bet · H201MJU12 · 2015-04-21 00:00:00 — Myndigheten fördelar anslaget till de berörda länsstyrelserna som i sin tur fördelar medlen till de enskilda fiskarna. betalade Havs- och vattenmyndigheten ut ca från anslaget 1:7 Ersättningar för viltskador m.m. för att förebygga och åtgärda skador av säl. Ersättningen beräknas på rapporterade sälskador från fiskarnas loggböcker och infiskat värde, dvs. hur stor del av länets fiskevärde som är skadedrabbat. När det gäller frågan om skarv kan konstateras att allmän jakt på skarv inte är tillåten till följd av fågeldirektivet. Enligt direktivet finns dock vissa möjligheter till undantag från reglerna, och kan enligt jaktförordningen (1987:905) besluta om skyddsjakt på skarv. har presenterat en vägledning om hur skyddsjaktsbestämmelsen i fågeldirektivet kan tillämpas när det gäller skarv (Great cormorant – Applying derogations under Article 9 of the Birds Directive 2009/147/EC). Vidare tog i samråd med Havs- och vattenmyndigheten och efter samråd med länsstyrelserna, övriga berörda myndigheter och organisationer fram en nationell förvaltningsplan för skarv. I förvaltningsplanen görs bedömningen att skarven har en gynnsam bevarandestatus och att skador på fisket i möjligaste mån bör förebyggas genom redskapsutveckling, utveckling av skrämselmetoder och genom skyddsjakt. Förvaltningsplanen ska bl.a. fungera som en vägledning för länsstyrelserna i den regionala förvaltningen av skarv samt för handläggning av skyddsjaktsansökningar avseende arten. Som har redovisats under avsnittet om naturvårdsdirektiven har tagit initiativ till en utvärdering av art- och habitatdirektivet och fågeldirektivet. Utskottet konstaterar att det bedrivs en omfattade skyddsjakt såväl på säl som på skarv. När det gäller skyddsjakten på skarv finns vägledning såväl från som genom förvaltningsplan för skarv. Vad gäller säl finns särskilda medel anslagna för att förebygga och ersätta skador av säl. Mot bakgrund av det anförda är utskottet inte berett att förorda några initiativ utan föreslår att motionerna 2014/15:914 (M), 2014/15:1950 (M) yrkandena 1 och 2, 2014/15:2476 (M), 2014/15:280 (C) och 2014/15:1000 (C) lämnas utan vidare åtgärd. Utskottets förslag i korthet bifaller ett motionsyrkande om att arbetet med biologisk mångfald behöver stärkas. Övriga motionsyrkanden om artskyddsbrott, lantraser och invasiva arter avslås. Jämför reservationerna 14 (M, C, V, FP, KD) och 15 (SD). I partimotion 2014/15:2460 av m.fl. (C) yrkande 8 framhålls att arbetet med biologisk mångfald behöver stärkas, exempelvis genom att konkreta åtgärder vidtas. dör arter ut i en hastighet som kan vara snabbare än den naturliga. Orsaken är att mänskliga aktiviteter förstör växternas och djurens livsmiljöer. Enligt yrkande 9 är det viktigt att ekosystemtjänster värderas utifrån den nytta som de bidrar med, att lagstiftningen om artskyddsbrott i stärks och att det internationella samarbetet för att bekämpa handeln med hotade arter prioriteras. I motion 2014/15:2455 av (C) yrkande 4 påpekas att polis och åklagare måste prioritera artskyddsbrott på ett annat sätt än vad som har skett. Den illegala handeln med fridlysta växter och djur är mer omfattande än någonsin, och läget för elefanter och noshörningar är akut. För att vi ska kunna rädda känsliga djurarter och förhindra terroristverksamhet bör regeringen verka för att konventionen om internationell handel medutrotningshotade djur och växter (Cites) får ett tydligare mandat att agera mot handeln med utrotningshotade djur och att dess verksamhet och organisation tydliggöras och effektiviseras (yrkande 8). Enligt motion 2014/15:1743 av (S) borde regeringen verka för att stoppa användningen av utrotningshotade djur i reklam inom EU. Av framgår tydligt att utrotningshotade djur inte ska användas i kommersiellt syfte. I motion 2014/15:2455 av (C) yrkande 3 efterfrågas en ökad information till allmänheten om konsekvenserna av att köpa en souvenir utomlands som kan ha ett ursprung i illegalt handlade djurarter. I motion 2014/15:2787 av m.fl. (SD) uppmärksammas behovet av insatser för att rädda hotade svenska lantraser från utrotning. De svenska lantraserna har långa anor i och är levande kulturbärare av vår historia. Dessutom har många lantraser unika egenskaper som är värda att bevara. I motion 2014/15:2357 av och (båda C) påtalas att den nordsvenska hästen är en av de få inhemska hästraserna. Mer behöver göras för att stärka den nordsvenska hästens förutsättningar i . Exempelvis kunde en nationell utvecklingsstrategi trygga den nordsvenska brukshästens fortlevnad och användbarhet. Enligt motion 2014/15:884 av Skånberg (KD) behöver länsstyrelserna utarbeta en aktionsplan för att utrota den kraftigt giftiga jättelokan i . rapporterar tidningarna om svåra frätolyckor, inte minst hos barn, förorsakade av jättelokan. Dessutom är växten kraftigt invasiv, och annan vegetation trängs undan medan jättelokan breder ut sig. behandling och kompletterande uppgifter Regeringen framhåller i budgetpropositionen (prop. 2014/15:1 utg.omr. 20) att arter utrotas i en omfattning som saknar motstycke i mänsklighetens historia. Regeringen aviserar därför en tydlig ambitionshöjning för att nå miljökvalitetsmålen som innefattar biologisk mångfald och ekosystemtjänster. ska enligt regeringen även ha en hög ambition i arbetet med dessa frågor inom EU och internationellt. Den förra regeringen beslutade om tio etappmål om biologisk mångfald inom det svenska miljömålssystemet. Regeringen redovisar i budgetpropositionen att etappmålet om hotade arter och naturtyper innebär att åtgärdsprogram för att nå gynnsam bevarandestatus för sådana hotade arter och naturtyper som inte kan säkerställas genom pågående åtgärder för hållbar mark- och vattenanvändning och befintligt områdesskydd ska vara genomförda eller under genomförande . Etappmålet bedöms kunna nås med avseende på att de åtgärdsprogram som planerats kommer att vara fastställda och under genomförande . Regeringen framhåller att man avser att noga följa myndigheternas arbete med åtgärdsprogram och vid behov vidta åtgärder för att detta etappmål ska nås. Ett annat etappmål är målet om betydelsen av biologisk mångfald och värdet av ekosystemtjänster. Målet innebär att betydelsen av biologisk mångfald och värdet av ekosystemtjänster ska vara allmänt känd . Till dess ska även värdet av ekosystemtjänster integreras i ekonomiska ställningstaganden, politiska avväganden och andra beslut i samhället. Den tidigare regeringen gav i uppdrag åt att genomföra en kommunikationssatsning om ekosystemtjänster fram till . Det övergripande målet med kommunikationssatsningen är att öka förståelsen för den biologiska mångfaldens och ekosystemtjänsternas värden och deras betydelse i samhället samt att detta i möjligaste mån ska bidra till att öka måluppfyllelsen för de berörda miljökvalitetsmålen. I kommunikationsinsatserna ingår även att bidra till utvecklingen av vägledning till centrala myndigheter, länsstyrelser och kommuner. ska ha som utgångspunkt att kommunikationen riktas mot ett begränsat antal svenska aktörer som i sin tur kan kommunicera budskapen vidare. Uppdraget ska slutredovisas till Miljö- och . Uppdraget ska delredovisas och . I proposition 2013/14:141 redovisade den dåvarande regeringen en strategi för biologisk mångfald och ekosystemtjänster. Strategin består av etappmål och insatser för biologisk mångfald, ekosystemtjänster och hållbar markanvändning. I propositionen föreslogs en ändring i gällande biotopskyddet och ändringar i skogsvårdslagen (1979:429). biföll propositionen (prop. 2013/14:141, bet. 2013/14:MJU27, rskr. 2013/14:359). Regeringen framhåller i budgetpropositionen (prop. 2014/15:1 utg.omr. 20) att fungerande ekosystem och ekosystemtjänster utgör en bas för samhällsekonomin och för välfärden. Regeringen påtalar att det i ovannämnda proposition om en strategi för biologisk mångfald tas ett grepp som berör allt från skydd av mark och hav, insatser för hotade