bet · H201JuU15 · 2015-03-24 00:00:00 — Utredningen låg till grund för proposition 2013/14:94 En ny brottsskadelag. trädde brottsskadelagen (2014:322) i kraft och ersatte då den gamla brottsskadelagen (1978:413). I propositionen anförde regeringen att det inte är uteslutet att det kan finnas utrymme för att ytterligare förbättra brottsoffrens möjligheter att få ersättning. Regeringen påpekade dock att en ändring som innebär att brottsskadeersättning betalas ut i ett tidigare skede än skulle få återverkningar på det svenska ersättningssystemet och att en sådan ändring måste föregås av noggranna överväganden. Utskottet instämde i detta och biföll utskottets förslag (bet. 2013/14:JuU38, rskr. 2013/14:255). Vidare kan det noteras att betänkandet Målsägandebiträdet – ett aktivt stöd i rättsprocessen (SOU 2007:6) från Utredningen om målsägandebiträde bereds inom . anförde i sitt betänkande Brottmålsprocessen (SOU 2007:17) att en målsägande ska ha goda möjligheter att som part kunna få sina skadeståndskrav prövade i samband med åtalet. Regeringen gav en särskild utredare i uppdrag att ta fram ytterligare underlag angående konsekvenserna av förslag (Ds 2015:4). Båda betänkandena bereds inom . överlämnades Genomförande av brottsofferdirektivet (Ds 2014:14). Uppdraget var att ta fram underlag för bedömningen av vilka åtgärder som krävs för att ska leva upp till sina åtaganden enligt och rådets direktiv /29/EU av om fastställande av miniminormer för brottsoffersrättigheter och för stöd till och skydd av dem samt om ersättande av rådets rambeslut /220/RIF (brottsofferdirektivet). Enligt promemorian uppfyller svensk lagstiftning direktivets krav bl.a. vad gäller rätten för en målsägande att få tillgång till stödverksamheter och att få hjälp från sådana verksamheter, rätten att återfå egendom, rätten till beslut om ersättning från förövaren, rätten till kostnadsersättning samt utbildning av tjänstemän inom rättsväsendet i frågor som berör brottsoffer. överlämnade regeringen en lagrådsremiss i ärendet. Målsägandebiträdet spelar en viktig roll för att ge målsäganden stöd och lindra påfrestningarna i samband med ett brott. Det kan finnas skäl att överväga omfattningen av detta stöd. Som framgår ovan pågår beredning av flera ärenden som rör målsägandebiträdets roll. Utskottet vill inte föregripa den beredningen och avstyrker därför motion 2014/15:897 (M). Rättshjälp vid ansökan till ersättningsnämnden Utskottets förslag i korthet avslår en motion om att utreda kostnaderna för rättshjälp till sökande till ersättningsnämnden. I motion 2014/15:1019 av (SD) föreslås att kostnaderna för rättshjälp till sökande till ersättningsnämnden ska utredas. Enligt lagen (2012:663) om ersättning på grund av övergrepp eller försummelser i samhällsvården av barn och unga i vissa fall kan den som t.o.m. varit omhändertagen för samhällsvård ha rätt till ersättning av staten. Rätt till ersättning har den som kan antas ha varit utsatt för sådana övergrepp eller försummelser som är av allvarlig art i samband med vården och omhändertagandet har skett med stöd av de lagar som räknas upp i 1 §. Ansökan prövas av en särskilt inrättad nämnd, ersättningsnämnden (4 §). I proposition 2011/12:160 (s. 37) anför regeringen att ersättningsnämnden bör ha en långtgående serviceskyldighet i syfte att hjälpa den enskilda sökande. Regeringen konstaterar att ärenden enligt lagen inte är av sådan art att bestämmelserna om offentligt biträde bör införas och inte heller rättshjälp torde komma i fråga. Regeringen anser därför att det är rimligt att nämnden hjälper sökande som ber om hjälp om inte nämnden finner att utredningen i ärendet ändå är tillräcklig för att ersättning ska beviljas. I propositionen (s. 11) framhålls att den möjlighet till ersättning som föreslås i lagen är extraordinär och innebär betydande avsteg från de ersättningsrättsliga principer som normalt gäller i fråga om det allmännas ansvar. Lagen