bet · H201JuU18 · 2015-02-18 00:00:00 — Utskottet konstaterar också att regeringen tillsatt en särskild utredare med uppgift att föreslå åtgärder som ger ett förstärkt skydd för hotade och förföljda personers personuppgifter (dir. 2014:98). Uppdraget ska redovisas . Vidare pågår arbete hos och länsstyrelserna med att ge na-tionellt och regionalt kompetensstöd med syfte att kvalitetsutveckla arbetet med bl.a. våldsutsatta kvinnor. Länsstyrelsernas uppdrag att stödja samordningen i länet av bl.a. insatser som syftar till att motverka mäns våld mot kvinnor har förlängts . Utskottet, som anser att resultatet av det pågående utredningsarbetet samt beredning bör inväntas, ser inte några skäl att ställa sig bakom de tillkännagivanden som efterfrågas i motionerna 2014/15:2446 (KD) yrkande 1 och 5 och 2014/15:2292 (S). Mot bakgrund av de förslag som lämnas i det nämnda betänkandet, som bl.a. tar upp frågan om stöd till kvinnojourer, ser utskottet inte heller några skäl att ställa sig bakom det tillkännagivande som efterfrågas i motion 2014/15:1902 (KD) yrkande 4. Utskottet kan inte heller tillstyrka det tillkännagivande om en nationell samordnare för det brottsförebyggande arbetet som efterfrågas i motion 2014/15:1376 (MP) yrkande 1. Som framgår ovan har polisen tagit fram ett skyddspaket för hotade personer. Skyddspaketet innebär bl.a. ett nationellt arbetssätt vad gäller brottsoffer och att hotade personer vid behov kan erbjudas en larmtelefon med gps-funk-tion, inspelningsfunktion och akustiskt larm. Som framgår ovan har Brå i uppdrag att genomföra en uppföljning av hur dessa larm- och skyddspaket används och fungerar. Utskottet anser att denna uppföljning bör avvaktas och ser inte några skäl att ställa sig bakom det tillkännagivande som efterfrågas i mo-tion 2014/15:2446 (KD) yrkande 6. I sitt skyddsarbete använder polisen flera strukturerade hot- och riskbedömningar. Polisen arbetar även kontinuerligt med att förbättra sin förmåga att genomföra riskanalyser. har utvärderat polisens metoder för riskanalys och redovisat sin utvärdering i en rapport. Vidare har i uppdrag att bl.a. genomföra en försöksverksamhet för att förbättra säkerheten för närstående till våldsutövare (/3248/FST) och utveckla bedömningsinstrument för stödinsatser för personer som har utsatts för våld eller andra övergrepp av närstående (S2012/4385/FST). Mot bakgrund av det pågående arbetet med riskbedömningar ser utskottet inte något skäl att ställa sig bakom de tillkännagivanden som efterfrågas i motion 2014/15:2600 (C) yrkande 6 och 7. Utskottet avstyrker mot bakgrund av det anförda samtliga motionsyrkanden som behandlas i avsnittet. Utskottets förslag i korthet tillkännager för regeringen som sin mening vad utskottet anför om att regeringen bör utreda frågan om huruvida kraven för när ett kontaktförbud får förenas med elektronisk övervakning (s.k. fotboja) är för höga. avslår motioner om att öka möjligheterna att använda kontaktförbud och att höja straffen vid överträdelse av kontaktförbud. Jämför reservationerna 2 (V), 3 (SD) och 4 (SD) I kommittémotion 2014/15:1608 av m.fl. (FP) begärs att möjligheterna att använda kontaktförbud ska utvidgas. Motionärerna anför bl.a. att kontaktförbud med fotboja bör kunna beslutas från början och att möjligheterna att besluta om utvidgade kontaktförbud bör öka. I partimotion 2014/15:2871 av m.fl. (SD) yrkande 1 begärs att lagstiftningen ändras så att utfärdandet av kontaktförbud för utsatta kvinnor förenklas. I samma motion yrkande 2 begärs att straffen för överträdelser av kontaktförbud skärps. I flerpartimotion 2014/15:2973 av m.fl. (M, C, FP, KD) yrkande 7 efterfrågas en utökad möjlighet att i fler fall besluta om elektronisk fotboja vid kontaktförbud. Motionärerna anför att man bör se över om ribban för när fotboja kan utdömas ligger för högt. Av 1 § lagen (1988:688) om kontaktförbud framgår att ett förbud får meddelas för en person att besöka eller på annat sätt ta kontakt med en annan