växt- och djurarter, kunskap om genetisk mångfald samt natur- och kulturmiljöhänsyn i brukandet till ökat samarbete med näringslivet. Förslagen i propositionen bidrar, om än i otillräcklig grad, till att nå de svenska miljökvalitetsmålen, generationsmålet, målen i för biologisk mångfald till 2020 samt målen inom konventionen för biologisk mångfald (CBD). När det gäller Citeskonventionen kan följande redovisas. Konventionen begränsar handeln av de arter som tas upp i bilagorna till konventionen. Regleringen gäller för handel inom och mellan de länder som anslutit sig till konventionen. Konventionens medlemsländer träffas på partsmöten vartannat eller och förhandlar om justeringar beträffande konventionstexten och vilka arter som listas. Mellan konferenserna arbetar ett antal permanenta kommittéer. Citeskonventionens sekretariat administreras av FN:s miljöprogram () och är samordnande och rådgivande. Medlemsländerna till konventionen beslutade på partsmötet om nya åtgärder mot tjuvjakt och illegal handel. Detta integrerades även i konventionstexten. Kontrollen av att reglerna efterlevs, dvs. verkställigheten, sker framför allt genom Internationella konsortiet för att bekämpa artskyddsbrott (ICCWC). Konsortiets fokus är att samordna internationellt utbyte av information och underrättelser, samordna verkställighetsåtgärder och arbeta för att stärka kapaciteten på området. Den ökade omfattningen av olaglig handel med vilda djur och växter har lett till ökad politisk uppmärksamhet. presenterade ett meddelande om en EU-strategi mot olaglig handel med vilda djur och växter, KOM(2014) 64. Regeringen påpekar i budgetpropositionen (prop. 2014/15:1 utg.omr. 20) att arbetet inom EU med att ta fram en strategi mot olaglig handel med vilda djur och växter innebär att myndigheter i , såsom , och , kommer att påverkas med anledning av att åtgärder mot gränsöverskridande kriminalitet är ett av strategins insatsområden. Regeringen framhåller också att man avser att verka för att stärka skyddet för arter som hotas på grund av handel och smuggling och konstaterar att flera miljöbrott, däribland artskyddsbrott, har koppling till organiserad gränsöverskridande brottslighet. När det gäller arbetet mot artskyddsbrott kan slutligen redovisas att den tidigare regeringen gav i uppdrag att utreda och redovisa förslag till åtgärder för att dels förebygga artskyddsbrott, dels stärka och samordna berörda myndigheters arbete mot sådana brott. Uppdraget ska utföras i samarbete med , , , , länsstyrelserna, , Havs- och vattenmyndigheten, och . Myndigheterna ska även ta fram en nationell handlingsplan för arbetet med efterlevnad och tillsyn i av Citeskonventionens krav. I den mån författningsändringar krävs för att underlätta arbetet mot artskyddsbrott ska sådana förslag lämnas. Uppdraget ska redovisas . När det gäller frågan om att bevara svenska lantraser kan inledningsvis noteras att utskottet har behandlat frågor om stöd till fäbodbruket och hästsektorn i betänkandet om landsbygdspolitik (bet. 2014/15:MJU5). Utöver vad som anförs där kan konstateras att miljömålet Ett rikt odlingslandskap har som delmål att husdjurens lantraser och de odlade växternas genetiska resurser ska vara hållbart bevarade. Enligt uppgift från behöver antalet individer i avel för ett flertal raser ökas för att den genetiska variationen ska behållas inom varje ras och för att delmålet som berör husdjuren ska uppnås. uppger vidare att utvärderingar regelbundet sker av delmålet för att säkra att det uppfylls. Det är huvudsakligen som arbetar med detta tillsammans med de berörda rasföreningarna. har, tillsammans med flera intresseorganisationer, tagit fram en nationell handlingsplan för en långsiktigt hållbar förvaltning av svenska husdjursgenetiska resurser. Ansvaret för att uppnå en hållbar förvaltning vilar enligt på många aktörer, såsom lantbrukare och djurägare, ideella föreningar, avelsorganisationer, djurparker och museer, utbildningssäten, forskare, myndigheter och