gav därför endast en tillfällig och i tiden klart avgränsad möjlighet till ersättning. I enlighet med detta framgår det av 5 § att en ansökan som inkommer efter inte får prövas utan ska avvisas. Det är således inte längre möjligt att ansöka om ersättning hos ersättningsnämnden. Som framgår ovan är det inte längre möjligt att ansöka om ersättning hos ersättningsnämnden. Mot bakgrund av detta föreslår utskottet att yrkandet i motion 2014/15:1019 (SD) bör avslås. Utskottets förslag i korthet avslår en motion om att införa en obligatorisk betalningsskyldighet för tolkhjälp. Jämför reservation 14 (SD). I motion 2014/15:1112 av (SD) föreslås att en obligatorisk betalningsskyldighet för tolkhjälp ska införas för tilltalade vid fällande dom i brottmål med fängelse som påföljd. I artikel 4 och rådets direktiv /64/EU om rätt till tolkning och översättning vid straffrättsliga förfaranden föreskrivs att det är medlemsstaterna som ska stå för tolknings- och översättningskostnaderna oavsett resultatet av förfarandet. Den misstänkte eller tilltalade ska alltså inte kunna åläggas att svara för kostnader för tolkning eller översättning eller att betala tillbaka sådana kostnader, även om han eller hon döms för brottet. Direktivets bestämmelser genomfördes i svensk rätt genom ändringar i som trädde i kraft (prop. 2012/13:132, bet. 2012/13:JuU23, rskr. 2012/13:286). Utskottet behandlade en motion om betalningsskyldighet för tolkhjälp senast (bet. 2012/13:JuU23 s. 11-12). Utskottet avstyrkte då motionen med hänvisning till kraven i artikel 4 och rådets direktiv /64/EU om rätt till tolkning och översättning vid straffrättsliga förfaranden. biföll utskottets förslag (prop. 2012/13:132, bet. 2012/13:JuU23, rskr. 2012/13:286). Utskottet ser inte något skäl till att ställa sig bakom vad som yrkas i motion 2014/15:1112 (SD) och avstyrker därför motionen. Utskottets förslag i korthet avslår en motion om att ska ta initiativ till att en tidsgräns införs vid SIS-förfrågan. I motion 2014/15:1157 av och (båda S) föreslås att ska ta ett initiativ till att en tidsgräns införs för att säkerställa att medlemsstater behandlar en SIS-förfrågan inom rimlig tid. Medlemsstaterna inom Schengenområdet har ett gemensamt datasystem, Schengens informationssystem II (SIS II). I regleras informationssystemet genom lagen (2000:344) om Schengens informationssystem. Informationen är tänkt att användas vid gränskontroller, dels för att hindra utvisade eller avvisade tredjelandsmedborgare från att komma in i Schengenområdet, dels för att samordna spanandet efter vissa föremål eller personer i syfte att bekämpa brott. Registret är till för myndigheter och är inte tillgängligt för företag eller privatpersoner. Schengenstaterna har inrättat s.k. Sirenekontor för utbyte av tilläggsinformation eller kompletterande information om registreringar mellan staterna. Innan en person kan få uppehållstillstånd i måste enligt 4 kap. 21 § första stycket utlänningsförordningen (2006:97) undersöka om det finns någon notering eller spärr i . Om den sökande har en notering eller spärr måste rådfråga den medlemsstat som genomfört registreringen innan uppehållstillstånd beviljas. Innan ett besked lämnas från den aktuella medlemsstaten kan således den sökande inte få sin prövning om uppehållstillstånd genomförd. På en skriftlig fråga om regeringens avsikt att ta några initiativ för att säkerställa att medlemsstater svarar inom rimlig tid svarade justitieministern följande (skr. fr. 2013/14:655): Sirenekontoren i medlemsländerna är nationella kontaktpunkter för utbyte av tilläggsinformation till registreringar eller vid träff i SIS (Schengens informationssystem). Det finns inget rättsligt instrument som reglerar en tidsfrist för när medlemsländerna ska svara på de framställningar om registreringar och förfaranden vid träffar som andra medlemsstater gör via sina Sirenekontor. I handboken för finns en riktlinje att medlemsländerna