bet · H201KU20 · 2015-06-05 00:00:00 — Inledningsvis anförde att frågan om regeringens behandling av tillkännagivanden debatterades i kammaren så sent som med anledning av en interpellation från utskottets ordförande. konstaterade att det inte finns någon reglering i författning av beslut om så kallade tillkännagivanden till regeringen. Det finns inte heller någon reglering av regeringens hantering av sådana beslut. Däremot finns en etablerad konstitutionell praxis om hur regeringen bör förhålla sig till tillkännagivanden. Denna praxis innebär bl.a. att regeringen som utgångspunkt bör tillgodose ett sådant tillkännagivande. Om det visar sig finnas omständigheter som hindrar ett genomförande eller om regeringen gör en annan bedömning än måste dock regeringen kunna låta bli att vidta de åtgärder som tillkännagivandet avser. Om regeringen inte delar mening i en fråga och inte har för avsikt att tillgodose önskemål, innebär praxis – som konstaterat – att regeringen i stället bör underrätta om detta inom den tidsgräns som angetts i tillkännagivandet. Även skälen till att regeringen inte har tillgodosett tillkännagivandet bör redovisas. En målsättning är givetvis att beredningsåtgärder med anledning av ett tillkännagivande från påbörjas . Det kan dock, som har uttalat, inte bortses från att tillkännagivanden kan vara av sådan karaktär att de kräver ett långvarigt och omfattande utredningsarbete. Om beredningen skulle dra ut är det angeläget att regeringen lämnar fullgod information om orsakerna till beredningstidens längd till . Vidare anförde att han kunde försäkra utskottet att den nuvarande samarbetsregeringen kommer att hantera varje tillkännagivande från enligt de regler och den praxis som finns. anförde vidare att regeringen i budgetpropositionen redovisade att en statlig förhandlare skulle komma att utses för att, om kommunerna så begär, samordna kontakter med kommuner som kan bygga fler bostäder på citynära flygplatsmark. presenterade den styrande majoriteten i en överenskommelse kring . Det framgick att man förväntade sig att regeringen skulle utse en förhandlingsperson och att man också hade vissa förväntningar på utfallet av den personens arbete. Beredningen av ärendet inom var omfattande. Varje aspekt på vad som skulle rymmas inom samordnarens uppdrag, liksom frågor om tid och former för uppdraget, blev föremål för diskussioner i flera omgångar. Inte minst interpellationer från ledamöter gjorde regeringen starkt medveten om att varje ord i beslutet skulle komma att granskas och tolkas utifrån olika utgångspunkter. ville göra utskottet uppmärksamt på att planeringen för och därmed besluten om förändringar i användning av mark och vatten i är ett ansvar för kommunerna. När en kommun, i det här fallet , vill ha till stånd en förändrad markanvändning inom ett område där det finns statliga intressen har i uppdrag att bevaka de statliga intressena och i det fall det blir aktuellt motsätta sig en förändring. Att upprätthålla status quo är alltså fullt möjligt med stöd av planlagstiftningen. är det inte status quo som är alternativet för . Som framgår bl.a. av uppdraget till den statliga samordnaren förväntas växa och efterfrågan på flygplatskapacitet därmed öka. , som driver , vill göra förändringar på flygplatsen för att möta förändrade krav från passagerare, flygbolag och myndigheter. Alla sådana förändringar kräver kommuns medverkan och godkännande. i planerar en utbyggnad av spårvägen förbi flygplatsen och behöver tillgång till mark som bara kan ge dem. I ett läge när uttryckligen inte vill planera för en utvecklad flygverksamhet på är det, enligt mening, ansvarsfullt av regeringen att försöka skapa en situation där staten tillsammans med tar fram ett gemensamt beslutsunderlag som kan accepteras av alla politiska församlingar på olika nivåer och som kan ligga till grund för framtida beslut om hur området där ligger ska utvecklas för framtiden. Vidare anförde att han kunde konstatera att