politiska organ. Att uppnå samverkan mellan dessa aktörer och samordning av de olika aktörernas insatser har avgörande betydelse för möjligheten att uppnå målet att säkerställa de husdjursgenetiska resurserna för framtiden. I handlingsplanen ingår därför ansvarsfördelning och ökad samordning mellan olika aktörer kring de insatser som ska genomföras. Enligt årets regleringsbrev ska samverka med , Havs- och vattenmyndigheten och kring kartläggning och övervakning av genetisk mångfald hos vilda och domesticerade växter och djur inom de areella näringarna. roll är därvid begränsad till jordbrukets och vattenbrukets växter och djur. ska i sin tur redovisa insatser för kartläggning och övervakning av genetisk mångfald hos vilda växter och djur, samt samverkan med berörda myndigheter kring kartläggning och övervakning av genetisk mångfald hos vilda och domesticerade växter och djur. Vidare har fått i uppdrag att, i samverkan med bland andra och folkminnen, och , –2018 främja ett levande och dynamiskt kulturarv kopplat till mat- och livsmedelsframställning. Myndigheterna ska tillsammans synliggöra, tillvarata och utveckla bl.a. traditionell kunskap, mångfald av växtsorter och husdjursraser, kulturmiljöer och landskap. Uppdraget ska genomföras i nära dialog med de berörda aktörerna och ta sin utgångspunkt i befintliga samarbetsstrukturer. Uppdraget ska delredovisas av och slutredovisas . När det gäller den invasiva arten jättelokan kan inledningsvis noteras att regeringen enligt budgetpropositionen (prop. 2014/15:1 utg.omr. 20) välkomnar den nya EU-förordningen 1143/2014 om förebyggande och hantering av introduktion och spridning av invasiva främmande arter, som trädde i kraft . Förordningen innebär åtaganden för att upprätta handlingsplaner, inrätta övervakningssystem och vidta utrotningsåtgärder mot sådana arter. Med anledning av den nya EU-förordningen fick i regleringsbrevet för i uppdrag att revidera den nationella strategin och handlingsplanen för främmande arter och genotyper. Uppdraget redovisades till Miljö- och (5910). konstaterar i redovisningen att de åtgärder som förordningen kräver är kopplade till den förteckning över invasiva främmande arter av unionsbetydelse som ska tas fram av kommissionen. Ett förslag till förteckning ska finnas . betonar verket att fortsatt arbete behöver bedrivas mot de invasiva arter som inte omfattas av EU-förordningen men som utgör eller kommer att utgöra ett potentiellt nationellt hot mot den biologiska mångfalden och relaterade ekosystemtjänster i . Av föreskrift om bekämpning av jättelokan (SJVFS 1998:31) framgår att i områden där kommunen, eller efter samråd med kommunerna i länet, har upprättat en bekämpningsplan för bekämpning av jättelokan kan som ett led i bekämpningen besluta om vilka åtgärder en fastighetsägare eller nyttjanderättshavare ska vidta för att bekämpa jättelokan på sin fastighet. Sådant beslut får fattas i enlighet med bekämpningsplanen bl.a. i områden där det är påkallat av allmänt intresse eller för att hindra spridning till andra fastigheter. dör arter ut i en hastighet som kan vara snabbare än den naturliga. Orsaken är att mänskliga aktiviteter förstör växternas och djurens livsmiljöer. Utskottet välkomnar den ambitionshöjning som regeringen aviserar när det gäller arbetet med biologisk mångfald och ekosystemtjänster. Utskottet instämmer i regeringens bedömning att det är angeläget att arbetet sker såväl nationellt som inom EU och internationellt. Utskottet anser också att den mer allmänt hållna strategin för biologisk mångfald (prop. 2013/14:141) behöver fyllas med konkreta åtgärder. Vidare kan framhållas att arbete med att öka förståelsen för den biologiska mångfaldens och ekosystemtjänsternas betydelse i samhället är ett steg på vägen för att dessa värden i större utsträckning ska genomsyra de beslut som fattas i samhället. Arbetet mot artskyddsbrott är också mycket angeläget, och utskottet konstaterar med tillfredsställelse att åtgärder vidtas globalt