bet · H201FiU28 · 2015-06-11 00:00:00 — Det finns därför garantier som regleras vid sidan av budgetlagen i särskilda lagar. Avgifterna för sådana garantier är vanligen angivna direkt i lag och sätts på andra grunder än att de ska täcka de förväntade kostnaderna. Insättningsgarantin, investerarskyddet och garantiprogrammet för banker m.fl. är exempel på garantier som hanteras i särskild ordning. ökade statens garantiportfölj med ca och uppgick till vid utgången av 2014. Störst av åtagandena är insättningsgarantin (), som står för av garantiportföljen, följt av kreditgarantier () och garantier för tillförsel av kapital (). Pensionsgarantier inklusive övriga garantier uppgick till . I dessa belopp ingår inte de två utestående kapitaltäckningsgarantierna till och eftersom dessa åtaganden inte kan beloppsbestämmas. Storleken på statens åtagande kan inte heller anges för investerarskyddet. Utöver utfärdade garantier finns det utfästelser om nya garantier på , som till största del består av exportkreditgarantier. Den ram för garantiprogrammet till banker m.fl. som tillkom med stöd av lagen (2008:814) om statligt stöd till kreditinstitut, på , halverades till , och programmet är stängt för nyteckning. hade de utestående garantierna minskat till ca från ca . är kvar i programmet, och i och med att det sista lånet förfaller är garantiprogrammet för banker m.fl. helt avvecklat. Finansieringen av sker genom att Konsortiet emitterar obligationer på kreditmarknaden. Den svenska och den danska staten garanterar solidariskt denna upplåning, som vid utgången av uppgick till . har dessa statliga garantier varit föremål för en granskning av kommissionen. Enligt kommissionen ska garantierna betraktas som statligt stöd eftersom de utgör en konkurrensfördel för Konsortiet. ansåg kommissionen att garantierna var nödvändiga för att kunna genomföra broprojektet, som är prioriterat för det europeiska samarbetet. Enligt och ska garantier utställda notifieras hos kommissionen. För att ta fram ett förväntat resultat för garantiverksamheten analyserar regeringen förhållandet mellan avsättningarna för förväntade förluster och de tillgångar som finns i form av både inbetalda och kommande garantiavgifter. Insättningsgarantin, investerarskyddet, garantier till banker m.fl. och garantikapital till internationella finansiella institutioner ingår inte i analysen eftersom förväntade förluster för dessa garantier inte har värderats. Enligt regeringen visar jämförelsen att avsättningarna för förväntade förluster täcks väl av de avgifter som redan har betalats in. Utöver det tillkommer nuvärdet av framtida avgifter, där () garantiverksamhet utgör en väsentlig andel av överskottet. Regeringen konstaterar vidare att trots att världsekonomin har genomgått en svår ekonomisk kris, som också påverkat svensk ekonomi, är tillgångarna fortfarande större än avsättningarna, och ökade tillgångarna medan avsättningarna minskade. Garantiverksamheten påverkar på flera sätt statens lånebehov och därmed statsskulden. Det kan t.ex. vara externa betalningar av garantiavgifter, infrianden och återvinningar. Regeringen konstaterar att en analys av flödena pekar på att nettoflödet i garantiverksamheten totalt sett innebar att inbetalningarna till garantiverksamheten översteg utbetalningarna med . kan i vissa fall besluta att subventionera hela eller delar av avgiften för en viss garanti. I sådana fall anvisar normalt anslag för att betala avgiften. betalades ut i statliga subventioner för garantiavgifter, exklusive Sida. Det avsåg garantiåtaganden inom utgiftsområde 2 (A/O Dom Shvetsii) och utgiftsområde 7 (garantier till miljöinvesteringslån i ODA-länder, dvs. länder som enligt definition klassificeras som biståndsberättigade, och icke-ODA-länder). Statliga lån ges liksom statsbidrag och statliga garantier till verksamheter som staten finner angelägna. Det är riksdag och regering som beslutar om all statlig utlåning, antingen genom ett särskilt beslut för ett enskilt lån eller genom lagar och förordningar om låneprogram, t.ex. studielån. Den största delen av statens utlåning finansieras direkt via upplåning genom . I och med att den reformerade budgetlagen (2011:203) trädde i kraft infördes en modell för den statliga utlåningen som innebär att garantier och lån behandlas enligt samma principer, dvs. en gemensam statlig garanti- och utlåningsmodell. Statens utlåning till privatpersoner, företag, projekt och andra stater, dvs. lån med kreditrisk, uppgick till före nedskrivning för osäkra fordringar. Den dominerande posten var studielånen från () på , vilket motsvarade av statens utlåning med kreditrisk. utlåning på går till olika infrastrukturprojekt och utlåning till . De osäkra fordringarna har uppskattats till eller av det utlånade beloppet. Studielån från CSN står för av de osäkra fordringarna. Stabilitetsfondens sammanlagda behållning var . Fonden inrättades till följd av ett riksdagsbeslut med syftet att finansiera statens åtgärder för att stabilisera det finansiella systemet. Inledningsvis