enligt trafikutskottets förslag till tillkännagivande skulle tillkännage för regeringen vad utskottet anfört om att någon förhandlingsperson rörande frågan om att avveckla citynära flygplatser inte borde tillsättas. Regeringens beslut, som inte gäller en förhandlingsperson utan en samordnare, avser inte samtliga citynära flygplatser utan endast . Regeringens uppdrag till samordnaren innebär inte i första hand att avveckla . Samordnaren fick ett i huvudsak utredande uppdrag där denne skulle pröva förutsättningarna för att utveckla flygkapaciteten och öka bostadsbebyggelsen i . Samordnaren fick därutöver i uppdrag att i dialog med ett antal närmare angivna aktörer pröva möjligheten att föra över kapacitet från till andra flygplatser i . Först om samordnarens utredning visar att detta, med beaktande av de krav som ställs i uppdraget, är möjligt ska samordnaren presentera en finansieringslösning för avvecklingen av och utbyggnad av alternativ flygkapacitet som både staten och kan acceptera. Såvitt kände till finns det inga tydliga definitioner av de båda begreppen förhandlingsperson och samordnare, utan man måste nog se på det från fall till fall och utifrån vilket uppdrag som har getts. Rent allmänt innebär det för honom att en förhandlingsperson har ett uppdrag att i en förhandling uppnå ett visst resultat som uppdragsgivaren har satt upp, medan en samordnare har ett uppdrag att hitta samsyn i en viss fråga. I detta fall är samordnaren och hans kansli anställda i för att genomföra det uppdrag som framgår av regeringens beslut. Regeringen har avsatt för samordnarens uppdrag . Kostnaderna för samordnarens uppdrag kommer att hanteras i den ordinarie budgetprocessen. Vidare uppgav att telefonsamtalet ägde rum mellan infrastrukturministerns statssekreterare och finansborgarrådet i . Vid samtalet bekräftades att kommunen skulle inkomma med en hemställan om att regeringen skulle tillsätta en samordnare för . Regeringen hade arbetat med förutsättningen att en sådan hemställan skulle finnas när beslutet om en samordnare fattades. Men när beslutsdatumet närmade sig blev det uppenbart att så inte var fallet, och därför ägde telefonsamtalet rum. Någon minnesanteckning eller tjänsteanteckning som dokumenterar telefonsamtalet finns inte i den aktuella akten, vilket det enligt naturligtvis borde göra, och han beklagade den bristen. I det samtal som avses bekräftade kommunens företrädare att hon skulle inkomma med en hemställan. I underlaget finns det en överenskommelse mellan Socialdemokraterna, initiativ om . Där framgår det vilken typ av person som man avser att be om, och telefonsamtalet torde rimligtvis handla just om upplägget. När samtalet hade ägt rum fanns det inga tvivel om att regeringens beslut kunde formuleras på ett sådant sätt att det var adekvat både för den närmast berörda kommunen, i det här fallet , och för andra berörda kommuner och parter, så som beslutet är upplagt. Vid utfrågningen anförde statsminister bl.a. följande: Inledningsvis anförde att ansvarade för beredningen av regeringsärendet eftersom det innan årsskiftet var som hade ansvaret. Föredragande vid regeringsbeslutet var bostads-, stadsutvecklings- och it-minister , som utskottet tidigare fått möjlighet att ställa frågor till. Regeringen aviserade i budgetpropositionen att en statlig förhandlingsperson skulle utses för att samordna kontakter med kommuner som kan bygga fler bostäder på citynära flygplatsmark. uttryckte den styrande majoriteten i sin avsikt att hemställa att regeringen skulle pröva förutsättningarna för att avveckla och göra marken tillgänglig för bostadsbyggande. Utifrån de förutsättningarna bereddes inom ett förslag till regeringsbeslut. Regeringen beslutade att utse en samordnare med uppdrag att pröva förutsättningarna för att utveckla flygkapacitet och öka möjligheterna till ökat bostadsbyggande i . Vidare anförde att trafikutskottet i ett betänkande hade föreslagit att skulle tillkännage för regeringen