bet · H201JuU15 · 2015-03-24 00:00:00 — Reglerna om kameraövervakning är därmed samlade i en enda lag. Syftet med den nya lagen var att modernisera regleringen av kameraövervakning på ett sätt som säkerställer balansen mellan intresset av att använda kameraövervakning för berättigade ändamål och intresset av att skydda enskildas personliga integritet (1 §). Utgångspunkten i kameraövervakningslagen är, precis som i den tidigare regleringen, att det ska krävas tillstånd vid övervakning av platser dit allmänheten har tillträde, t.ex. gator och torg. Tillstånd ska ges om övervakningsintresset väger tyngre än integritetsintresset. En skillnad från tidigare är att det uttryckligen anges att vikt ska fästas vid om ändamålet med övervakningen är att avslöja eller utreda brott samt om teknik som främjar skyddet av enskildas personliga integritet ska användas (9 §). Större utrymme ges för kameraövervakning utan krav på tillstånd, bl.a. i butiker, tunnelbanan och parkeringshus (10–15 §§). För övervakning där allmänheten inte har tillträde krävs inte tillstånd (5 §). I lagen tydliggörs när sådan kameraövervakning får ske. För rent privat kameraövervakning, t.ex. i hemmet, gäller inte lagen. Integritetsskyddet har förstärkts genom en skadeståndsbestämmelse som ger enskilda rätt till ersättning för skada och kränkning vid överträdelser av lagen (44 §). I samma syfte har sekretesskyddet och kraven på säkerhet för inspelat material förstärkts. Pågående utrednings- och beredningsarbete I kommittédirektiv 2013:66 gav regeringen (L 2012:01) i tilläggsuppdrag att utreda möjligheten att införa ett undantag från tillståndsplikten enligt kameraövervakningslagen för övervakning av vilt. Uppdraget redovisades i delbetänkandet Vildsvin och viltskador – om utfodring, kameraövervakning och arrendatorers jakträtt (SOU 2014:54). I betänkandet föreslås att kameraövervakning av vildsvinsåtlar under vissa förutsättningar ska tillåtas utan individuell tillståndsprövning av . En anmälan till ska i stället vara tillräckligt under förutsättning att övervakningen begränsas till ett mindre område som tydligt markeras, att kameraövervakning endast sker mellan och och att det används någon form av integritetsskyddad teknik. Betänkandet bereds inom och regeringen har aviserat att man avser att lämna en proposition om utfodring och kameraövervakning av vilt. Utskottet behandlade ett stort antal motioner om frågor om kameraövervakning liknade de nu aktuella i samband med antagandet av den nya kameraövervakningslagen (bet. 2012/13:JuU22). Samtliga motioner avstyrktes. Utskottet välkomnade då förtydligandet att man vid tillståndsprövning särskilt bl.a. ska beakta om ändamålet med övervakningen är att avslöja eller utreda brott. Vidare konstaterade utskottet att det var en positiv nyhet att användandet av integritetsvänlig teknik skulle beaktas vid bedömningen av integritetsintresset. Privatpersoner kan använda övervakningskameror utan tillstånd på platser där allmänheten inte har tillträde, exempelvis i hemmet. Frågan om kameraövervakning även ska tillåtas utan tillstånd på privatpersoners fastigheter och på skolgårdar behandlades och avstyrktes av utskottet i betänkande 2012/13:JuU22 (s. 26). Utskottet anförde då, vilket överensstämde med regeringens uppfattning, att det i dessa miljöer bör göras en avvägning mellan övervaknings- och integritetsintresset och meddelas lämpliga villkor för övervakningen i varje enskilt fall. biföll utskottets förslag (rskr. 2012/13:252). Genom den nya kameraövervakningslagen, som trädde i kraft , moderniserades regleringen av kameraövervakning på ett sätt som säkerställer balansen mellan intresset av att använda kameraövervakning för berättigade ändamål och intresset av att skydda den personliga integriteten. Tillstånd för kameraövervakning ska enligt lagen beviljas om övervakningsintresset väger tyngre än integritetsintresset. Vid tillståndsgivning ska vikt fästas vid om ändamålet med övervakningen är att avslöja eller utreda brott