tillförde staten i form av ett räntebärande konto hos genom ett särskilt anslag. Därefter har fonden fyllts på genom att banker och andra kreditinstitut betalar en årlig stabilitetsavgift. Av skrivelsen framgår att ett nytt EU-direktiv (2014/59/EU) för hantering av banker i kris, det s.k. resolutionsdirektivet, har börjat genomföras. Direktivet syftar huvudsakligen till att minimera risken för att skattemedel behöver användas för att hantera banker i kris, även om det enligt vad som framgår i skrivelsen inte kan uteslutas att så kan bli fallet. Lagen om statligt stöd till kreditinstitut innebär i sig inget åtagande, men regeringen menar att det är oklart hur stabilitetsfonden kommer att påverkas av genomförandet av resolutionsdirektivet. har, i samverkan med EKN, CSN, Sida, och övriga berörda myndigheter, haft regeringens uppdrag att göra en samlad riskanalys av statens garanti- och utlåningsportfölj. Uppdraget redovisades i en särskild rapport som regeringen sammanfattar i skrivelsen. Regeringen framhåller att () bedömer att risken för stora samlade förluster i den ordinarie portföljen är låg eftersom den överlag har en god diversifiering till följd av ett stort antal engagemang och både geografisk och branschmässig spridning av garanti- och låntagarna. Enligt RKG:s bedömning skulle det krävas en djup ekonomisk kris med global spridning för att samvariationer mellan garanti- och låntagare i olika branscher eller geografiska områden ska uppstå i den ordinarie portföljen. Vidare framgår att likviditetsriskerna i den ordinarie portföljen är mycket låga eftersom statens likviditetsförvaltning är anpassad till högre belopp och ett större behov av flexibilitet än vad som rimligen krävs med anledning av utfärdade garantier och låneutfästelser. Dessutom gäller risken för högre upplåningskostnader i första hand specifika utbetalningar, och inte statsskulden som helhet, som eventuella effekter torde bli kortvariga. Den finansiella sektorn bedöms separat från den ordinarie portföljen eftersom analysen på detta område präglas av att värna finansiell stabilitet. Även i detta sammanhang nämns genomförandet av det s.k. resolutionsdirektivet (2014/59/EU) som en stor förändring. Enligt vad som framgår i skrivelsen leder en störning som drabbar det finansiella systemet högst sannolikt inte till några stora statliga förluster, om störningen är begränsad i så måtto att endast insättningsgarantin behöver infrias. Om störningen däremot är stor nog för att utlösa de åtgärder som styrs av det nya resolutionsdirektivet är bedömningen att omfattningen på åtgärderna kommer att avgöras av störningens natur. För att hamna i en situation där resolution och skuldnedskrivning inte är tillräckligt för att undvika statliga förluster skulle det krävas en skuldkris som orsakar stora kreditförluster i det finansiella systemet. För att de statliga förlusterna ska bli stora krävs ytterligare större kreditförluster. RGK:s sammantagna bedömning är att sannolikheten för att detta ska ske är liten. Nationellt intygande samt avgifter och bidrag från EU Regeringen har en redovisningsskyldighet inför när det gäller hanteringen av EU-medel i den svenska förvaltningen. Regeringens intygande syftar till att öka insyn i hur fullgör sitt förvaltningsansvar och hur tilldelade EU-medel används. Regeringens intygande omfattar de EU-medel som hänförs till de fleråriga budgetramarna –2013 och 2014–2020. Intygandet innehåller en räkenskapssammanställning över medel mottagna från EU:s budget och en redogörelse för hur dessa medel har använts. Med EU-medel avses i detta sammanhang de medel som förvaltas inom ramen för delad förvaltning mellan medlemsstaten och kommissionen. Medlen redovisas på budgetens anslag och inkomsttitlar. Intygandet överlämnas till , med kopia till kommissionen och Europeiska revisionsrätten. I intygandet bedömer regeringen om EU-räkenskaperna i allt väsentligt är rättvisande och intygar att det finns ett ramverk för staten som syftar till att säkerställa en betryggande intern styrning och kontroll av EU-medlen. Räkenskaperna som ligger till grund för sammanställningen är upprättade enligt god revisionssed och har granskats av . Regeringens intygande grundas också på ramverket för intern styrning och kontroll. Regeringen lämnar följande intygande: • Sammanställningen av EU-räkenskaperna, omfattande resultat- och balansräkning samt en kassamässig redovisning, har upprättats enligt god revisionssed. Regeringen bedömer att räkenskaperna i allt väsentligt är rättvisande. • Det finns ett ramverk för staten som syftar till att säkerställa en betryggande intern styrning och kontroll av EU-medlen. granskning av Årsredovisning för staten 2014 I enlighet med lagen (2002:1022) om revision av statlig verksamhet m.m. ska granska årsredovisningen för staten. Redogörelsen utgör redovisning av granskningen till och innehåller i enlighet med riksdagsordningen en revisionsberättelse över Årsredovisning för staten 2014. Redogörelsen har överlämnats till av riksrevisor . uppfattning