genom Citeskonventionen och genom Internationella konsortiet för att bekämpa artskyddsbrott (ICCWC), på EU-nivå genom arbetet med strategin mot olaglig handel med vilda djur och växter och nationellt genom uppdrag att förebygga artskyddsbrott och att samordna berörda myndigheters arbete mot sådana brott. Mot bakgrund av det omfattande arbete som pågår med att bevara den biologiska mångfalden och att förhindra artskyddsbrott kan motionerna 2014/15:1743 (S), 2014/15:2455 (C) yrkande 3, 4 och 8 samt 2014/15:2460 (C) yrkande 9 lämnas utan vidare åtgärd. Utskottet vill ändå i detta sammanhang understryka vikten av att arbetet med biologisk mångfald stärks och att konkreta åtgärder vidtas. Detta bör ges regeringen till känna. Därmed tillstyrks motion 2014/15:2460 (C) yrkande 8. Som ovan beskrivits görs flera olika typer av insatser från samhällets sida för att bevara de svenska lantraserna. Mot bakgrund av det anförda anser utskottet att motionerna 2014/15:2787 (SD) och 2014/15:2357 (C) kan lämnas utan vidare åtgärd. När det gäller åtgärder för att förhindra spridning av jätteloka konstaterar utskottet att det finns möjlighet för länsstyrelserna att besluta om bekämpningsåtgärder. Vidare pågår ett EU-gemensamt arbete för att bekämpa främmande invasiva arter. Mot bakgrund av det anförda kan motion 2014/15:884 (KD) lämnas utan vidare åtgärd. Utskottets förslag i korthet avslår motioner om allemansrätten. Jämför reservation 16 (SD). I ett antal motioner efterfrågas en översyn av allemansrätten. Enligt motion 2014/15:2832 av m.fl. (SD) yrkande 1 bör regeringen tillsätta en utredning för att se över hur kommersiella intressen bör regleras inom allemansrätten och för att fastslå allemansrättens rättsliga ställning inom svensk rättsordning. Allemansrätten regleras endast översiktligt i lag och bygger därutöver främst på sedvanerätt. Motionärerna anser att det borde finnas en särskild lag för allemansrätten så att både privatpersoner och juridiska personer kan fortsätta att ha tillgång till naturen utan att skada den eller att enskilda markägares påverkas negativt. Även i motionerna 2014/15:1083 av (M) och 2014/15:1345 av och (båda C) framhålls att allemansrätten behöver moderniseras. Det bör anges när man har rätt att nyttja någon annans mark gratis, liksom när ersättning ska regleras genom avtal mellan markägaren och de kommersiella aktörerna. På liknade sätt lyfts kommersiellt nyttjande av allemansrätten fram i motion 2014/15:2622 av (M). Enligt motionärerna är det viktigt att det finns både bärplocknings- och upplevelseindustri, men att det inte är självklart att nyttjandet ska vara gratis för näringsidkare. Det kan inte vara rimligt att värdet av skog och natur fritt kan exploateras utan att markägare vare sig blir tillfrågade eller ersatta. I motion 2014/15:1219 av och (båda M) påpekas att markägare står maktlösa när oseriösa företag bussar in människor på ägarens mark för att plocka bär i stor skala. Det är svårt, dyrt och tidsödande för en markägare att få myndigheterna att agera om människor slagit läger på fastigheten . Förenklade regler behövs för att kunna avhysa människor som olagligen har bosatt sig på någon annans mark så att polisen kan agera snabbt. Regelverket kring ersättning för de skador som storskalig bärplockning eller olovliga läger medför för markägaren bör också ses över. I motion 2014/15:2383 av (M) uppmärksammas i stället att statliga myndigheter inte bör kunna ta ut avgifter för nyttjande av dess mark som sker inom allemansrättens ramar. Det vore problematiskt för både idrotts- och friluftslivet om man tvingades vidta rättsliga åtgärder för att hävda allemansrätten. Därför borde det skrivas in i samtliga regleringsbrev för myndigheter som äger eller förvaltar mark att ersättning inte kan krävas om marken nyttjas inom allemansrättens ram. Regeringen bör enligt motion 2014/15:1911 av (M) initiera en bred informationskampanj om allemansrätten, dess historiska grund och hur den ska tolkas och förstås i