bet · H201CU6 · 2015-02-23 00:00:00 — avslår motionsyrkanden om en översyn av bröstarvingars rätt till laglott. Utskottet hänvisar till tidigare ställningstaganden. Motion 2014/15:452 av Boriana (M) innehåller förslag på ett tillkännagivande om en översyn av laglottssystemet. Det är enligt motionären otidsenligt och strider i grunden mot äganderätten och det bör i stället stå var och en fritt att själv få besluta om sin kvarlåtenskap. I motion 2014/15:2559 föreslår (M) ett tillkännagivande om att regeringen bör utreda om bröstarvingars rätt till arv bör avskaffas. Enligt motionären bör staten efter det att ett barn blivit myndigt inte påtvinga en förmögenhetsöverföring mellan en avliden förälder och ett barn. Enligt 2 kap. går ett arv i första hand till den avlidnes bröstarvingar, dvs. barn och deras avkomlingar, med det undantag som följer av 3 kap. när den avlidne efterlämnar make. Om något barn till den avlidne har dött före den avlidne och efterlämnat barn ska dessa barnbarn till arvlåtaren dela det avlidna barnets lott lika. Hälften av den arvslott som en bröstarvinge har rätt till enligt dessa regler kallas laglott. Arvingen har alltid rätt att få ut laglotten i arv efter arvlåtaren. Skulle arvlåtaren ha testamenterat bort egendom som omfattas av laglottsanspråket kan bröstarvingen begära jämkning av testamentet. Jämkning ska begäras från det att bröstarvingen fick del av testamentet. Om det inte görs, har bröstarvingen förlorat sin rätt. Bröstarvingens laglott skyddas inte bara mot testamente utan även mot gåva som till syftet är att likställa med testamente. I proposition 1986/87:1 Äktenskapsbalk m.m. föreslog regeringen de nu gällande reglerna i 3 kap. om efterlevande makes arvsrätt. I propositionen gjorde regeringen bedömningen att även de nuvarande reglerna om rätt till laglott bör behållas. I samband med riksdagsbehandlingen av propositionen (bet. 1986/87:LU18) påminde lagutskottet om att laglotten har två syften, nämligen dels att bevara en del av den avlidnes kvarlåtenskap åt dennes närmaste släktingar, dels att skapa rättvisa mellan bröstarvingarna inbördes och förhindra att arvlåtaren genom testamente i alltför hög grad gynnar någon eller några av dem på de övrigas bekostnad. Enligt utskottets mening kunde det med visst fog hävdas att inte någon i dagens samhälle är beroende av ett arv från sina föräldrar för sin försörjning. Utskottet ansåg att laglotten som en ekonomisk garanti därför har mindre vikt numera. Enligt utskottet kunde laglotten ändå inte anses ha spelat ut sin roll för bröstarvingarna. Särskilt för särkullbarn har den fortfarande betydelse, och i ett äktenskap där makarna har gemensamma barn kan den ena maken av olika skäl vilja prioritera dessa barn på bekostnad av barn som maken har i ett tidigare äktenskap eller tillsammans med en förälder som han eller hon inte varit gift med. Ett avskaffande av laglottsinstitutet skulle, fortsatte utskottet, innebära att fältet lämnades fritt för makarna att helt utesluta särkullbarnen från arvsrätt. En sådan ordning framstod enligt utskottet inte som tillfredsställande särskilt med tanke på att barn till föräldrar som inte varit gifta med varandra först fick rätt till arv efter sin far och dennes släkt och att denna reform ännu inte helt slagit igenom i den allmänna rättsuppfattningen. För att behålla rätten till laglott talade vidare, enligt utskottets mening, att denna är djupt förankrad i det allmänna rättsmedvetandet och att det i detta avseende i princip råder nordisk rättslikhet. På grund av vad som anförts ansåg utskottet att laglottsinstitutet som sådant inte borde avskaffas. Motsvarande motionsyrkanden har behandlats , i betänkande 2013/14:CU19. Utskottet hänvisade där till sitt ställningstagande i betänkande 2012/13:CU8. I det betänkandet anförde utskottet att det som anfördes i motionerna inte utgjorde tillräckliga skäl för att ta initiativ till en översyn av reglerna om bröstarvingars rätt till laglott. Utskottet har inte någon annan uppfattning än den tidigare gett uttryck för, varför motionsyrkandena bör avslås. Särkullbarns och efterlevande makars arvsrätt Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om särkullbarns och efterlevande makars arvsrätt. Utskottet hänvisar till tidigare ställningstaganden. Jämför reservation 8 (M). I motion 2014/15:2060 av m.fl. (S) föreslås ett tillkännagivande om en översyn av regelverket som innebär att särkullbarn, liksom bröstarvingar, ska kunna kräva sin andel av arvet först när båda makarna har avlidit. m.fl. (M) föreslår i motion 2014/15:2984 ett tillkännagivande om att regeringen bör göra en översyn av särkullbarns och efterlevande makars arvsrätt (yrkande 4). I 3 kap. finns särskilda regler om makars arvsrätt. Reglerna trädde i kraft . Ändringarna hade samband med den nya som trädde i kraft . Reglerna innebär att en make vid den andre makens död enligt 3 kap. 1 § ska ta arv framför makarnas gemensamma bröstarvingar. Dessa bröstarvingar har i stället getts rätt till arv efter den först avlidna maken vid den efterlevande makens död. Efterlevande makars arvsrätt omfattar även enskild egendom som den först avlidne ägt. Om det finns efterarvingar innehar den efterlevande maken under sin livstid den ärvda egendomen med fri förfoganderätt. Finns det bröstarvingar efter den först avlidne som inte också är den efterlevandes barn, s.k. särkullbarn, gäller särskilda regler. Dessa innebär att särkullbarn har rätt att få ut sitt arv efter en avliden förälder. Särkullbarnen kan dock avstå från sin rätt till förmån för den avlidnes efterlevande make. Om särkullbarnen avstår sin rätt blir de berättigade till efterarv på samma sätt som makarnas gemensamma bröstarvingar. Reglerna innebär att bröstarvingar i princip får vänta med att få ut sitt arv tills den efterlevande maken dör. Däremot kan bröstarvingar göra sin rätt till arv gällande vid den först avlidna makens död om denne make gjort ett testamente som inkräktar på deras arvsrätt. gav regeringen en särskild utredare i uppdrag att bl.a. undersöka om 1988 års ändringar i arvsordningen slagit igenom på det sätt som varit avsett, utvärdera reformen utifrån den frågeställningen och föreslå de lagändringar som kan vara motiverade. Uppdraget redovisades i betänkandet Makes arvsrätt, dödsboförvaltare och dödförklaring (SOU 1998:110). I utredningsbetänkandet gjorde utredningen bedömningen att ändringar i arvsordningen verkade stå väl i överensstämmelse med allmänhetens rättsuppfattning och alltså hade fått önskat genomslag. Motsvarande motionsyrkanden har behandlats , i betänkande 2013/14:CU19. Utskottet ansåg att det som anfördes i motionerna inte utgjorde tillräckliga skäl för att ta initiativ till en översyn av reglerna om särkullbarns och efterlevande makars arvsrätt. Utskottet anser alltjämt att det som anförs i motionerna inte utgör tillräckliga skäl för att ta initiativ till en översyn av reglerna om särkullbarns och efterlevande makars arvsrätt. Motionsyrkandena bör därför avslås. Dödsboanmälan avseende information till bröstarvingar Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om dödsboanmälan avseende information till bröstarvingar. Jämför reservation 9 (M). I motion 2014/15:2984 föreslår m.fl. (M) ett tillkännagivande om att regeringen bör utreda om en dödsboanmälan borde förenas med ett krav på delgivning av dödsbodelägarna (yrkande 5). Om den avlidnes tillgångar är begränsade kan under vissa förutsättningar en bouppteckning ersättas av en dödsboanmälan som görs till av socialnämnden. Av 20 kap. 8 a § första stycket framgår att om den avlidnes tillgångar eller, när den avlidne efterlämnar en make, tillgångarna jämte den avlidnes andel i makens giftorättsgods inte räcker till annat än begravningskostnader och andra utgifter med anledning av dödsfallet och