samt om teknik som främjar skyddet av enskildas personliga integritet ska användas. Utskottet anser alltjämt att den balans som råder mellan nyttan av kameraövervakning och skyddet för den personliga integriteten är väl avvägd och finner därmed inte något skäl att vidta några åtgärder i enlighet med motionsyrkandena /15:187 (M) yrkande 1, 2014/15:206 (FP), 2014/15:1823 (M), 2014/15:1826 (M), 2014/15:2151 (M), 2014/15:2153 (M), 2014/15:2871 (SD) yrkande 5, 2014/15:3004 (SD) yrkande 9. Motionerna avstyrks således. Utskottet finner inte heller något skäl att vidta några åtgärder med anledning av motion 2014/15:187 (M) yrkande 2 och avstyrker motionen även i denna del. Utskottet ser inte något skäl att frångå sin tidigare angivna inställning i frågan om huruvida kameraövervakning även ska tillåtas utan tillstånd på privatpersoners fastigheter och på skolgårdar. Utskottet föreslår därför att motionerna 2014/15:56 (SD) och 2014/15:3004 (SD) yrkande 12 ska avslås. Det finns enligt utskottet inte något skäl att göra en annan bedömning när det gäller tillfälliga arbetsplatser. Utskottet avstyrker därför även motion 2014/15:560 (C). Som utskottet uttalade i samband med att den nya kameraövervakningslagen infördes finns det ett samhälleligt intresse av att kunna använda kameraövervakning för att bedriva en effektiv jakt, i första hand när det gäller arter som kan orsaka skador för jordbruket och den biologiska mångfalden, t.ex. vildsvin och mårdhund (bet. 2012/13:JuU22 s. 26). har, som nämnts ovan, föreslagit att det under vissa villkor ska vara tillåtet att utan individuell tillståndsprövning kameraövervaka vildsvinsåtlar. En proposition är också aviserad. Enligt utskottet är det angeläget att regeringen lämnar ett konkret lagförslag i frågan samt överväger om det går att införa ytterligare undantag från tillståndsplikten för kameraövervakning av vilt. Självklart är det därvid viktigt att det görs en noggrann avvägning mellan skyddet för integriteten och det ändamål som kameraövervakningen är avsett för. Utskottet föreslår att med bifall till motion 2014/15:2974 (M, C, FP, KD) yrkande 16 och delvis bifall till motionerna 2014/15:2130 (SD), 2014/15:2543 (C) yrkande 5, 2014/15:2628 (C) och 2014/15:2977 (M) yrkande 11 gör ett tillkännagivande om att regeringen bör överväga att införa ett undantag från tillståndsplikten när det gäller övervakningskameror för vilt i enlighet med vad som här anförs. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om att inrätta en resningsdomstol och om utökade möjligheter till resning till men för den tilltalade. Jämför reservation 5 (SD). I motion 2014/15:2588 av Finn och (båda M) föreslås en översyn av möjligheterna att inrätta en resningsdomstol. I motion 2014/15:3004 av m.fl. (SD) yrkande 7 föreslås utökade möjligheter till resning till men för den tilltalade. När tiden för att överklaga en brottmålsdom, som har meddelats av en tingsrätt eller en hovrätt, har gått ut utan att det förts talan mot domen, vinner den laga kraft. och beslut av vinner laga kraft eftersom de inte kan överklagas. Innebörden av att en dom vinner laga kraft är att den fråga som avgjorts genom en lagakraftvunnen dom i princip inte kan bli föremål för en ny rättegång. Denna s.k. orubblighetsprincip, som är av grundläggande betydelse för rättsordningens stabilitet, innebär att sedan en dom vunnit laga kraft är det inte längre möjligt att få till stånd en ändring av domen. Principen om lagakraftvunna domars orubblighet är dock inte undantagslös. En ny prövning av domen kan komma till stånd om domstol beslutar om resning eller återställande av försutten tid eller bifaller en klagan över domvilla. , som regleras i 58 kap. 1–10 a §§ RB, avser i första hand materiella fel i domen. Enligt 58 kap. 4 § första stycket RB är hovrätten rätt instans för ansökan om resning om den lagakraftvunna domen meddelats av en tingsrätt, och i annat fall är den rätta instansen. Av 58 kap. 2 § följer att sedan en dom i brottmål vunnit laga kraft får