person eller att följa efter denna person (kontaktförbud). Kontaktförbud får meddelas om det på grund av särskilda omständigheter finns risk för att den mot vilken förbudet avses gälla kommer att begå brott mot, förfölja eller på annat sätt allvarligt trakassera den som förbudet ska skydda. Vid bedömningen av om det finns en sådan risk ska det särskilt beaktas om den mot vilken förbudet avses gälla har begått brott mot någon persons liv, hälsa, frihet eller frid. Ett kontaktförbud får meddelas endast om skälen för ett sådant förbud uppväger det intrång eller men i övrigt som förbudet innebär för den mot vilken förbudet avses gälla. I 1 a § nämnda lag finns bestämmelser om möjligheten att meddela kontaktförbud avseende den gemensamma bostaden. Av 2 § lagen om kontaktförbud framgår att om det kan antas att ett kontaktförbud enligt 1 § inte är tillräckligt, får förbudet utvidgas till att avse förbud att uppehålla sig i närheten av en annan persons bostad, arbetsplats eller något annat ställe där den personen brukar vistas (utvidgat kontaktförbud). Den som har överträtt ett utvidgat kontaktförbud får meddelas förbud att uppehålla sig inom ett större område än som följer av första stycket (särskilt utvidgat kontaktförbud). Förbudet får omfatta ett eller flera områden i anslutning till sådana platser där den andra personen har sin bostad eller arbetsplats eller annars brukar vistas. Det får inte avse ett större område än vad som är nödvändigt. Ett beslut om särskilt utvidgat kontaktförbud ska förenas med villkor om elektronisk övervakning, om det inte finns särskilda skäl mot det. Särskilt utvidgat kontaktförbud får meddelas endast om skälen för ett sådant förbud väger väsentligt tyngre än den inskränkning i rörelsefriheten som förbudet innebär för den mot vilken förbudet avses gälla. Av 7 § lagen om kontaktförbud framgår att frågan om kontaktförbud prövas av allmän åklagare och tas upp på begäran av den som förbudet ska skydda eller när det annars finns anledning till det. Av 24 § samma lag framgår att den som bryter mot ett kontaktförbud döms för överträdelse av kontaktförbud till böter eller fängelse i högst . I ringa fall ska inte dömas till ansvar. I 25 § anges att den som har meddelats ett särskilt utvidgat kontaktförbud med villkor om elektronisk övervakning och som uppsåtligen eller av grov oaktsamhet hindrar att den elektroniska övervakningen kommer till stånd eller kan fortgå döms för hindrande av elektronisk övervakning till böter eller fängelse i högst . I betänkandet Våld i nära relationer – en folkhälsofråga föreslås att straffskalan för överträdelse av kontaktförbud ska skärpas (s. 282). Den nationella samordnaren föreslår att överträdelse av kontaktförbud delas upp i två olika brott beroende på gärningens allvar. Den som bryter mot ett kontaktförbud bör dömas till fängelse i högst . Om brottet med hänsyn till särskilda omständigheter är att bedöma som ringa och kontakten inte kan anses klart ursäktlig, bör personen dömas till böter för ringa överträdelse av kontaktförbudet. (Brå) har i regleringsbrevet fått i uppdrag att följa upp och utvärdera den reform om ett förbättrat skydd mot stalkning som trädde i kraft . Syftet med utvärderingen var att undersöka tillämpningen av brottet olaga förföljelse och hur bestämmelserna om kontaktförbud tillämpas i praktiken. I uppdraget ingick att i den mån det var möjligt uppmärksamma vilket genomslag elektronisk övervakning av särskilt utvidgade kontaktförbud fått och om det område som förbudet gäller är väl avvägt. Uppdraget har redovisats i två delrapporter: förföljelse (Rapport 2015:2) och Kontaktförbud (2015:3). Av rapporterna framgår att Brå anser att den nya lagbestämmelsen om olaga förföljelse, som infördes , inte har lett till särskilt många anmälningar och att andelen fällande domar är liten. Den nya möjligheten att besluta om fotboja för dem som fysiskt överträder ett utvidgat kontaktförbud har heller inte utnyttjats i någon större