bet · H301FiU13 · 2015-11-04 00:00:00 — Färdigställandet av EU:s ekonomiska och monetära union Utskottet har granskat rapporten av EU:s ekonomiska och monetära union (EMU). Rapporten är framtagen av ordförandena för kommissionen, eurotoppmötet, , och . Den innehåller en plan med åtgärder som anses nödvändiga för att rusta EMU för framtiden. Det handlar bl.a. om att höja hållbarheten och anpassningsförmågan i ekonomier genom starkare samordning och ökat gemensamt beslutsfattande på EU-nivå. Rapporten förutser att arbetet med att utveckla befintliga förfaranden inom ramen för EU:s gällande fördrag inleds . Processen kring de mer långtgående åtgärderna ska inledas i ett senare skede och avslutas . Utskottet ansluter sig till den ståndpunkt som regeringen har formulerat med anledning av rapporten. Utskottet betonar särskilt vikten av att hålla samman EU och att samtliga medlemsstater ska diskutera och besluta om frågor som rör hela EU. Utskottet förordar att arbetet bör fokusera på att effektivt genomföra befintliga regler snarare än på att inrätta nya förfaranden och organ. Utskottet framhåller betydelsen av att medlemsstaternas regeringar och parlament har utrymme att utforma det egna landets ekonomiska politik, så att politiken ges nödvändig demokratisk förankring. Utskottet föreslår att kammaren lägger utlåtandet till handlingarna. I utlåtandet finns två särskilda yttranden (SD och V). Utskottets förslag till riksdagsbeslut Ärendet och dess beredning Det fortsatta arbetet i steg 1 Utskottets överläggningar med regeringen behandling av närliggande frågor 1.Färdigställandet av EU:s ekonomiska och monetära union (SD) 2.Färdigställandet av EU:s ekonomiska och monetära union (V) Bilaga Förteckning över granskade dokument Utskottets förslag till riksdagsbeslut Färdigställandet av EU:s ekonomiska och monetära union lägger utlåtandet till handlingarna. Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (S), (SD), (M), (S), (C), (MP), (M), (SD), (FP), (KD), (S), (S), (M), (S), (M), (S) och (V). Ärendet och dess beredning Rapporten av EU:s ekonomiska och monetära union offentliggjordes . Rapporten inkom till . lämnade regeringen faktapromemorian 2014/15:FPM44 om rapporten till . Talmannen bestämde efter samråd med ledarna för partigrupper att rapporten skulle hänvisas till finansutskottet för behandling. Kammaren hänvisade rapporten till finansutskottet . hade utskottet en överläggning med finansministern om ståndpunkt i fråga om rapporten och det fortsatta arbetet. Under den ekonomiska och finansiella krisen inleddes en debatt om EMU:s konstruktion. behandlade dels en rapport från Europeiska rådets ordförande med rubriken verklig ekonomisk och monetär union, dels ett meddelande från kommissionen med rubriken för en djupgående och verklig ekonomisk och monetär union. Dokumenten innehöll flera långtgående förslag för att centralisera beslutsfattandet om den ekonomiska politiken i euroområdet. valde emellertid att enbart gå vidare med ett antal mindre långtgående förslag. Dessa handlade om förhandssamordning av nationella reformer, EMU:s sociala dimension och möjligheten för euroländer att sluta avtal med kommissionen om ekonomisk-politiska reformer, med ett ekonomiskt stöd kopplat till genomförandet av sådana avtal. Konkreta framsteg i dessa frågor uteblev. enades eurotoppmötet om att fortsätta arbetet med att stärka samordningen av den ekonomiska politiken i euroområdet. Kommissionens ordförande uppmanades att förbereda de kommande stegen i nära samarbete med eurotoppmötets, respektive Europeiska ordförande. involverades även ordförande i arbetet. bekräftade uppdraget och beställde en analytisk bakgrundsnot för diskussion vid ett informellt samt en slutrapport till Europeiska rådets möte . Inför Europeiska rådets möte den 25–presenterade de fem ovan nämnda ordförandena rapporten av EU:s ekonomiska och monetära union. Rapporten anger en plan i två steg med åtgärder för att ge EMU fyra ömsesidigt kompletterande grundstenar i form av ekonomisk union, finansiell union, finanspolitisk union och politisk union. • ekonomier ska leva upp till bindande krav i fråga om konkurrenskraft och motståndskraft • slutföra bankunionen och komplettera den med en kapitalmarknadsunion, dvs. en fördjupning av den inre marknaden för kapital och finansiella tjänster • övergå till ett mer gemensamt beslutsfattande i euroområdet kring frågor om den nationella ekonomiska politiken och budgeten samt att inrätta en gemensam stabiliseringsfunktion för att bidra till dämpningen av stora makroekonomiska chocker • säkerställa demokratisk legitimitet genom ökad parlamentarisk delaktighet och i övrigt stärka EU:s institutionella ram