resning beviljas till förmån för den tilltalade 1. om någon ledamot av rätten, där anställd tjänsteman eller åklagaren med avseende på målet har gjort sig skyldig till brottsligt förfarande eller tjänsteförseelse eller om något brott som har avseende på målet ligger ombud, ställföreträdare eller försvarare till last, samt brottet eller tjänsteförseelsen kan antas ha inverkat på målets utgång, 2. om någon lagfaren domare eller åklagaren har varit jävig och det inte är uppenbart att jävet har saknat betydelse för målets utgång, 3. om någon skriftlig handling, som åberopats till bevis, har varit falsk eller om ett vittne, en sakkunnig eller en tolk har avgett falsk utsaga samt handlingen eller utsagan kan antas ha inverkat på utgången, 4. om någon omständighet eller något bevis, som inte har förebringats, åberopas och dess förebringande sannolikt skulle ha lett till att den tilltalade frikänts eller till att brottet hänförts under en mildare straffbestämmelse än den som tillämpats eller om det, med hänsyn till vad sålunda åberopas och i övrigt förekommer, finns synnerliga skäl att på nytt pröva frågan om den tilltalade har förövat det brott, för vilket han dömts, eller 5. om den rättstillämpning, som ligger till grund för domen, uppenbart strider mot lag. Enligt 58 kap 3 § får, sedan en dom i brottmål vunnit laga kraft, resning beviljas till men för den tilltalade, 1. om något sådant förhållande, som avses i 2 § 1 eller 3, förelegat och detta kan antas ha medverkat till att den tilltalade frikänts eller till att brottet hänförts under en väsentligt mildare straffbestämmelse än den som borde ha tillämpats, eller 2. om det för brottet är föreskrivet fängelse samt någon omständighet eller bevis, som inte har förebringats, åberopas och dess förebringande sannolikt skulle ha lett till att den tilltalade dömts för brottet eller till att detta hänförts under en väsentligt strängare straffbestämmelse än den som tillämpats Vidare föreskrivs att resning inte får beviljas på grund av ett förhållande som avses i punkt 2 om inte parten gör sannolikt att han eller hon inte vid den rätt som meddelat domen, eller genom fullföljd från denna kunnat åberopa omständigheten eller beviset eller han annars haft giltig ursäkt att inte göra det. Dessutom framgår det av 58 kap 4 § andra stycket bl.a. att resning till men för den tilltalade ska göras från det att sökanden fick kännedom om det förhållande som ansökningen grundas på. Möjligheterna att bevilja resning till förmån för den enskilde är således något större än möjligheterna att bevilja resning till men för den enskilde. Att lagstiftningen har fått en sådan utformning beror på att intresset av att en dom som vunnit laga kraft är orubblig inte framträder lika starkt i det förstnämnda fallet. Det har alltså ansetts viktigare för samhället att en oskyldig inte döms för brott än att en skyldig inte går fri från straff (jfr bet. 1939:LU1 nr 46 s. 6 f.). infördes bestämmelser om att åklagaren under vissa förutsättningar ska återuppta en förundersökning när resning i brottmål aktualiseras (58 kap. 6 a § RB) samt att domstolen i ett ärende om resning ska kunna förelägga åklagaren att vidta en viss utredningsåtgärd (58 kap. 6 b § RB). infördes även en rätt för den tidigare tilltalade att få en offentlig försvarare när en fråga om resning aktualiseras (21 kap. 3 b § RB) (prop. 2011/12:156, bet. 2012/13:JuU3). Syftet med lagändringarna var att öka rättssäkerheten och förutsebarheten för den enskilde i samband med resning. Frågan om att inrätta ett fristående organ för prövning av resningsansökan framfördes av ett par remissinstanser under remissbehandling av betänkandet Resningsförfarandet i brottmål – återupptagande av förundersökning och rätt till biträde (SOU 2009:98). I proposition 2011/12:156 (s. 26) konstaterades dock att frågan om att inrätta ett fristående resningsorgan inte omfattades av utredningens uppdrag och frågan behandlades därför inte i propositionen. Utskottet behandlade motioner om att