ska svara . I administrativa ärenden och när det rör sig om att få in kompletterande uppgifter från andra myndigheter, kan det ibland vara svårt att svara . Svarstiden kan också variera mellan olika länder och för ett visst land . Såvitt känt, har det inte förekommit att en medlemsstat inte svarar alls, men det har förekommit att svar har dröjt över . Den möjlighet som , via Sirenekontoren, har för att skynda på den spärrande staten är att skicka påminnelser med jämna mellanrum, vilket också görs . Att svaren dröjer och att det fördröjer ansökningstiden för uppehållstillstånd är givetvis beklagligt, inte minst för den person som berörs. Självklart bör ansvariga myndigheter i andra länder ge besked när förfrågningar om registreringar kommer upp. är mån om att svara skyndsamt på andra länders förfrågningar. Eftersom medlemsstaternas förutsättningar att snabbt svara på en förfrågan från en annan medlemsstat varierar från fall till fall är det dock inte möjligt att slå fast helt bindande tidsgränser. Jag bedömer att vi får fortsätta att utöva påtryckningar på samma sätt som vi gör nu i de fall en annan medlemsstat dröjer omotiverat länge med att svara på en förfrågan (svar på skr. fr. 2013/14:655). Det är givetvis önskvärt att samtliga medlemsstater behandlar en SIS-förfrågan inom rimlig tid. Utskottet har dock ingen annan uppfattning än den som justitieministern ger uttryck för i sitt svar ovan när det gäller initiativ för att säkerställa detta. Utskottet är således inte berett att vidta några åtgärder med anledning av förslaget i motion 2014/15:1157 (S). Motionen bör alltså avslås. Utskottets förslag i korthet avslår en motion om att utreda ett automatiserat rapporteringssystem. I motion 2014/15:1968 av (SD) föreslås att regeringen bör låta undersöka möjligheterna för ett automatiserat rapporteringssystem när anställda inom vården har dömts för grov brottslighet. Enligt förordningen (1982:117) om underrättelse till Inspektionen för vård och omsorg och om domar i vissa brottmål ska en domstol som dömt vissa yrkesutövare inom hälso- och sjukvården för brott underrätta Inspektionen för vård och omsorg () och . De brott som omfattas av underrättelseskyldigheten är brott som har begåtts i eller i samband med yrkesutövningen samt bl.a. misshandel, våldtäkt, sexuella övergrepp och rån. Pågående utrednings- och beredningsarbete Enligt uppgift från finns det inte något automatiserat rapporteringssystem och inte heller några planer på att införa ett sådant system. I handböcker finns anvisningar om i vilka fall en domstol ska skicka underrättelse till och . Det är sedan upp till varje domstol att se till att skyldigheten fullgörs. Det är naturligtvis av största vikt att domstolarna tillämpar förordningen (1982:117) om underrättelse till Inspektionen för vård och omsorg och om domar i vissa brottmål. De rutiner och det stöd som ges till domstolarna för att dessa ska kunna fullgöra sina underrättelseskyldigheter är dock enligt utskottets uppfattning tillräckliga. Utskottet föreslår därför att motion 2014/15:1968 (SD) avslås. Stärkt skydd för den anklagades ställning Utskottets förslag i korthet avslår en motion om att göra hela förundersökningsmaterialet tillgängligt för den tilltalade och om att stärka den anklagades ställning i samband med frihetsberövande häktning. I motion 2014/15:2631 av Finn (M) föreslås att hela förundersökningsmaterialet görs tillgängligt för den tilltalade och att den anklagades ställning förstärks i samband med frihetsberövande häktning. Objektivitetsprincipen, som kommer till uttryck i 23 kap. 4 § (RB), syftar ytterst till att säkerställa att en oskyldig person inte ska kunna dömas för brott. Enligt bestämmelsen ska vid förundersökning inte bara de omständigheter som talar emot den misstänkte, utan även de som är gynnsamma för honom eller henne, beaktas. Vidare ska bevis som är till den misstänktes förmån tas till vara. I 23 kap. 18 § RB föreskrivs att den misstänkte och dennes försvarare har rätt att fortlöpande, i den mån det kan ske utan men för utredningen, ta del av vad som förekommit vid förundersökningen. Undersökningsledaren kan således undanhålla utredningsmaterial endast om han eller hon kan motivera varför röjandet av viss uppgift skulle vara till nackdel för utredningen. Detta gäller dock inte i fråga om omständigheter som ligger till grund för beslut om anhållande eller häktning (24 kap. 9 a § RB). När utredningen har avslutats kan det givetvis inte längre hävdas att en uppgift kan hemlighållas på grund av att dess röjande skulle vara till nackdel för utredningen (Zeteos internetkommentar till 23 kap. 18 § RB). I 23 kap. 21 § RB föreskrivs vidare att vid en förundersökning ska ett protokoll föras över vad därvid förekommit av betydelse för utredningen samt att, när åtal har beslutats, den misstänkte eller hans försvarare har rätt att på begäran få en avskrift av protokoll eller anteckningar från förundersökningen. Vid bedömningen av vilka uppgifter som kan anses vara utan betydelse är det viktigt att objektivitetsprincipen beaktas. Den som för protokollet måste alltså vara uppmärksam på att det inte ur protokollet utmönstras uppgifter som ur försvarets synvinkel kan framstå som betydelsefulla (Zeteos internetkommentar till 23 kap. 21 § RB). För sidomaterial, dvs. utredningsmaterial som inte tas in i förundersökningsprotokollet, saknas bestämmelser om hur det ska dokumenteras. Pågående utredning- och beredningsarbete I slutbetänkandet Förundersökning – objektivitet, beslag, dokumentation m.m. (SOU 2011:45) lämnar utredaren förslag om dokumentation av det s.k. sidomaterialet i en förundersökning. Utredaren anför att den misstänktes och försvararens rätt till insyn i utredningsmaterialet inte är begränsad till sådant som tas in i förundersökningsprotokollet utan i princip omfattar allt utredningsmaterial. Genom att de har rätt att även ta del av sidomaterialet tillförsäkras den misstänkte och försvararen möjlighet att själva bilda sig en uppfattning om huruvida åklagarens bedömning av vad som har betydelse för utredningen är riktig. För att rätten att ta del av sidomaterial inte ska bli illusorisk är det dock en förutsättning att den misstänkte och försvararen informeras om att det finns ett sådant material och vad det innehåller. Mot denna bakgrund anser utredaren att det bör finnas särskilda regler om dokumentation av sidomaterial och föreslår därför att det i förundersökningskungörelsen (1947:948) införs en skyldighet att, när det finns sidomaterial, upprätta en sammanställning av detta och ta in den i förundersökningsprotokollet. Med en sammanställning avses i huvudsak en kortfattad innehållsförteckning över sidomaterialet. I denna ska samlande beteckningar få användas, om det bidrar till att sidomaterialet bättre kan överblickas. Utredningen bereds inom . I betänkande Brottmålsprocessen (SOU 2013:17) föreslås bl.a. att synen på den tilltalade i processen bör ändras. Den tilltalade bör enligt utredarens förslag behandlas som en deltagare i förfarandet och inte enbart som ett föremål för processen. Utredaren anser vidare att åklagarväsendet bör överväga om åklagarna i tillräcklig omfattning låter den misstänkte och dennes försvarare löpande ta del av utredningsmaterialet och om det finns behov av att vidta åtgärder för att successiv delgivning ska komma till användning i ökad utsträckning. överlämnade en särskild utredare promemorian Brottmålsprocessen – en konsekvensanalys (Ds 2015:4). Utredarens uppdrag var att ta fram det ytterligare underlag för de praktiska, organisatoriska och ekonomiska konsekvenserna som behövs för ett ställningstagande till om förslagen i vissa angivna delar i Brottmålsprocessen bör genomföras. Både betänkandet och promemorian bereds inom . I betänkande Partsinsyn enligt (SOU 2010:14) behandlas mer övergripande frågor om hur långtgående en