utsträckning, enligt Brå. Straffbestämmelsen om olaga förföljelse tillkom för att öka skyddet mot stalkning. I jämförelse med tidigare studier av stalkning i har dock antalet anmälningar varit ganska få. registrerades drygt 900 anmälningar om olaga förföljelse och 2013 knappt 800. De flesta anmälningar ledde inte till åtal och av de 263 åtalen 2011–2013 ledde endast 127 till en fällande dom. De nya reglerna i lagen om kontaktförbud som infördes har inte haft någon stor inverkan på användningen i praktiken. Andelen kontaktförbud som beviljas är fortfarande en tredjedel av det totala antalet ansökningar om kontaktförbud. Fotboja har bara använts två gånger fram . Att fotboja använts så lite beror dels på att lagen trädde i kraft innan den tekniska lösningen fanns på plats hos Polisen, dels på att kriterierna för att besluta om fotboja är så stränga att det möjliga antalet blir litet. Däremot har lagändringen som innebar fördubblad giltighetstid för kontaktförbud vid gemensam bostad lett till en ökad användning. Antalet beslut har stigit från 101 till 133 . Rapporterna bereds inom . EU-förordningen om civilrättsliga skyddsåtgärder I budgetpropositionen anges bl.a. att genomförandet av direktivet om den europeiska skyddsordern och ikraftträdandet av EU-förordningen om civilrättsliga skyddsåtgärder kommer att stärka brottsoffers ställning (prop. 2014/15:1 utg.omr. 4 s. 28). Direktivet och förordningen innebär att en person som skyddas av ett kontaktförbud i en medlemsstat ska kunna få skyddet överflyttat till en annan medlemsstat. Båda rättsakterna kommer att bli tillämpliga . Regeringen har lämnat propositionen 2014/15:51 EU-förordning om civilrättsliga skyddsåtgärder. I propositionen föreslår regeringen de kompletterande bestämmelser som behövs för att EU-förordningen ska kunna tillämpas i . Förslagen bereds av utskottet. I propositionen 2010/11:45 Förstärkt skydd mot stalkning föreslogs ett antal ändringar som ett led i arbetet med att förbättra situationen för de personer som på olika sätt riskerar att utsättas för eller har utsatts för våld, hot eller trakasserier, ofta vid upprepade tillfällen, s.k. stalkning. Lagändringarna innebar bl.a. att det blev möjligt att låta personer med särskilt utvidgat kontaktförbud övervakas elektroniskt med fotboja. ställde sig i huvudsak bakom regeringens förslag (bet. 2010/11:JuU5, rskr. 2010/11:236) men antog på förslag av utskottet ett tillkännagivande med innebörden att rekvisitet ”påtaglig risk” borde tas bort från bestämmelsen om kontaktförbud avseende den gemensamma bostaden. Som skäl anförde justitieutskottet bl.a. att rekvisitet påtaglig risk innebär att många personer först måste utsättas för våld eller hot innan samhället har en reell möjlighet ge hjälp och att kraven är så högt ställda att andra frihetsberövande åtgärder i stället hinner träda in. Enligt utskottet borde det vara självklart att den som utsätts för t.ex. hot eller andra brott inte ska behöva flytta från den gemensamma bostaden. Vidare antog ett tillkännagivande om att lagförslagen skulle utvärderas. antog efter detta ett nytt tillkännagivande om att rekvisitet påtaglig risk borde tas bort (bet. 2011/12:JuU14, rskr. 2011/12:136). Regeringen lämnade propositionen Ökade möjligheter att förebygga våld i nära relationer (prop. 2012/13:186). I propositionen föreslogs att det inte längre skulle krävas att risken för brott är påtaglig för att ett kontaktförbud avseende en gemensam bostad ska kunna meddelas. Detta innebar att det inte längre måste vara fråga om en akut risk för brott mot den person som förbudet ska skydda, utan att det är tillräckligt att den risken är konkret och tydlig. Lagändringen trädde i kraft (bet. 2013/14:JuU6, rskr. 2013/14:68). Som anförts ovan visar Brås rapport om kontaktförbud att möjligheterna att förena ett beslut om särskilt utvidgat kontaktförbud med elektronisk övervakning tillämpats endast i ett fåtal fall. Detta kan enligt utskottets mening endast till viss