att någon förhandlingsperson rörande den här frågan inte borde tillsättas. Som utskottet har diskuterat i utfrågningen av de tre grundlagsexperterna är formen för det tillkännagivande som gjordes i den här frågan ovanlig. tillkännagivande innebär alltså att mening är att regeringen inte ska utnämna någon till en viss typ av uppdrag. Regeringen hanterar tillkännagivandet enligt de regler och den praxis som finns. Utgångspunkten är självfallet att regeringen bör följa tillkännagivanden. Om regeringen inte delar mening i en fråga och inte har för avsikt att tillgodose önskemål bör den underrätta om detta. Även skälen till att regeringen inte har tillgodosett tillkännagivandet bör redovisas. Det finns alltså inget absolut krav på att regeringen ska följa tillkännagivanden. uppgav att regeringen kommer att återkomma till på sedvanligt sätt med besked om hur regeringen kommer att hantera beslutade tillkännagivande. anförde vidare att regeringen beslutade att utse en samordnare med uppdrag att efter en förväntad hemställan från pröva förutsättningarna för att utveckla flygkapaciteten och öka möjligheterna till bostadsbebyggelse i . Samordnaren ska i dialog med , andra berörda kommuner, Swedavia, berörda myndigheter samt näringslivet och övriga berörda parter i detta syfte pröva möjligheten att föra över kapacitet från till andra flygplatser i . Om utredningen visar att detta med beaktande av de krav som ställs i detta uppdrag är möjligt, ska samordnaren också presentera en finansieringslösning för avvecklingen av och utbyggnaden av alternativ flygkapacitet som både staten och kan acceptera samt ta fram en tidsplan för det fortsatta arbetet. Det är fråga om ett analysarbete som ska göras för att samordna olika intressen i denna fråga. , , Swedavia och staten har självfallet intressen i denna fråga. Utgångspunkten är att samordnaren ska se på möjligheten att både utöka flygkapaciteten i och tillgodose ett viktigt behov av fler bostäder. Men med detta är inte sagt att man vet utslaget av denna samordningspersons arbete. sa vidare att om regeringen hamnar i ett läge där man ska fatta beslut och föreslå saker kommer det att ske i enlighet med de lagar och regler som finns. Då kommer det i så fall att beredas. Oavsett vad samordnaren kommer fram till kommer eventuella förslag att beredas på det sätt som lagen och reglerna kräver. Vad gäller innebörden av samordnarens uppdrag anförde att för regeringen är det avgörande själva uppdragets karaktär. Regeringens uppdrag till samordningspersonen skiljer sig i förhållande till det tillkännagivande som har gett i sak. Samordnarens uppgift enligt regeringsbeslutet är just att ta hänsyn till olika intressen. Det är därför regeringen ser framför sig en mycket komplicerad situation där både flygkapacitet ska öka och bostäder behöver byggas. Det behövs betydligt fler bostäder, och det finns många olika intressen. Av just det skälet finns det anledning att ha en samordningsperson som får avväga dessa olika intressen och se vad som är en framkomlig väg framöver. Det som tillkännagivandet handlade om var just citynära flygplatser i allmänhet. Vidare anförde att har fått ett uppdrag som samordnare att titta på de olika intressen som finns i denna region både vad avser att öka flygkapaciteten och bostadsbyggandet och se hur man kan sammanväga de olika intressena, och, i nästa skede, om det är möjligt, hur man tar det vidare. föreslog (bet. 2014/15:TU1) att skulle tillkännage för regeringen vad trafikutskottet anfört om att någon förhandlingsperson inte borde tillsättas rörande frågan om att avveckla citynära flygplatser. Kammaren beslutade ett tillkännagivande till regeringen enligt utskottets förslag. beslutade regeringen ett uppdrag till en statlig samordnare för . Av utredningen framgår att trafikutskottets betänkande var känt inom inför , liksom av det föredragande statsrådet. förslag till tillkännagivande och regeringens beslut om ett uppdrag till en statlig samordnare