misstänkts, en åtalads och en dömd persons rätt till insyn i förundersökningsmaterialet och annat utredningsmaterial bör vara. Betänkandet bereds inom . Som framgår ovan lämnas förslag i betänkandet Förundersökning – objektivitet, beslag, dokumentation m.m. som i stor utsträckning motsvarar en del av de önskemål som framförs i motion 2014/15:2631 (M). I avvaktan på regeringens ställningstagande till de förslag som lämnas i betänkandet avstyrker utskottet motionsyrkandet i denna del. Vad gäller övriga förslag i motionen finner utskottet inte något skäl att vidta några åtgärder. Motionen bör alltså avslås i sin helhet. Anonyma vittnen, punkt 3 (SD) av (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 3 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2014/15:2535 av och (SD) yrkande 9 och 2014/15:1397 av (KD) och 2014/15:1904 av m.fl. (KD) yrkande 4. Som ett led i kampen mot den organiserade brottsligheten bör regeringen utreda möjligheten att tillåta anonyma vittnen i vissa fall. Målsägande och vittnen har en utsatt position i rättsprocessen; en möjlighet att lämna ett vittnesmål anonymt skulle troligen innebära att fler vågade lämna viktig information i våra domstolar. tillåter anonyma vittnen under vissa förutsättningar. För att anonyma vittnesmål ska tillåtas krävs att det finns ett konstaterat behov av skydd samt att uppgifterna från ett anonymt vittne inte ensamt får läggas till grund för en fällande dom. Anonyma vittnen tillåts under vissa förutsättningar i , och . Anonyma vittnen, punkt 3 (KD) av (KD). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 3 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2014/15:1397 av (KD) och 2014/15:1904 av m.fl. (KD) yrkande 4 och 2014/15:2535 av och (SD) yrkande 9. För att säkerställa att brottmål avgörs, att de skyldiga döms, att vittnenas säkerhet garanteras och att kostnaderna för framskjutna eller inställda förhandlingar minskas bör vittnen i vissa fall och under särskilda omständigheter tillåtas att lämna sina vittnesmål anonymt. Allt fler människor är rädda för att vittna. Ett återkommande skäl är att de hotas av kriminella personer och att de upplever att polisen inte kan skydda dem. Detta leder till inställda förhandlingar, vilket i sin tur innebär ett hot mot rättssäkerheten och stora kostnader för samhället. För att komma till rätta med detta och för att skapa ett tryggare samhälle anser jag att vittnen, efter en noggrann prövning av lämpligheten i vissa fall, ska tillåtas att vittna anonymt. Vid bedömningen ska riktlinjer noga iakttas. Ett vittne ska endast tillåtas att vittna anonymt då dennes liv eller frihet anses vara i fara, och en fällande dom får inte tillåtas att grundas enbart på vittnesmål från anonyma vittnen. Vittnesmålen ska lämnas under sekretessbelagd identitet och vittnena ska alltså inte vara anonyma för domstolen. Anonyma vittnesmål tillåts i bl.a. , och . för de mänskliga rättigheterna accepterar anonyma vittnen på vissa villkor. För att upprätthålla respekten för den svenska rättsstaten och garantera medborgarnas frihet och säkerhet anser jag att vittnen bör, under de särskilda omständigheter och i de former som redogörs för ovan, tillåtas att lämna sina vittnesmål anonymt. Kameraövervakning på allmänna platser, punkt 4 (SD) av (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 4 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2014/15:2871 av m.fl. (SD) yrkande 5 och 2014/15:3004 av m.fl. (SD) yrkande 9 och 2014/15:187 av och (M) yrkande 1, 2014/15:206 av (FP), 2014/15:1823 av m.fl. (M), 2014/15:1826 av m.fl. (M), 2014/15:2151 av m.fl. (M) och 2014/15:2153 av m.fl. (M). Undersökningar visar att det finns en stor acceptans för kameraövervakning i och enligt en rapport från uppgav av de tillfrågade att de skulle känna sig tryggare med kameraövervakade stadskärnor (2003:11 s. 19). Det finns många fördelar, utöver ökad trygghet, med kameraövervakning. Kameraövervakning