vår samtid. är det många som inte vet vilka begränsningar som också följer av allemansrätten. Ett sådant arbete bör ske tillsammans med de organisationer och intressegrupper – t.ex. bärföretag, jordägare, natur- och miljöorganisationer samt jakt- och fiskeorganisationer – som alla har ett gemensamt intresse av att värna allemansrätten . I motion 2014/15:1986 av och (båda M) yrkande 4 efterfrågas ett kunskapscenter för utbildning i och utveckling av allemansrätten. Friluftsliv, folkbildningen och studieförbunden borde gemensamt samarbeta för att öka kunskapen om den svenska allemansrätten. behandling och kompletterande uppgifter När det gäller frågor om allemansrätten kan det inledningsvis nämnas att friluftsliv är ett allmänt intresse. Staten har ett ansvar för att skapa förutsättningar för ett rikt och varierat friluftsliv och för att försäkra tillgången och förbättra tillgängligheten till naturen. Det är viktigt att det finns attraktiva och upplevelserika natur- och kulturmiljöer i alla delar av landet, inte minst i närheten av tätorterna. Friluftslivet har också stor betydelse för samhället i stort, främst för en hållbar regional tillväxt, landsbygdsutveckling och förbättrad folkhälsa. antog mål för friluftslivspolitiken (prop. 2009/10:238, bet. 2010/11:KrU3, rskr. 2010/11:37, rskr. 2010/11:38). Frilufts-livspolitikens övergripande mål är att stödja människors möjligheter att vistas ute i naturen och utöva friluftsliv, där allemansrätten är en grund för friluftslivet. Alla människor ska ha möjlighet till naturupplevelser, välbefinnande, social gemenskap och ökad kunskap om natur och miljö. Med anledning av ovannämnda proposition tillkännagav att regeringen skulle komplettera det övergripande målet för friluftslivspolitiken med ett antal mätbara mål. Den dåvarande regeringen överlämnade därför en skrivelse om mål för friluftspolitiken till (skr. 2012/13:51, bet. 2012/13:KrU4, rskr. 2012/13:278). I skrivelsen redovisades mätbara mål för friluftslivspolitiken och redogjordes för de satsningar som har gjorts för att utveckla dessa mål. Dessutom redogjordes för den dåvarande regeringens syn på det framtida arbetet med utveckling och uppföljning av målen för friluftslivspolitiken. I skrivelsen anfördes bl.a. att i samråd med , , , , markägarorganisationer, friluftsorganisationer och naturturistnäringen bör utarbeta kanaler för att underlätta dialog och kontakter mellan bl.a. företag, ideella organisationer, myndigheter, markägare och samebyar. Utskottet har tidigare behandlat frågan om allemansrätten och dess påverkan på äganderätten, senast i betänkande 2013/14:MJU27 där följande anfördes. Allemansrätten är inskriven i 2 kap. 15 § regeringsformen. Allemansrätten behandlas även i 7 kap. 1 § . Allemansrätten är den begränsade rätt som var och en har att använda någon annans fastighet, framför allt genom att – åtminstone till fots – färdas över den och att vistas på den. Nyttjandet får inte gå så långt att fastighetens ägare (eller någon annan med särskild rätt till fastigheten, t.ex. en nyttjanderättshavare) lider nämnvärd olägenhet eller ekonomisk skada. Utskottet konstaterade att ett organiserat kommersiellt utnyttjande av allemansrätten, t.ex. av reseföretag, kan medföra störningar. Ett sådant utnyttjande är i och för sig tillåtet även utan markägarens medgivande men kan förbjudas om det blir för intensivt. I motiven till (prop. 1997/98:45 del I s. 302) anförs att det är tveksamt om en organisatör ska få utnyttja en fastighet kommersiellt och mer eller mindre permanent utan ägarens tillstånd. Sådana rådighetsfrågor behandlas dock inte i utan bör enligt motiven som tidigare lösas i rättspraxis. Generellt gäller att arrangemang av någon betydelse inte bör ske utan markägarens medgivande men att det för förbud rimligen bör fordras att man kan befara skada eller olägenhet för markägaren. I ett rättsfall (NJA 1996 s. 495) fann att ett företag som ordnat organiserad forsränning hade utnyttjat en fastighet för intensivt.