för rör enligt utskottets mening om inte fullt ut så i väsentliga delar samma sak. Mot den bakgrunden anser utskottet att det var olämpligt av regeringen att så tydligt föregripa beslut genom att besluta om ett uppdrag till en statlig samordnare för . Med utgångspunkt i den etablerade konstitutionella praxis som gäller för regeringens hantering av tillkännagivanden anser utskottet att det hade funnits skäl för regeringen att invänta beslut och först därefter bedöma vilket ställningstagande som kunde bli aktuellt. Av utredningen i ärendet framgår att kommuns vilja att hemställa hos regeringen om en prövning av förutsättningarna för att avveckla och göra marken tillgänglig för bostadsbyggande bekräftades vid ett telefonsamtal mellan infrastrukturministerns statssekreterare och finansborgarrådet i . Några minnesteckningar eller någon tjänsteanteckning som dokumenterar samtalet finns inte i akten. Enligt utskottets mening borde den information som regeringen fick genom telefonsamtalet ha dokumenterats. I granskningen har aktualiserats frågeställningar kring tillkännagivanden från . Detta särskilt rörande tillkännagivanden med innebörden att regeringen bör avstå från att vidta åtgärder, s.k. negativa tillkännagivanden. Utskottet anser att det finns anledning för utskottet att i ett annat sammanhang ta upp frågeställningar vad gäller tillkännagivanden av olika slag och hanteringen av dessa. 1.6 Regeringens information till utrikesutskottet om nya utlandsmyndigheter I en anmälan till (dnr 1517-2014/15), bilaga A1.6.1, begärs att utskottet granskar om den information om nya utlandsmyndigheter som kabinettssekreterare lämnade till utrikesutskottet som ett led i utskottets budgetbehandling innebar ett åsidosättande av saklighetskravet enligt 1 kap. 9 § regeringsformen. I anmälan hänvisas till att utrikesutskottet vid sammanträdet informerades om att interna diskussioner om ekonomin pågick inom och att regeringen därför inte kunde ge mer utförlig information i fråga om utrikesförvaltningen. Enligt anmälaren svarade kabinettssekreteraren på en direkt fråga om utlandsmyndigheterna genom att läsa innantill från en lista över ambassader och generalkonsulat som den politiska ledningen på ville öppna om ekonomin gjorde det möjligt, varvid bl.a. ett återöppnande av generalkonsulatet i nämndes. , dagen efter justeringen av utrikesutskottets yttrande till över budgetpropositionen i de delar som rör utrikesförvaltningen, gjorde statsministern ett uttalande om att ett generalkonsulat skulle öppnas i . Anmälaren menar att kabinettssekreteraren rimligen måste ha känt till detta för utrikesutskottets sammanträde och att detta väcker frågor om huruvida regeringen har lämnat korrekt, relevant och fullständig information till utskottet. Till grund för granskningen ligger bl.a. en promemoria som har upprättats inom , bilaga A1.6.2. Utskottet har vidare genomfört utfrågningar med utrikesminister och statsminister , bilaga B6 och B11. beslutade regeringen att avveckla generalkonsulatet i . Generalkonsulatet ersattes av ett s.k. honorärt generalkonsulat, dvs. under ledning av en oavlönad honorärkonsul. beslutade regeringen om budgetpropositionen (prop. 2014/15:1), som överlämnades till . Inom utgiftsområde 1 angavs att anslaget 4:1 m.m. ska användas för förvaltningsutgifter samt täcka utgifter för bl.a. utrikesrepresentationen och kommittéväsendet. Målet för är enligt propositionen att vara ett effektivt och kompetent instrument för regeringen i dess uppgift att styra riket och förverkliga sin politik. När det gäller utrikesrepresentationen aviserade regeringen att den hade ambitionen att öka antalet utlandsmyndigheter med inriktning på främjandeverksamhet (s. 35 f.). I en bilaga till budgetpropositionen lämnas en förteckning över per (utg.omr. 1 bilaga 1). Inom ramen för behandling av ärenden rörande utgiftsområde 1 i budgetpropositionen fick utrikesutskottet , enligt gängse förfarande, tillfälle att yttra sig i de