del förklaras med de tekniska problem som nämnts ovan. Det finns därför anledning att anta att kraven för när elektronisk övervakning får användas kan vara för högt ställda. Enligt utskottet bör regeringen utreda denna fråga. Självklart är det viktigt att det då görs en avvägning mellan skyddet för integriteten hos den som kontaktförbudet gäller och säkerheten för den som kontaktförbudet ska skydda. Med det anförda tillstyrker utskottet motion 2014/15:2973 (M, C, FP, KD) yrkande 7. När det gäller övriga motionsyrkanden anser utskottet att den pågående beredningen av dessa frågor inte bör föregripas och avstyrker således motionerna 2014/15:1608 (FP) och 2014/15:2871 (SD) yrkandena 1 och 2. avslår motionsyrkanden med begäran om tillkännagivanden om tidigare hjälp till unga sexualbrottsoffer, ofödda barns status som brottsoffer, registerkontroll av jobbsökanden, förbud mot att anställa sexualbrottsdömda personer och att kriminalisera att låta barn uppleva eller bevittna våld. Jämför reservationerna 5 (C), 6 (SD), 7 (SD) och 8 (SD). I motion 2014/15:2456 av (C) yrkande 5 begärs att barn och unga som utsatts för sexualbrott ska få hjälp och adekvat vård i ett tidigare skede efter brottet. I motion 2014/15:2598 av (SD) yrkas att ofödda barn som mot moderns vilja utsätts för våld ska ges status som brottsoffer. I motion 2014/15:2922 av m.fl. (SD) yrkande 1 begärs att alla jobbsökande till samtliga yrken inom vilka man kontinuerligt arbetar med barn obligatoriskt ska kontrolleras i register för att se eventuella tidigare sexualbrottsbelastningar. I samma motion yrkande 2 begärs att samtliga arbetssökande som har dömts för sexualbrott mot barn eller för allvarliga sexualbrott mot vuxna alltid ska nekas anställning i yrken inom vilka man kontinuerligt handskas med barn. I motion 2014/15:2855 av m.fl. (S) yrkande 2 begärs att man ska överväga att se över möjligheten att göra det olagligt att låta barn uppleva eller bevittna våld. Regeringen anför i budgetpropositionen att de informationssatsningar som har genomfört har breddat och fördjupat kunskaperna om brottsutsattas rättigheter både hos professionella aktörer och ideellt verksamma (prop. 2014/15:1 utg.omr. 4 s. 59). har myndigheten särskilt satsat på utbildning om bemötande av unga sexualbrottsoffer samt information om brottsskadeersättning till barn. har också genomfört ett uppdrag att anpassa information till brottsutsatta barn och unga. Uppdraget, som redovisades , har resulterat i en webbplats (), en barnbok och ett antal informationsbroschyrer på olika språk och anpassade till olika åldrar Regeringen har gett i uppdrag att göra en utlysning bland statliga universitet och högskolor i och föreslå vilket lärosäte som bör få uppdraget att vara ett nationellt centrum för kunskap om våld och övergrepp mot barn (S2012/275/FST[delvis]). Uppdraget ska redovisas . Den nationella samordnaren mot våld i nära relationer lämnar i betänkandet Våld i nära relationer – en folkhälsofråga (SOU 2014:49) flera konkreta förslag om hur samhällets insatser för barn som utsätts för våld eller som lever i familjer där det förekommer våld mellan närstående ska förbättras (s. 139). Utredaren förslår bl.a. att socialnämnden ska vara skyldig att genast inleda en utredning vid kännedom om att ett barn kan ha utsatts för våld eller har bevittnat våld mot en närstående. Utredarens förslag bereds inom . I betänkandet Målsägandebiträdet – ett aktivt stöd i rättsprocessen (SOU 2007:6) föreslås bl.a. en obligatorisk rätt till målsägandebiträde för sexualbrottsoffer. En behovsprövning kommer endast att bli nödvändig i de fall där offret har utsatts för sexuellt ofredande. Vidare föreslås en ny bestämmelse om målsägandebiträde för barn vid grövre brottslighet samt att åklagare ska förordna målsägandebiträden under förundersökningen. Enligt har betänkandet remitterats och det bereds inom . Regeringen har gett sexualbrottskommitté (Ju 2014:21) i uppdrag att bl.a. ta ställning till om