för frågor kopplade till euron. Under det första steget handlar arbetet om att utveckla befintliga instrument inom ramen för gällande fördrag. Inriktningen ligger på att öka konkurrenskraften och den strukturella konvergensen, dvs. att modernisera ekonomier till en likartad hög nivå. Andra inslag är att fullborda bank- och kapitalmarknadsunionerna, uppnå en ansvarsfull budgetpolitik och stärka demokratin. Det andra steget ska avslutas . Fram till dess ska nya rättsliga och institutionella arrangemang etableras för att tillåta mer långtgående åtgärder. Det handlar bl.a. om bindande konvergenskrav för den ekonomiska politiken och en funktion för stabilisering i händelse av makroekonomiska störningar i de länder som lever upp till dessa konvergenskrav. Inför övergången till det andra steget ska kommissionen presentera en vitbok om den fortsatta processen. En expertgrupp ska tillsättas för att ge underlag till vitboken. Rapporten är inriktad på euroområdet men författarna framhåller att processen mot en djupare ekonomisk och monetär union står öppen för alla medlemsstater och att den bör bevara den inre marknadens enhetlighet. Rapportförfattarna ser det som avgörande att nå en samsyn om hela processen redan inledningsvis för att ge arbetet trovärdighet. Rapportförfattarna framhåller vikten av att under det första steget ge nya impulser till strukturpolitisk konvergens mellan i fråga om ekonomiernas resultat. Avstamp tas i den s.k. europluspakten som syftade till en starkare samordning av den ekonomiska politiken med fokus på konkurrenskraft. kom av olika anledningar inte att få någon större betydelse men rapportförfattarna anser att dess syften är fortsatt aktuella och att relevanta delar av pakten bör införlivas i EU-lagstiftningen. För att främja ekonomisk konvergens rekommenderas att inrättar oberoende konkurrenskraftsmyndigheter för att bedöma om löneutvecklingen är hållbar och mer allmänt analysera den förda politikens effekter på konkurrenskraften. Myndigheternas arbete ska samordnas av kommissionen. Verksamheten ska inte påverka den roll som arbetsmarknadens parter har i medlemsstaterna men den anses kunna ge vägledning för löneförhandlingarna. Förstärkt förfarande vid makroekonomiska obalanser Rapportförfattarna vill också att förfarandet för att upptäcka och korrigera makroekonomiska obalanser ska utvecklas för att i högre utsträckning främja reformer i medlemsstaterna och spåra obalanser för hela euroområdet. Den korrigerande delen av förfarandet bör tillämpas kraftfullt. Prioritering av sysselsättning och sociala frågor Det anses vidare angeläget att prioritera sysselsättning och sociala frågor i den årliga europeiska planeringsterminen. Frågor som behöver adresseras är bl.a. avvägningen mellan trygghet och flexibilitet på arbetsmarknaden, skatteväxling som främjar konkurrenskraften samt anpassningar till en åldrande befolkning. Det anses också nödvändigt att öka rörligheten på arbetsmarknaden. Effektivisering av den europeiska terminen För att stärka den ekonomisk-politiska samordningen framhålls behovet av att effektivisera den årliga europeiska planeringsterminen. Det bör göras genom att fokusera och förbättra uppföljningen av de rekommendationer som ges till medlemsstaterna. Man bör också inleda terminen med en analys av behoven för euroområdet som helhet innan de landspecifika diskussionerna tar vid samt anlägga ett kompletterande flerårigt perspektiv. I rapporten föreslås att man under det andra steget lagstiftar på EU-nivå om en uppsättning allmänna krav för den ekonomiska politiken när det gäller t.ex. arbetsmarknad, konkurrenskraft och företagsklimat. På så sätt görs samordningen mer bindande. Etableringen av den finansiella unionen, som består av bankunionen och kapitalmarknadsunionen, bör och kan enligt rapportförfattarna ske under det första steget. När det gäller bankunionen har den gemensamma tillsynen av kreditinstitut och mekanismen för resolution av banker i kris inrättats. I närtid behöver dock enas om en tillfällig överbryggande finansiering för att kunna likvidera banker till dess att den gemensamma resolutionsfonden är fullt finansierad. Man behöver också inrätta en permanent säkerhetsfinansiering (backstop) för resolutionsfonden, möjligen genom krediter från Europeiska stabilitetsmekanismen (ESM). Bankunionen förutsätter enligt rapporten också en gemensam insättningsgaranti. I ett första steg skulle den kunna utformas som en europeisk återförsäkring av dagens nationella garantisystem. När det gäller kapitalmarknadsunionen framhåller rapportförfattarna förtjänsten med privat riskdelning, som blir följden av att aktie- och kreditmarknaderna integreras och som