är att regeringen i alla väsentliga avseenden har upprättat de finansiella delarna av Årsredovisning för staten 2014 i enlighet med 10 kap. 5–10 §§ budgetlagen. Vidare är det uppfattning att regeringen har lämnat information utöver de finansiella delarna i enlighet med 10 kap. 5–10 §§ budgetlagen som är förenlig med årsredovisningens finansiella delar. uttalande omfattar inte kapitel 1.1 Den offentliga sektorns finansiella sparande eftersom redovisningen i det avsnittet innehåller ett antal mycket komplexa parametrar och delvis bygger på uppskattningar och bedömningar. framhåller att information som till stor del bygger på uppskattningar och bedömningar är behäftad med olika grader av osäkerhet och inte är möjlig att verifiera med tillräckligt ändamålsenliga revisionsbevis. anför vidare att en stor del av informationen fås från tredje part, t.ex. kommuner och landsting. , som överlämnade sin redogörelse för granskningen av Årsredovisning för staten 2014 till , lämnade myndigheten även över granskningsrapporten i Årsredovisning för staten 2014 (RiR 2015:9) till i enlighet med 9 § lagen (2002:1022) om revision av statlig verksamhet m.m. Rapporten innehåller iakttagelser och slutsatser och mynnar ut i ett antal rekommendationer till regeringen med anledning av granskningen. Enligt visar granskningen på ett antal områden där transparensen i årsredovisningen kan förbättras så att redovisningen skulle kunna ge en mer rättvisande bild. har överlämnat till regeringen som förväntas överlämna en skrivelse till med anledning av rapporten. I betänkande 2013/14:FiU33 behandlade utskottet föregående års skrivelse Årsredovisning för staten 2013 (skr. 2013/14:101). Utskottet noterade då bl.a. att det av Riksrevisorernas årliga rapport (2013/14:RR5) framgår att myndigheten planerar för en ny utformning av revisionsberättelsen för granskningen av årsredovisningar där en övergång till en användning av begreppet rättvisande bild avgränsas till årsredovisningens finansiella delar. Med anledning av detta anförde utskottet att det kommer att följa och fortsatta utvecklingsarbete i frågan. Vidare noterade utskottet att den bilaga som lagts till redogörelse om iakttagelser om uppföljningen av de budgetpolitiska målen i Årsredovisning för staten 2013 (2013/14:RR4) inte ställts till regeringen. Utskottet konstaterade att den därmed inte ingår i den ordinarie hanteringen av granskningar från där t.ex. granskningsrapporter från effektivitetsrevisionen behandlas av utskotten när regeringen har lämnat en skrivelse till med anledning av granskningsrapporten. Utskottet betonade i det sammanhanget vikten av denna hanteringsordning och det ökade intresse för revisionens resultat som bilagan har fört med sig i . Utskottet vill, i likhet , inledningsvis understryka betydelsen av regeringens årsredovisning för staten. Den är ett viktigt komplement till budgetpropositionen, och dess innehåll ger en möjlighet att följa upp och kontrollera de beslut som har fattat om statens budget. När det gäller redogörelse tillämpar myndigheten nya internationella standarder för sin granskning (International Standards of Supreme Audit, ISSAI). Av detta följer att ett uttalande om att en årsredovisning ger en rättvisande bild enligt kräver att årsredovisningen har upprättats enligt ett ramverk för redovisning som utformats i syfte att uppnå en rättvisande bild, vilket budgetlagen till skillnad från allmänt vedertagna ramverk inte är. har därför i likhet med samtliga år som följt efter 2010 i stället för att intyga att årsredovisningen för staten ger en rättvisande bild valt att göra ett uttalande om att årsredovisningen är upprättad enligt budgetlagen. Utskottet har i tidigare betänkanden (bet. 2010/11:FiU33, bet. 2013/14:FiU33) konstaterat att det pågår diskussioner mellan och i den här frågan och att det finns ambitioner att utveckla och anpassa regelverket. Utskottet avser, i enlighet med vad det tidigare uttalat, att fortsätta följa och arbete i denna fråga. Slutligen noterar utskottet att med redogörelsen har överlämnat granskningsrapporten i Årsredovisning för staten 2014 (RiR 2015:9) till . I rapporten lämnas en rad rekommendationer till regeringen, bl.a. att normeringen för upprättandet av årsredovisningen bör förtydligas, eftersom budgetlagen inte är ett ramverk primärt upprättat med syfte att säkerställa att den finansiella redovisningen och den övriga redovisningen ger en rättvisande bild. Utskottet konstaterar att det får möjlighet att återkomma till myndighetens iakttagelser och rekommendationer och regeringens bedömning och åtgärder med anledning av dessa i samband med att utskottet behandlar regeringens skrivelse om granskningsrapporten under nästa . Med det sagda föreslår utskottet att lägger regeringens skrivelse 2014/15:101 och redogörelse /15:RR4 till handlingarna. Förteckning över behandlade förslag Skrivelse 2014/15:101 Regeringens skrivelse 2014/15:101 Årsredovisning för staten 2014. Redogörelse /15:RR4 redogörelse för granskningen av Årsredovisning för staten 2014.