straffet för de mest allvarliga fallen av våldtäkt och våldtäkt mot barn bör skärpas och att överväga om åtgärder kan vidtas för att förbättra rutinerna när det gäller förordnande av målsägandebiträde (dir. 2015:5). Avsikten är bl.a. att överväga hur skyddet för brottsoffer kan stärkas. Kommittén ska redovisa sitt uppdrag senast . På uppdrag av regeringen har i samverkan med , och tagit fram nationella riktlinjer för samverkan kring barn som misstänks vara utsatta för brott. Syftet med riktlinjerna är att säkerställa att samverkan mellan berörda myndigheter vid utredningar kring barn sker på ett effektivt och rättssäkert sätt med ett konsekvent barnperspektiv. Enligt riktlinjerna ska arbete med brottsutsatta barn främst ske i s.k. barnahus, men även på orter där sådana saknas ska samverkan ske. Förfarandet för när barn hörs under förundersökningen ska präglas av ett konsekvent barnperspektiv. Polisen arbetar därför enligt särskilda metoder när offret är ett barn. Förhör hålls av särskilt utbildad personal antingen i barnahus eller i speciellt inredda förhörsrum för barn hos polisen för att barnet ska slippa besöka olika inrättningar och upprepa sin historia. Videoförhör används för att barnet inte ska behöva närvara vid rättegången (prop. 2012/13:111 s. 93). Avsikten med barnahus är att berörda myndigheter, t.ex. polis och socialtjänst, ska samverka på ett effektivt och rättssäkert sätt när det gäller barn som misstänks ha blivit utsatta för brott. tillkännagivande bereds inom . har , på förslag av utskottet, i ett tillkännagivande uppmanat regeringen att stimulera myndigheternas arbete med att inrätta fler barnahus. Enligt utskottet bör det finnas minst ett barnahus i varje län. Regeringen uppmanades också att arbeta för att barnahusens uppdrag ska omfatta barn , att barnahusens verksamhet ska utvecklas genom forskning och samverkan och att verksamheten ska utvärderas (bet. 2013/14:JuU18, rskr. 2013/14:177). Enligt 3 kap. 5 § döms den som tillfogar en annan person kroppsskada, sjukdom eller smärta eller försätter honom eller henne i vanmakt eller något annat sådant tillstånd, för misshandel till fängelse i högst eller, om brottet är ringa, till böter eller fängelse . Är brottet grovt döms för grov misshandel till fängelse i lägst ett och högst (6 §). Vid bedömningen av om brottet är grovt ska man särskilt beakta om gärningen var livsfarlig eller om gärningsmannen har tillfogat en svår kroppsskada eller allvarlig sjukdom eller annars visat särskild hänsynslöshet eller råhet. Är brottet att anse som synnerligen grovt, döms dock till fängelse i lägst fyra och högst . När man bedömer om brottet är synnerligen grovt ska man särskilt beakta om kroppsskadan är bestående eller om gärningen har orsakat synnerligt lidande eller om gärningsmannen har visat synnerlig hänsynslöshet. Vidare ska som försvårande omständigheter vid bedömningen av en gärnings straffvärde särskilt beaktas bl.a. om den tilltalade visat stor hänsynslöshet (29 kap. 2 § 2 ). 2009/10:147, bet. 2009/10:JuU32, rskr. 2009/10:272) höjdes straffen generellt för allvarliga våldsbrott genom att det vid bedömningen av straffvärdet särskilt ska beaktas om gärningen inneburit ett allvarligt angrepp på någons liv eller hälsa eller trygghet till person (29 kap. 1 § 2 stycket ). Vidare höjdes straffnivån för grov misshandel (3 kap. 6 § ) genom att straffskalan delades upp i två: en för grov misshandel (ett till fängelse) och en för synnerligen grov misshandel (fyra till fängelse). Dessutom ändrades bestämmelsen i 29 kap. 2 § 2 på så sätt att rekvisitet särskild hänsynslöshet ändrades till stor hänsynslöshet. Frågan om ett utökat skydd för gravida kvinnor och deras barn har senast behandlats av utskottet vid beredningen av allmänna motioner (bet. 2011/12:JuU14). Utskottet anförde då att man inte var berett att ställa sig bakom ett sådant initiativ. Utskottet avstyrkte yrkandet med motiveringen att såväl bestämmelserna om grov misshandel som