarna vid sjukdom och arbetslöshet (dir. 2010:48). Utredningen har redovisat slutbetänkandet Mer trygghet och bättre försäkring (SOU 2015:21). Betänkandet innehåller ett flertal förslag till förbättringar av socialförsäkringssystemet, bl.a. för en mer rättssäker arbetsskadeförsäkring. Betänkandet innehåller däremot inte några förslag som berör verksamhet. Betänkandet kommer att beredas vidare inom . Som redovisas ovan ansåg att syntes fungera på ett fullt tillfredsställande sätt (SOU 2009:96 s. 454). Mot denna bakgrund finner inte utskottet anledning att föreslå något tillkännagivande med anledning av motionsyrkandet. Utskottet föreslår därför att motionsyrkandet avslås. Ersättning från till lokförare Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om att ska betala ersättning för ideell skada till lokförare som kör på en person som avlider. I motion 2014/15:1268 föreslår Per Klarberg m.fl. (SD) ett tillkännagivande om att regeringen bör ta nödvändiga initiativ för att ska betala ett fast belopp till lokförare som kör på en person som avlider. Beloppet bör motsvara det som betalar till den avlidnes anhöriga. Enligt mot personpåkörningar på järnväg inträffar mellan ca 60–80 självmord på landets järnvägar. Enligt 5 kap. 1 § järnvägstrafiklagen (1985:192) ska som utgångspunkt ersätta alla person- och sakskador som orsakas av järnvägsdrift, ett s.k. strikt ansvar. Detta strikta ansvar medför att normalt betalar ersättning till vissa anhöriga till personer som avlidit till följd av järnvägstrafik utan att göra skillnad på om det varit fråga om en olycka eller ett självmord. Sådan ersättning brukar enligt uppgift från avse dels ersättning för begravningskostnader, dels ersättning för ideell skada till vissa nära anhöriga med ett schablonbelopp om . Järnvägstrafiklagen ger däremot inte någon rätt till ersättning för ideell skada, t.ex. psykiskt lidande, till lokförare som kört på en person som avlidit. Utskottet finner inte någon anledning att föreslå någon åtgärd från sida med anledning av det som anförs i motionen. Motionsyrkandet bör därför avslås. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om ideellt skadestånd. Utskottet hänvisar till tidigare ställningstaganden och pågående arbete. (M) anser i motion 2014/15:2865 att nivåerna för ideella skadestånd är för lågt satta. Enligt motionären bör det göras en översyn av skadeståndsbeloppen för ideella skador. Ett tillkännagivande föreslås i enlighet härmed (yrkande 1). Med ideella skador avses skador som inte är av ekonomisk natur, främst fysiskt och psykiskt lidande vid personskador och kränkning av den personliga integriteten. gjordes flera ändringar i skadeståndslagen (1972:207) i syfte att stärka rätten till skadestånd för ideell skada (prop. 2000/01:68, bet. 2000/01:LU19, rskr. 2000/01:216). Bland annat infördes tydligare regler om kränkningsersättning vid brott och hur ersättningen ska bestämmas. Rätten till omprövning av skadestånd utvidgades till att även avse ersättning för kostnader och ideell skada vid personskada. Den som har tillfogats personskada kan enligt 5 kap. 1 § skadeståndslagen få ersättning både för ekonomisk och för ideell skada. Ersättning för kränkning är en särskild form av ideellt skadestånd som inte förutsätter att någon fysisk skada har uppkommit. Enligt 2 kap. 3 § skadeståndslagen ska den som allvarligt kränker någon annan genom brott som innefattar ett angrepp mot dennes person, frihet, frid eller ära ersätta den skada som kränkningen innebär. I 5 kap. 6 § första stycket skadeståndslagen anges att skadestånd med anledning av kränkning bestäms efter vad som är skäligt med hänsyn till handlingens art och varaktighet. Det ska särskilt beaktas om handlingen 1. haft förnedrande eller skändliga inslag, 2. varit ägnad att framkalla allvarlig rädsla för liv eller hälsa, 3. riktat sig mot