omfattar tillgångarna inte fast egendom eller tomträtt, behöver bouppteckning inte förrättas, om dödsboanmälan görs till av socialnämnden. Av paragrafens andra stycke framgår att dödsboanmälan ska vara skriftlig och innehålla den avlidnes fullständiga namn, personnummer eller samordningsnummer enligt folkbokföringslagen (1991:481), hemvist, bostadsadress och dödsdag samt intyg, utvisande att beträffande tillgångarna föreligger fall som avses i första stycket. I anmälan ska även dödsbodelägares namn och bostadsadresser anges, om uppgifterna kan inhämtas utan avsevärd tidsutdräkt. Dödsboanmälan bör göras efter dödsfallet. Den ska förvaras hos . Enligt paragrafens tredje stycke ska, även om dödsboanmälan gjorts, bouppteckning förrättas, om det begärs av dödsbodelägare eller annan vars rätt kan bero därav och denne ställer säkerhet för bouppteckningskostnaden eller om ny tillgång yppas och det därför inte längre föreligger sådant fall som avses i första stycket. Bouppteckning ska förrättas sist efter det att begäran därom gjordes och säkerhet ställdes eller den nya tillgången yppades. Utskottet anser att det som anförs i motionen inte utgör skäl att föreslå någon åtgärd från . Motionsyrkandet bör därför avslås. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om registrering av testamenten. Utskottet hänvisar till tidigare ställningstaganden. Jämför reservation 10 (SD, FP). (FP) föreslår i motion 2014/15:423 ett tillkännagivande om att regeringen bör utreda möjligheten att inrätta ett frivilligt testamentsregister hos . I motion 2014/15:490 av och (båda S) föreslås ett tillkännagivande om att regeringen ska lägga fram förslag till lagstiftning som innebär att det blir obligatoriskt att registrera testamenten. (C) begär i motion 2014/15:828 ett tillkännagivande om att regeringen bör återkomma till med ett lagförslag om ett nationellt frivilligt testamentsregister. (M) föreslår i motion 2014/15:1629 ett tillkännagivande om att regeringen bör utreda förutsättningarna för ett testamentsregister. I motion 2014/15:2197 av (S) föreslås ett tillkännagivande om att regeringen bör utreda förutsättningarna för registrering av testamenten hos . (SD) föreslår i motion 2014/15:2940 ett tillkännagivande om att regeringen ska återkomma till med ett lagförslag om att testamenten ska skrivas i närvaro av en banktjänsteman eller jurist och sedan registreras vid tingsrätten. lämnade förslag till en reglering av testamentsregister i promemorian Bouppteckningar och testamentsregister (bilaga till dnr 131 79596-08/113). Efter att berett förslag i promemorian fann regeringen i beslut inte tillräckliga skäl att gå vidare med de förslag som hade lämnats av (dnr Ju2008/4624/L2). antogs inom EU förordningen (EU) nr 650/2012 om behörighet, tillämplig lag, erkännande och verkställighet av domar samt godkännande och verkställighet av officiella handlingar i samband med arv och om inrättandet av ett europeiskt arvsintyg (arvsförordningen). Förordningen trädde i kraft , men dess bestämmelser ska, med några få undantag, börja tillämpas först . I kommissionens förslag till arvsförordning (KOM(2009) 154) redovisades att frågan om registrering av testamenten kommer att bli föremål för ett senare förslag från kommissionen. Motsvarande motionsyrkanden har behandlats , i betänkande 2013/14:CU19. Utskottet konstaterade att kommissionen aviserat att frågan om registrering av testamenten kommer att bli föremål för ett senare förslag från kommissionen. Mot denna bakgrund ansåg utskottet att det aviserade arbetet borde avvaktas och motionsyrkandena avstyrktes därför. Utskottet har inte någon annan uppfattning än den tidigare gett uttryck för, varför motionsyrkandena bör avslås. Fullmakts- och tvångsäktenskap, punkt 1 (SD) av (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2014/15:2517 av m.fl. (SD) yrkandena 12 och 13, 2014/15:2871 av m.fl. (SD) yrkande 22 