bestämmelserna om försvårande omständigheter ändrats i skärpande riktning. Enligt utskottet gav gällande bestämmelser domstolarna tillräckligt utrymme för att vid bedömningen av en gärnings straffvärde beakta den omständigheten att gärningen riktat sig mot en gravid kvinna. ställde sig bakom utskottets förslag (rskr. 2011/12:136). Barn som bevittnat våld Av 29 kap. 2 § 8 framgår att som en försvårande omständighet vid bedömningen av straffvärde ska, vid sidan av vad som gäller för varje särskild brottstyp, särskilt beaktas om brottet varit ägnat att skada tryggheten och tilliten hos ett barn i dess förhållande till en närstående person. Frågan om en utökad kriminalisering av psykisk misshandel av barn övervägdes av Kommittén mot barnmisshandel i betänkandet Barnmisshandel – Att förebygga och åtgärda (SOU 2001:72). Kommittén kom fram till att det inte var lämpligt med någon utökad kriminalisering. Den bedömningen delades av regeringen i prop. 2002/03:53. I proposition 2005/06:166 Barn som bevittnat våld uttalade regeringen att man inte heller i det sammanhanget fann skäl för att komma till en annan bedömning (s. 24 f). Av 5 kap. 11 § socialtjänstlagen (2001:453) framgår att barn som bevittnat våld eller andra övergrepp av eller mot närstående vuxna är att anse som offer för brott (prop. 2005/06:166). ska enligt 5 kap. 11 § första stycket socialtjänstlagen verka för att den som utsatts för brott och dennes närstående får stöd och hjälp. ska även särskilt beakta att kvinnor som är eller har varit utsatta för våld eller andra övergrepp av närstående kan vara i behov av stöd och hjälp för att förändra sin situation. ansvarar för att ett barn som utsatts för brott och dennes närstående får det stöd och den hjälp som de behöver. ska också särskilt beakta att ett barn som bevittnat våld eller andra övergrepp av eller mot närstående är offer för brott och ansvara för att barnet får det stöd och den hjälp som barnet behöver. Den nationella samordnaren mot våld i nära relationer föreslår i betänkandet Våld i nära relationer – en folkhälsofråga (SOU 2014:49 s. 165 f.) att ska vara skyldig att genast inleda en utredning vid kännedom om att ett barn kan ha utsatts för våld eller andra övergrepp av en närstående eller bevittnat våld eller andra övergrepp av eller mot en närstående. Den nationella samordnarens förslag bereds inom . fick i uppdrag av regeringen att genomföra utbildningsinsatser för att barn som har bevittnat våld och andra övergrepp i nära relationer i högre grad ska synliggöras i förundersökningar om sådana brott (Ju2011/9162/). Uppdraget redovisades till regeringen i slutredovisningen Utbildningsprogram om barn som har bevittnat våld och andra övergrepp i nära relationer. genomfördes ett antal lagändringar med anledning av genomförandet av EU:s direktiv om bekämpande av sexuella övergrepp mot barn, sexuell exploatering av barn och barnpornografi (KOM(2010) 94). Lagen (2013:852) om registerkontroll av personer som ska arbeta med barn trädde då i kraft (prop. 2012/13:194, bet. 2013/14:JuU8, rskr. 2013/14:36). Den nämnda lagen innehåller bestämmelser om skyldighet för den som erbjuds en anställning, ett uppdrag eller en praktiktjänstgöring inom vissa verksamheter att på begäran visa upp ett utdrag ur belastningsregistret om arbetet innebär direkt och regelbunden kontakt med barn. Det kan handla om både personer som i sin yrkesutövning kommer i kontakt med barn och personer som är ledare i olika ideella barnverksamheter. I de fall som lagen föreskriver ska en enskild ha rätt att få ett begränsat utdrag om sig själv ur belastningsregistret för att kunna visa upp för en arbets- eller uppdragsgivare. I den proposition som låg grund för lagstiftningen gjorde regeringen bedömningen att arbets- och uppdragsgivare inte bör vara skyldiga att kontrollera belastningsregistret. Regeringen ansåg inte heller att det bör vara förbjudet att anställa eller anlita personer som förekommer i belastningsregistret (s. 22).