delar som rör utrikesförvaltningen. På utrikesutskottets föredragningslista till sammanträdet anges som första punkt ”UD:s ekonomi m.m. Information. Kabinettssekreterare , UD” (föredragningslista 2014/15:9). Av utskottets protokoll från sammanträdet framgår att kabinettssekreteraren, expeditionschefen och biträdande enhetschefen för planeringsstaben vid lämnade information om ekonomi m.m. och besvarade frågor från ledamöterna (prot. 2014/15:9). I utrikesutskottets yttrande (yttr. 2014/15:UU1y), som justerades , anförs bl.a. följande (s. 2 f.): Kabinettssekreteraren informerade utskottet om ekonomi och utrikesförvaltningens utveckling. Av denna information framgick att den ekonomiska situationen kan betraktas som fortsatt stabil. har inga nya ambassader öppnats. Regeringen har enligt budgeten ambitionen att öka antalet utlandsmyndigheter med inriktning på främjandeverksamhet, men kunde inte ge mer utförlig information. Detta är inte tillräckligt. måste få denna typ av information för att kunna göra informerade ställningstaganden. vill understryka vikten av att regeringen löpande samråder med om den strategiska utvecklingen av utrikesrepresentation. Att öppna och stänga en utlandsmyndighet påverkar internationella relationer och medför kostnader. Det är därför viktigt att sådana beslut är långsiktiga och bygger på väl förankrade strategier. påtalade vid informationstillfället att det önskar få mer detaljerad information vilket kabinettssekreteraren bejakade och utlovade att återkomma med. Det framgick av informationen att det pågår interna diskussioner inom om ekonomin. Dessa diskussioner är inte avslutade och regeringen har inte på ett tillfredställande sätt kunnat informera utrikesutskottet om regeringens förslag till fördelning av anslaget 4.1 m.m. Sammantaget hade dock utskottet inga invändningar mot regeringens förslag till medelstilldelning för anslaget 4.1 m.m. Uttalande av statsministern om ett generalkonsulat i rapporterade svenska medier, bl.a. SvD och , att statsminister vid en lunch med den svensk-amerikanska handelskammaren i hade meddelat att åter ska öppna ett generalkonsulat i . publicerades ett uttalande av statsministern på webbplats om att kommer att öppna ett generalkonsulat i . Enligt uppgifterna skulle det nya generalkonsulatet kunna öppna tidigast . Enligt 2–4 §§ förordningen (1996:1515) med instruktion för består utrikesförvaltningen av och utrikesrepresentationen. ingår som departement i myndigheten , medan utrikesrepresentationen lyder under . Utrikesrepresentationen består av bl.a. utlandsmyndigheter, såsom ambassader och karriärkonsulat, som är fristående myndigheter. har återkommande avstyrkt motioner om utrikesförvaltningens organisation och fördelningen av resurser inom utrikesförvaltningen med hänvisning till att beslutskompetensen i de aktuella frågorna enligt regeringsformen ligger hos regeringen eller hos de myndigheter som ligger under regeringen (se t.ex. bet. 2014/15:KU1 s. 43 f.). Skyldighet att lämna uppgift till utskott Enligt 10 kap. 8 § riksdagsordningen är en statlig myndighet skyldig att lämna upplysningar och yttranden till ett utskott som begär det. En myndighet som inte lyder under får hänskjuta en sådan begäran till regeringen för avgörande. För regeringen är skyldigheten att lämna upplysningar och yttranden till ett utskott begränsad till dels frågor om arbetet inom Europeiska unionen, dels de av riksrevisorernas granskningsrapporter över effektivitetsrevisionen som har överlämnats till regeringen. När möjligheten för utskotten att begära information från regeringen om EU-frågor infördes anförde att bestämmelsen inte innebar någon reglering av i vilken form informationen lämnades. Informationen kunde enligt utskottet lämnas skriftligen eller muntligen, av statsråd eller av någon tjänsteman med god insyn i den fråga som utskottets begäran gällde (bet. 1994/95:KU22). I samband med riksdagsbehandlingen av budgetpropositionen i den del som avser