kan avskräcka gärningsmän från att begå brott, polis och väktare kan larmas och därigenom avbryta brott och kameraövervakning kan identifiera gärningsmän när väl ett brott har begåtts. För att öka tryggheten i det offentliga rummet anser vi därför att kameraövervakning ska kunna användas i högre utsträckning än vad som tillåts . Det bör vara betydligt lättare än att få tillstånd till kameraövervakning på platser dit allmänheten har tillträde. Vidare bör storstadskommuner uppmuntras att övervaka platser som kvinnor upplever som otrygga, såsom gångtunnlar, ingångar till stadsparker och joggingsstråk. Dessutom bör butiker och företag få tillåtelse att efter anmälan till kameraövervaka inte bara insidan av sina butiker utan också gatuentréer. Från integritetssynpunkt är det viktigt att det inspelade materialet förstörs , om det inte har överlämnats till polisen för att utreda brott. Kameraövervakning vid skolor, punkt 7 (SD) av (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 7 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2014/15:3004 av m.fl. (SD) yrkande 12. Det finns många fördelar med kameraövervakning, och undersökningar visar att det finns en stor acceptans för kameraövervakning hos befolkning. För att bl.a. öka tryggheten föreslår vi därför att regeringen ska vidta åtgärder så att kommunala och statliga skolors ansökan om kameraövervakning alltid ska bifallas förutom när det finns synnerliga skäl mot detta. Synnerliga skäl kan t.ex. vara när tillstånd söks för speciellt känsliga eller integritetskränkande platser såsom toaletter och dylikt. Resning till nackdel för den tilltalade, punkt 10 (SD) av (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 10 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2014/15:3004 av m.fl. (SD) yrkande 7. Det är betydligt lättare att få en ansökan om resning beviljad om det är fråga om en resning till fördel för den tilltalade än om det är fråga om en ansökan till nackdel för den tilltalade. Skälet för detta är att samhället anser att det är viktigare att en oskyldig inte döms för brott än att en skyldig går fri från straff. Vi anser att det svenska samhället under en alltför har underprioriterat brottsoffrets synvinkel till förmån för brottslingens. Från rättvisesynpunkt borde det vara minst lika viktigt att brottslingar som på felaktiga grunder frikänts eller getts för lindriga straff ska kunna få sina domar omprövade som att oskyldigt eller för strängt dömda får det. För att bättre tillvarata brottsoffrens perspektiv vill vi därför att regeringen ska återkomma med ett lagförslag som i högre grad tillåter resning till nackdel för den tilltalade. Särskilt tidsfristen bör tas bort. Andra ändringar som föreslås är att exempelvis jäv, oriktig rättstillämpning och synnerliga skäl bör kunna åberopas som grund för resning till nackdel för den tilltalade. Utökad användning av hemliga tvångsmedel, punkt 12 (SD) av (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 12 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2014/15:3004 av m.fl. (SD) yrkandena 3–5, 2014/15:2535 av och (SD) yrkande 2 och 2014/15:340 av och (M) yrkandena 1 och 2. Hemliga tvångsmedel är kraftfulla och effektiva verktyg mot den grova brottsligheten när de väl används. Trots detta får hemlig kameraövervakning inte kombineras med ljudupptagning eftersom det anses alltför integritetskränkande. Granskningar visar att hemlig kameraövervakning andelsmässigt har varit av mindre nytta än andra tvångsmedel. Vi anser att regeringen bör arbeta för att nyttoeffekterna av hemlig kameraövervakning blir lika höga som vid användning av de övriga hemliga tvångsmedlen. Genom att tillåta ljudinspelning vid hemlig kameraövervakning skulle nyttan öka, vilket i sin tur kan ge följdeffekten att antalet övervakningstimmar kan minskas. Överskottsinformation är information om annat brott än det brott som ansökan om hemliga tvångsmedel avser.