och 2014/15:2934 av och (SD). Enligt mot sin vilja (2009:5) lever omkring 70 000 unga mellan i i en situation där de "har begränsningar i förhållande till äktenskap och/eller att familjen ställer upp villkor för val av partner". I rapporten konstateras att det är betydligt vanligare att unga som inte själva får välja sin framtida partner utsätts för hot, våld och kränkningar av närstående. I syfte att motverka olika former av tvångsäktenskap anser vi liksom att fullmaktsäktenskap inte ska kunna erkännas i och inte heller vara uppehållstillståndsgrundande. har infört en s.k. 24-årsregel som innebär att båda parter i ett äktenskap måste ha fyllt för att den ena parten ska kunna anhöriginvandra till från ett land utanför EU. Resonemanget bakom regeln är att det generellt bör vara svårare att tvinga en 24-åring till äktenskap, som kanske hunnit utbilda sig, flyttat hemifrån och som blivit ekonomiskt självständig, jämfört med en 18-åring som helt eller delvis lever ett liv styrt av släkt och familj. Erfarenheterna från nu mer än reform visar att 24-årsregeln gav en relativt snabb effekt. Den förändrade migrationen till på så sätt att giftermål minskade som skäl till anhöriginvandring bland mycket unga. Vi anser att en 24-årsregel bör införas även i . Det är en uppgift för regeringen att utarbeta nödvändiga lagförslag och återkomma till . Vad som anförts ovan bör som sin mening ge regeringen till känna. Vigselförrättare, punkt 2 (SD) av (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2014/15:2517 av m.fl. (SD) yrkande 2. Av mot sin vilja (2009:5) framgår att det finns tusentals muslimska kvinnor som lever i s.k. haltande äktenskap i , dvs. de är skilda enligt det svenska systemet men gifta enligt det muslimska. Kvinnorna är då alltså skilda enligt svensk lag, men fortfarande gifta enligt det muslimska systemet, vilket gör det omöjligt för dem att gifta om sig i det muslimska systemet. Därför anser vi att alla vigselförrättare, oavsett religion, bör ha en skyldighet att viga personer som är ogifta enligt svensk lag. Det är en uppgift för regeringen att utarbeta nödvändiga lagförslag och återkomma till . Vad som anförts ovan bör som sin mening ge regeringen till känna. Föräldraskap vid assisterad befruktning, punkt 6 (C, FP) av (C) och (FP). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 6 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2014/15:2316 av m.fl. (FP) yrkande 6, 2014/15:132 av m.fl. (V) yrkande 1 och 2014/15:132 av m.fl. (V) yrkandena 2–4 och 6. kan kvinnor som lever i samkönade relationer få sjukvårdens hjälp med att skaffa barn genom assisterad befruktning. Den födande kvinnans partner av samma kön blir i dessa fall, förutsatt att hon samtyckt till behandlingen, barnets andra juridiska förälder, genom att bekräfta detta på samma sätt som en man som är sambo med en kvinna som föder barn får göra. Om mamman är gift med en man blir han automatiskt registrerad som barnets förälder efter födseln, men om mamman i stället är gift med en kvinna måste hon gå igenom en krånglig och tidskrävande process för att få föräldraskapet registrerat i domstol. Utredningen vid assisterad befruktning (SOU 2007:3) föreslog att föräldraskapet vid assisterad befruktning ska regleras på samma sätt för samkönade par som för olikkönade par. Jag anser att den omotiverade särbehandling som råder måste upphöra och att lagstiftningen måste bli könsneutral. Det är regeringens uppgift att ta nödvändiga initiativ. Vad som anförts ovan bör som sin mening ge regeringen till känna. Föräldraskap vid assisterad befruktning, punkt 6 (V) av (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 6 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2014/15:132 av m.fl. (V) yrkandena 1–4 och 6 samt 2014/15:2316 av m.fl. (FP) yrkande 6. Ett barn som föds av gifta heterosexuella föräldrar faller under den s.k. faderskapspresumtionen. Mannen