utrikesförvaltningen har utrikesutskottet i sina yttranden till återkommande uttalat att utrikesrepresentation är en viktig fråga för utrikes-, bistånds- och näringspolitiken och att det därför är viktigt att regeringen löpande samråder med om den strategiska utvecklingen av utrikesrepresentation. har vidare framhållit att det är viktigt att beslut av detta slag är långsiktiga och bygger på väl förankrade strategier eftersom etableringar och stängningar av utlandsmyndigheter påverkar internationella relationer och medför stora kostnader (yttr. 2011/12:UU1y, yttr. 2002/13:UU1y, yttr. 2013/14:UU1y, yttr. 2014/15:UU1y). Även framhöll detta i sitt ställningstagande vid behandlingen av budgetpropositionen (bet. 2013/14:KU1 s. 41 f.). Enligt 1 kap. 9 § regeringsformen ska domstolar samt förvaltningsmyndigheter och andra som fullgör offentliga förvaltningsuppgifter i sin verksamhet beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet. I förarbetena uttalades att kravet även gäller regeringen när den agerar som högsta förvaltningsmyndighet (prop. 1975/76:209 s. 138). 2012/13:KU20 s. 219 f.) granskade utskottet hantering av en begäran om att få ta del av vissa allmänna handlingar. I samband med granskningen hölls en utfrågning med den dåvarande näringsministern. Efter utfrågningen inkom en skrivelse från näringsministern till utskottet med anledning av att hon uppmärksammat att hon hade lämnat ett felaktigt svar till utskottet. Utskottet framhöll i sitt ställningstagande att det såg kritiskt på det inträffade med hänvisning till att den konstitutionella kontroll som utförs av förutsätter att de uppgifter som lämnas är riktiga och ger en rättvisande bild och att väsentliga fakta inte utelämnas. 2011/12:KU20 s. 36 f.) granskade utskottet den dåvarande justitieministerns uppgifter om partibidrag vid frågestund med anledning av en anmälan om att justitieministern hade lämnat oriktiga uppgifter. Utskottet framhöll i sitt ställningstagande vikten av att frågeinstituten fungerar tillfredsställande, men noterade att de konkreta frågor kring bidrag till som det aktuella ärendet avsåg rörde förhållandena i ett politiskt parti och inte statsrådets tjänsteutövning. Utskottet anförde emellertid att när justitieministern nu fick frågor om bidrag till sitt parti var det givetvis viktigt att det svar hon lämnade var korrekt. 2011/12:KU20 s. 154 f.) granskade utskottet också den dåvarande integrationsministerns publicering av myter om invandring på regeringens hemsida. I anmälan angavs bl.a. att många av de påstådda myterna inte hade något stöd i regeringens egna utredningar. I utskottets ställningstagande hänvisades till att regeringsformen genom 1 kap. 9 § fastslår en objektivitetsprincip som innebär att krav på bl.a. saklighet ska iakttas av myndigheter och andra som fullgör offentliga förvaltningsuppgifter i sin verksamhet. Utskottet framhöll att principen bl.a. får anses innebära att information som utgår från det allmänna ska vara korrekt, vederhäftig och väl kontrollerad. Skulle informationen visa sig innehålla uppgifter av oriktigt eller inaktuellt slag måste åtgärder vidtas som korrigerar detta. Det sagda gällde enligt utskottet information av det slag som uppmärksammades i granskningen. I granskningsbetänkandet Vissa frågor i anslutning till flodvågskatastrofen m.m. (bet. 2007/08:KU6 s. 12 f.) uttalade utskottet med anledning av två anmälningar sin uppfattning om uppgiftslämnande till . I anmälningarna ifrågasattes sakligheten i uppgifter som lämnats till utskottet i samband med utskottets tidigare granskning av regeringens och hantering av flodvågskatastrofen. I utskottets ställningstagande konstaterades att hade lämnat felaktiga uppgifter till utskottet under den förra granskningen. Utskottet framhöll starkt att uppgifter som lämnas till ska vara korrekta. Utskottet menade att medvetet vilseledande uppgifter självfallet aldrig kan accepteras och står i strid med saklighetskravet i regeringsformen.