någon med särskilda svårigheter att värja sin personliga integritet, 4. inneburit missbruk av ett beroende- eller förtroendeförhållande, eller 5. varit ägnad att väcka allmän uppmärksamhet. I proposition 2000/01:68 behandlade regeringen också frågor om ersättningens storlek. Regeringen konstaterade att det hade skett betydande höjningar av ersättningarna och att höjningarna var betydligt kraftigare än vad som följer av ändringarna i penningvärdet. Regeringen anförde vidare att det i den allmänna debatten ofta hävdades att skadestånden i för kränkning av den personliga integriteten låg på en påfallande låg nivå vid en internationell jämförelse. Detta torde inte längre kunna hävdas, om man bortser från rättssystem där skadeståndet har ett delvis annat syfte. Regeringens slutsats var att ersättningsnivåerna hade utvecklats och utvecklades på ett sådant sätt att det inte fanns anledning att ingripa med lagstiftning. Enligt regeringen borde det liksom vara de rättstillämpande organens uppgift att bestämma kränkningsersättningens storlek och därvid göra en skönsmässig bedömning baserad på förhärskande etiska och sociala värderingar (s. 45–47 och 53–56). Utredningen om det allmännas ansvar enligt föreslår i betänkandet Skadestånd och (SOU 2010:87) att det införs en lagreglerad möjlighet att få ersättning för ideella skador i vissa fall vid överträdelser av . Utredningen anser att det även finns skäl att tillskapa en särskild regel för beräkning av den ersättning som kan utgå vid sådana skador. Regeln bör införas i form av ett nytt tredje stycke i bestämmelsen om beräkning av kränkningsersättning i 5 kap. 6 § skadeståndslagen. Därigenom tydliggörs att utgångspunkten bör vara att den ersättning som döms ut ligger i nivå med kränkningsersättningen. I likhet med vad som gäller för andra typer av ideella skador bör ersättningen bestämmas utifrån en allmän skälighetsbedömning. Vid bedömningen ska hänsyn tas till ”överträdelsens art och omständigheterna i övrigt”. Betänkandet är enligt uppgift från föremål för beredning inom . Utskottet har behandlat ett motsvarande motionsyrkande vid ett flertal tillfällen, (bet. 2013/14:CU14). När det gällde ersättningsnivåerna för ideella skadestånd ansåg utskottet då att det liksom tidigare bör vara de rättstillämpande organens uppgift att bestämma ersättningens storlek. I övrigt pekade utskottet på att det pågick ett arbete som låg i linje med motionsönskemålen. Enligt utskottets mening borde resultatet av detta arbete inte föregripas genom någon åtgärd från och de då aktuella motionsyrkandena avstyrktes. Utskottet finner inte någon anledning att frångå sina tidigare ställningstaganden och anser alltjämt att det pågående beredningsarbetet inte bör föregripas genom någon åtgärd från . Motionsyrkandet bör därför avslås. Ränta på skadestånd med anledning av brott Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om en översyn av räntan på skadestånd med anledning av brott. I motion 2014/15:2306 anför och (båda M) att räntan på skadestånd med anledning av brott är så hög att den riskerar att hindra den som försöker komma på fötter och göra rätt för sig från att någonsin kunna göra det. I motionen föreslås därför ett tillkännagivande om att regeringen bör ta initiativ till en översyn av reglerna om räntan på skadestånd med anledning av brott. Enligt 4 § femte stycket och 6 § första stycket räntelagen (1975:635) utgår ränta på skadestånd med anledning av uppsåtligt brott med referensränta med ett tillägg om från den dag skadan uppkom. Av förarbetena till räntelagen (SOU 1974:28, prop. 1975:102 och LU 1975:30) framgår bl.a. att dröjsmålsräntan bör vara så hög att det inte lönar sig att betala senare än på förfallodagen och att borgenären ska få viss kompensation för de särskilda olägenheter som denne lider genom att inte få betalt i rätt tid.