i äktenskapet anses alltså automatiskt vara far till barnet oavsett om han verkligen är den biologiska fadern eller inte. Som lagstiftningen är utformad är det möjligt att ett barn som tillkommit i ett lesbiskt förhållande i praktiken bara får en rättslig vårdnadshavare. Om ett barn tillkommit genom privat insemination i hemmet eller efter assisterad befruktning utomlands saknar nämligen den befruktade kvinnans partner möjlighet att bekräfta föräldraskapet. Jag anser att en föräldraskapspresumtion bör gälla i de fall en lesbisk kvinna som lever i ett äktenskap eller registrerat partnerskap genomgår assisterad befruktning vid allmänt sjukhus eller insemineras genom privat försorg. Jag anser också att begreppet faderskapspresumtion bör ändras till föräldraskapspresumtion i samtliga lagtexter där det förekommer. Jag anser också att partnern till den kvinna som genomgår assisterad befruktning utanför allmänt sjukhus eller insemineras genom privat försorg bör få möjlighet att bekräfta föräldraskapet till barnet. Jag anser också att begreppet faderskapsbekräftelse bör ändras till föräldraskapsbekräftelse i samtliga lagtexter där det förekommer. För många homosexuella män är donation av sperma den enda möjligheten som finns att bli biologisk förälder till ett barn. kan en donator bekräfta faderskapet till ett barn som tillkommit genom privat insemination på samma sätt som en man som haft samlag med barnets mor. Jag anser att det även ska finnas en möjlighet att bekräfta faderskapet till ett barn som tillkommit genom assisterad befruktning vid allmänt sjukhus. Denna möjlighet kommer enbart att bli aktuell i de fall där paret eller den enskilda kvinnan själva valt ut en donator som de är överens om ska vara barnets rättsliga far. För som läkare väljer ut åt par kommer situationen att vara oförändrad. En möjlighet för en man att bekräfta faderskapet till det barn som tillkommit genom befruktning vid allmänt sjukhus bereder väg för att fler inseminationer kan genomföras under medicinskt kontrollerade former. Det får bli regeringens uppgift att utarbeta de lagförslag som krävs och återkomma till . Vad som anförts ovan bör som sin mening ge regeringen till känna. Utvärdering av vårdnadsreglerna, punkt 8 (V) av (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 8 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2014/15:84 av m.fl. (V) yrkande 3 och 2014/15:91 av (M), 2014/15:237 av (M), 2014/15:320 av (S), 2014/15:459 av (S), 2014/15:772 av och (FP), 2014/15:775 av (FP), 2014/15:795 av (FP), 2014/15:1050 av och (FP), 2014/15:1528 av (KD), 2014/15:1893 av och (M), 2014/15:1988 av och (M) yrkandena 1 och 2, 2014/15:2264 av (S) yrkande 2, 2014/15:2454 av m.fl. (KD, M, C, FP) yrkande 4, 2014/15:2495 av m.fl. (SD) yrkande 13 och 2014/15:2517 av m.fl. (SD) yrkande 10. Dagens familj är inte självklart en traditionell kärnfamilj med en mamma, en pappa och barn, utan familjerna kan se olika ut. Mångfalden och den s.k. stjärnfamiljen måste värnas. Vissa brister finns i dagens lagstiftning. Tydligast är problemen för barn som lever med skilda föräldrar eller för barn som har kommit till när två samkönade par har valt att skaffa barn gemensamt. För barnen innebär det här att de i lagens mening har två vårdnadshavare, de biologiska föräldrarna, som kan fatta beslut om t.ex. skola och sjukvård. exkluderas föräldrarnas nya partner, eller de facto föräldrarna, som inte är biologiska föräldrar i de samkönade paren, från möjligheten att vara med och fatta beslut om barnet. Att inte alla de personer som i realiteten fungerar som barnets föräldrar också är vårdnadshavare kan leda till att barnet inte får den hjälp och det stöd det behöver. Därför anser jag att det måste vara möjligt för ett barn att ha fler än två vårdnadshavare. Lagstiftningen behöver ses över även i detta avseende. Det får bli en uppgift för regeringen att ta nödvändiga