inrätta en resningsdomstol och om utökade möjligheter till resning till men för den tilltalade senast (bet. 2012/13:JuU3). Utskottet underströk då att det är ett allvarligt problem att det har förekommit att oskyldiga personer dömts till ansvar för brott men anförde att det inte delade motionärens uppfattning att det föreligger ett behov av att inrätta ett särskilt fristående resningsorgan. Utskottet anförde vidare att de skillnader som föreligger när det gäller möjligheterna till resning till förmån respektive till men för den tilltalade är väl avvägda och att det saknas anledning att ändra förutsättningarna för när resning ska kunna beviljas till men för den tilltalade. biföll utskottets förslag och båda motionerna avslogs därmed (rskr. 2012/13:29). I motion 2014/15:2588 (M) begärs en översyn av möjligheterna att inrätta en resningsdomstol. Utskottet vidhåller sitt tidigare ställningstagande, om att det inte föreligger något behov att inrätta ett särskilt fristående resningsorgan, och avstyrker därför motionen. När det gäller motion 2014/15:3004 (SD) yrkande 7 om att utöka möjligheterna till resning till men för den tilltalade finner utskottet alltjämt att möjligheterna till resning till förmån respektive till men för den tilltalade är väl avvägda och att det saknas anledning att ändra förutsättningarna för när resning ska kunna beviljas till men för den tilltalade. Utskottet är således inte berett att ställa sig bakom ett sådant tillkännagivande som efterfrågas i motionsyrkandet och avstyrker därför motionen. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om bl.a. utökade möjligheter att använda hemliga tvångsmedel. Jämför reservationerna 6 (SD) och 7 (SD). I ett flertal motioner efterfrågas åtgärder för att utöka polisens möjligheter att använda hemliga tvångsmedel. I motion 2014/15:340 av och (båda M) yrkande 1 föreslås att hemliga tvångsmedel ska kunna användas i förundersökningar som gäller övergrepp i rättssak och mened. I yrkande 2 föreslås att beslut om telefonavlyssning ska knytas till en person i stället för till ett specifikt telefonnummer. I kommittémotion 2014/15:2535 av och (båda SD) yrkande 2 föreslås att nya alternativa rekvisit bör läggas till i de bestämmelser som reglerar samtliga hemliga tvångsmedel när det gäller att utreda DIKO-brott. Dessa rekvisit bör ha innebörden att hemliga tvångsmedel får användas utan villkor rörande straff, straffvärde, misstankegrad och vikt för utredningen för att utreda DIKO-brott. Med DIKO-brott menas delaktighet i organiserad brottslighet, kriminellt nätverk eller organisation. I kommittémotion 2014/15:3004 av m.fl. (SD) yrkande 3 föreslås att ljudupptagning ska tillåtas vid kameraövervakning. I yrkande 4 föreslås vidare att överskottsinformation vid hemlig rumsavlyssning ska få användas för brott där det är föreskrivet fängelse . I yrkande 5 föreslås sänkta krav för användning av hemliga tvångsmedel. Vad gäller immaterialrättslig brottslighet föreslås i yrkande 6 att en operatör endast ska få lämna ut abonnemangsuppgifter till brottsbekämpande myndigheter om det finns en misstanke om brott där fängelse är föreskrivet och brottet enligt myndighetens bedömning kan föranleda annan påföljd än böter. Bestämmelser om hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation, hemlig övervakning av elektronisk kommunikation, hemlig kameraövervakning, hemlig rumsavlyssning och kvarhållande av försändelse finns i 27 kap. RB. Hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation innebär att meddelanden som i ett elektroniskt kommunikationsnät överförs eller har överförts till eller från ett telefonnummer eller annan en adress, i hemlighet avlyssnas eller tas upp genom ett tekniskt hjälpmedel för återgivning av innehållet i meddelandet (27 kap. 18 § RB). Tvångsmedlet kan sålunda tillämpas på alla former av kommunikation genom elektroniska kommunikationsnät och är tillämpligt på både muntlig och skriftlig kommunikation. Hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation får användas vid en förundersökning som rör ett brott för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse eller försök, förberedelse eller stämpling till ett sådant brott, om en sådan gärning är belagd med straff, samt vid en förundersökning som gäller ett brott med lägre straffminimum, om det kan antas att brottets straffvärde överstiger fängelse . Ett tillstånd till hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation ger också rätt att vidta sådana åtgärder som kan vidtas inom ramen för ett tillstånd till hemlig övervakning av elektronisk kommunikation. Hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation får användas endast om någon är skäligen misstänkt för ett brott och åtgärden är av synnerlig vikt för utredningen om brottet. Åtgärden får avse ett telefonnummer eller en annan adress som, som tillståndet avser, innehas eller har innehafts av den misstänkte eller som annars kan antas ha använts eller komma att användas av honom eller henne. Åtgärden får också avse en adress som det finns synnerlig anledning att anta att den misstänkte, som tillståndet avser, har ringt till eller på annat sätt kontaktat eller kommer att ringa till eller på annat sätt kontakta (27 kap. 20 § första stycket RB). Hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation får inte ske av telefonsamtal eller andra meddelanden mellan den misstänkte och hans eller hennes försvarare. Om det framkommer under avlyssningen att det är fråga om ett sådant samtal eller meddelande ska avlyssningen avbrytas. Hemlig övervakning av elektronisk kommunikation innebär att uppgifter i hemlighet hämtas in om meddelanden som i ett elektroniskt kommunikationsnät överförs eller har överförts till eller från ett telefonnummer eller en annan adress, vilka elektroniska kommunikationsutrustningar som har funnits inom ett visst geografiskt område eller i vilket geografiskt område en viss elektronisk kommunikationsutrustning finns eller har funnits. Genom hemlig övervakning av elektronisk kommunikation får meddelanden även hindras från att nå fram. Genom detta tvångsmedel ges inte tillgång till uppgifter om innehållet i meddelanden. De uppgifter som kan hämtas in är i stället trafikuppgifter och lokaliseringsuppgifter. Hemlig övervakning av elektronisk kommunikation får användas om någon är skäligen misstänkt för ett brott för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse eller för vissa angivna brott, nämligen dataintrång enligt 4 kap. 9 c § , barnpornografibrott som inte är att anse som ringa enligt 16 kap. 10 a § , narkotikabrott enligt 1 § narkotikastrafflagen (1968:64) eller narkotikasmuggling enligt 6 § första eller tredje stycket lagen (2000:1225) om straff för smuggling. Tvångsmedlet får användas också vid misstanke om försök, förberedelse eller stämpling till ovan nämnd brottslighet, om en sådan gärning är straffbelagd. får hemlig övervakning av elektronisk kommunikation även användas i syfte att utreda vem som skäligen kan misstänkas för brottet. Sådan övervakning som innebär att uppgifter hämtas in om meddelanden får dock endast avse förfluten tid (27 kap. 20 § andra stycket). För att tvångsmedlet ska kunna tillåtas gäller i samtliga fall att åtgärden ska vara av synnerlig vikt för utredningen. Hemlig kameraövervakning innebär att fjärrstyrda tv-kameror, andra optisk-elektroniska instrument eller därmed jämförbar utrustning används för optisk personövervakning vid förundersökning i brottmål utan att upplysning om övervakningen lämnas. Tvångsmedlet omfattar inte ljudupptagning (se prop. 1995/96:85 s. 38). Regleringen av vilka brott som förundersökningen ska angå för att hemlig kameraövervakning ska få användas är densamma som för hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation (27 kap. 20 a § RB). Övervakningen får som huvudregel, i likhet med hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation och hemlig övervakning av elektronisk kommunikation, användas endast om någon är skäligen misstänkt för