initiativ. Det kan lämpligen ske genom att ge den sittande utredningen tilläggsdirektiv. Vad som anförts ovan bör som sin mening ge regeringen till känna. Automatisk gemensam vårdnad för ogifta föräldrar, punkt 9 (SD) av (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 9 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2014/15:2517 av m.fl. (SD) yrkande 11. Att barn ska ha rätt till båda sina föräldrar borde vara en självklarhet. Fadern är en viktig person och hans närvaro bör alltid eftersträvas, särskilt med tanke på det stora antal barn som växer upp med enbart modern. Trots arbetet med jämlikhet i familjen kvarstår mammans rätt att ensam avgöra om pappan till det gemensamma barnet ska få del i vårdnaden. Detta innebär att fäder är helt utelämnade till moderns godtycke om de ska få finnas i barnets liv eller inte, redan från födseln. Enligt vår mening är detta inte en tillfredställande ordning. Vi anser därför att lagen behöver ändras så att ogifta föräldrar automatiskt ska få gemensam vårdnad vid födseln. Det är en uppgift för regeringen att ta nödvändiga initiativ. Vad som anförts ovan bör som sin mening ge regeringen till känna. Ändringar i lagstiftningen om gode män och förvaltare, punkt 12 (SD) av (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 12 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2014/15:2517 av m.fl. (SD) yrkandena 4–9 och 2014/15:2529 av (MP). har beslutat om vissa ändringar i lagstiftningen om gode män och förvaltare. Vi anser att det krävs ytterligare ändringar för att lagstiftningen om gode män och förvaltare ska fungera tillfredställande. Vi menar att kontrollen vid tillsättningen av gode män och förvaltare bör skärpas ytterligare, bl.a. måste en kontroll omfatta mer än eventuella betalningsanmärkningar och noteringar i belastningsregistret. För att kunna göra en bedömning av gode mäns och förvaltares personlighet måste även en intervju genomföras. Vi anser också att utbildningen för gode män och förvaltare ska vara obligatorisk. Frågan om yttranderätt är central och viktig för den som får en god man eller förvaltare utsedd åt sig. Vi anser därför att när tingsrätten utser god man eller förvaltare ska rätten alltid ge personen som uppdraget avser rätt att yttra sig, detta utan avsteg. Detta ska ske även i de fall där personen själv medgett förvaltarskapet eller själv ansökt om förvaltarskap eller god man. Därutöver ska den som är satt under förvaltarskap och vill avsluta förvaltarskapet alltid ha rätt att få förvaltarskapet prövat. Regeln måste göras tydligare. Det har framkommit att när det gäller ersättningsnivåerna generellt har de som är gode män för ensamkommande barn betydligt högre ersättning än andra gode män. Det finns ingen rimlig orsak till denna skillnad och gör det inte lättare att hitta personer som vill bli gode män. Ersättningsnivåerna ska vara jämbördiga för gode män och förvaltare oavsett vilken grupp man företräder som god man eller förvaltare. Dessutom bör ersättningsnivåerna för gode män och förvaltare generellt höjas. Det är en uppgift för regeringen att utarbeta nödvändiga lagförslag och återkomma till . Vad som ovan anförts bör som sin mening ge regeringen till känna. Särkullbarns och efterlevande makars arvsrätt, punkt 15 (M) av (M), (M), (M) och (M). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 15 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2014/15:2984 av m.fl. (M) yrkande 4 och 2014/15:2060 av m.fl. (S). En fråga som ofta uppmärksammas är arvsrätten för särkullbarn i förhållande till skyddet för efterlevande makar. Reglerna har varit föremål för ändringar tidigare och den senaste ändringen av reglerna skedde 1988. I de fall ett särkullbarn begär att få sitt arv direkt kan den efterlevande maken ibland hamna i en mycket svår situation. Det kan exempelvis handla om situationer där en stor del av tillgångarna finns bundna i bostaden.