brottet och åtgärden är av synnerlig vikt för utredningen. Åtgärden får då avse endast en sådan plats där den skäligen misstänkte kan antas komma att uppehålla sig (27 kap. 20 b § RB). Om det inte finns någon skäligen misstänkt för brottet får dock hemlig kameraövervakning användas för att övervaka den plats där brottet har begåtts eller en nära omgivning till denna plats i syfte att fastställa vem som skäligen kan misstänkas för brottet (27 kap. 20 c § RB). Om det vid hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation, hemlig övervakning av elektronisk kommunikation eller hemlig kameraövervakning har kommit fram uppgifter om ett annat brott än det som har legat till grund för beslutet om avlyssning eller övervakning, s.k. överskottsinformation, får uppgifterna användas för att utreda brottet. En förundersökning eller motsvarande utredning om brottet får dock inledas på grund av sådana uppgifter endast om det är föreskrivet fängelse eller därutöver för brottet och det kan antas att brottet inte leder endast till böter eller om det finns särskilda skäl. Uppgifter om förestående brott får alltid användas för att förhindra brottet (27 kap. 23 a § RB). är bestämmelserna om hemlig rumsavlyssning inte längre tidsbegränsade och har förts in i (prop. 2013/14:237, bet. 2014/15:JuU2, rskr. 2014/15:22). är lagen (2007:979) om åtgärder för att förhindra vissa särskilt allvarliga brott och lagen (2008:854) om åtgärder för att utreda vissa samhällsfarliga brott, inte längre tidsbegränsade (prop. 2013/14:237, bet. 2014/15:JuU2, rskr 2014/15:22). Hemlig rumsavlyssning innebär att tal i enrum, samtal mellan andra eller förhandlingar vid sammanträde eller annan sammankomst som allmänheten inte har tillträde till avlyssnas eller spelas in i hemlighet. Hemlig rumsavlyssning får meddelas i förundersökningar vid brott där straffminimum är fängelse , spioneri av normalgraden och s.k. statsstyrt företagsspioneri samt vid misstanke om försök, förberedelse eller stämpling till ett sådant brott (27 kap. 20 d § RB). Med statsstyrt företagsspioneri åsyftas brott som avses i 3 § lagen (1990:409) om skydd för företagshemligheter, om det finns anledning att anta att gärningen har begåtts på uppdrag av eller har understötts av en främmande makt eller av någon som har agerat för en främmande makts räkning. Hemlig rumsavlyssning ska dock inte få användas för att utreda statsstyrt företagsspioneri om det kan antas att brottet endast kommer att leda till böter. Hemlig rumsavlyssning får endast användas om någon är skäligen misstänkt för ett brott som avses i 27 kap. 20 d § RB och åtgärden är av synnerlig vikt för utredningen. Frågor om hemlig rumsavlyssning prövas av rätten på begäran av åklagaren (27 kap. 21 § RB). Lagen om åtgärder för att förhindra vissa särskilt allvarliga brott ger de brottsbekämpande myndigheterna möjlighet att använda sig av hemliga tvångsmedel i sin underrättelseverksamhet (s.k. preventiva tvångsmedel). Avsikten med lagen är att förhindra sådana brott som riktas mot de allra viktigaste samhällsvärdena. Lagen (2008:854) om åtgärder för att utreda vissa samhällsfarliga brott upphörde att gälla och dess bestämmelser flyttades över till . Lagen innehöll vissa tilläggs- och undantagsbestämmelser till tvångsmedelsregleringen i och gav utvidgade möjligheter att använda de tvångsmedel som regleras där. Lagen gällde vid förundersökningar om vissa brott som har ansetts vara särskilt allvarliga för landets säkerhet, bl.a. vissa allmänfarliga brott som sabotage och grovt sabotage samt mordbrand, grov mordbrand, allmänfarlig ödeläggelse, kapning och sjö- eller luftfartssabotage eller flygplatssabotage, om brottet innefattar sabotage. Pågående utrednings- och beredningsarbete lämnade i sitt slutbetänkande Skyddet för den personliga integriteten – Bedömningar och förslag (SOU 2008:3) förslag till lagstiftning som motsvaras av bestämmelsen i 2 kap. 6 § andra stycket regeringsformen och det nya brottet kränkande fotografering i 4 kap. 6 a § .