minskar behovet av offentlig riskdelning. varnas för att integrationen kan medföra nya risker för den finansiella stabiliteten. Det behövs därför nya verktyg för att hantera systemrisker och rapportförfattarna ser framför sig att det i förlängningen innebär en gemensam kapitalmarknadstillsyn. I rapporten understryks vikten av en ansvarsfull nationell budgetpolitik. Det anses dock inte tillräckligt. Enligt författarna behöver man också se till att nationella budgetsaldon leder till en sammantaget lämplig finanspolitisk inriktning för euroområdet. Översyn av regelverket och en finanspolitisk nämnd Rapportförfattarna anser att regelverket för samordningen av medlemsstaternas finanspolitik förvisso har stärkts under krisen men att det bör göras tydligare, mer legitimt och enklare att följa. Regelverket bör därför ses över under det första steget. Då bör det också inrättas en rådgivande finanspolitisk nämnd på EU-nivå. Nämndens uppgift skulle vara att samordna och komplettera medlemsstaternas finanspolitiska råd och tillhandahålla en oberoende bedömning av hur medlemsstaternas budgetar och genomförandet av dem förhåller sig till den budgetpolitiska styrningen på EU-nivå. Som en sista åtgärd i det andra steget ser rapportförfattarna det som naturligt att inrätta en gemensam stabiliseringsfunktion för att bidra till att dämpa stora makroekonomiska chocker som inte kan hanteras nationellt. Funktionen bör utvecklas inom EU:s ram och vara öppen för insyn och deltagande av samtliga EU:s medlemsstater. För att få delta i stabiliseringsfunktionen måste medlemsstaterna emellertid följa EU:s övergripande styrning och uppfylla de lagstiftade kraven för den ekonomiska politiken som förutses utgöra en del av den ekonomiska unionen. På så sätt kan man undvika att funktionen medför permanenta överföringar mellan länder eller att den undergräver incitamenten till att föra en sund politik. Förslag om stabiliseringsfunktionens utformning ska ges av den expertgrupp som ska lämna underlag till kommissionens vitbok inför det andra steget. Den politiska unionen handlar dels om ökad demokratisk legitimitet genom parlamentariskt deltagande, dels om förstärkningar av den institutionella ramen för EMU. När det gäller det parlamentariska deltagandet ser rapportförfattarna framför allt en möjlighet att under det första steget förbättra förutsättningarna för de s.k. ekonomiska dialogerna med inom ramen för den europeiska planeringsterminen. rekommenderas också att organisera sig så att det kan fullgöra parlamentets roll i frågor som rör euroområdet. Kommissionen rekommenderas att effektivisera sin samverkan med de nationella parlamenten och att delta vid interparlamentariska möten. På nationell nivå bör parlamenten vara djupt involverade i antagandet av de nationella reform- och stabilitetsprogrammen inom ramen för den europeiska planeringsterminen. Extern representation, regelkonsolidering, och ett finansdepartement När det gäller förstärkningen av EMU:s institutioner bör man enligt rapporten utveckla en samlad representation för euroområdet i internationella sammanhang, t.ex. i . Ett annat arbete som bör inledas är att infoga de mellanstatliga lösningar som inrättades vid sidan av EU under krisen i EU:s rättsliga ram. Det gäller fördraget om stabilitet, samordning och styrning i EMU (finanspakten), europluspakten, avtalet om bidrag till den gemensamma resolutionsfonden och fördraget om Europeiska stabilitetsmekanismen. Rapportförfattarna anser att ordförandeskap bör förstärkas och att man under det andra steget bör överväga att inrätta en permanent ordförande. Under steg 2 föreslås också att ett slags finansdepartement för euroområdet inrättas som ett forum för de gemensamma budgetpolitiska beslut som i ökande grad förutses bli nödvändiga i en fullbordad ekonomisk och monetär union. Det fortsatta arbetet i steg 1 har de fem ordförandenas rapport behandlats vid ett flertal rådsmöten och informella ministermöten. Det luxemburgska rådsordförandeskapet gav en lägesrapport av behandlingen till Europeiska rådets möte den 15–. upprepade att processen med att fullborda EMU måste drivas framåt med fullständig respekt för den inre marknaden och på ett öppet och transparent sätt. kommer att ta upp frågan på nytt vid mötet den 17–. Kommissionen har sedan inledningen av det första steget gått vidare med beredningen av ett antal initiativ. En handlingsplan för kapitalmarknadsunionen och förslag om värdepapperisering presenterades . inledde kommissionen ett samråd om effekterna av det regelverk för finansiella tjänster som inrättats under krisen. presenterade kommissionen ytterligare initiativ om hur den avser att föra arbetet vidare, bl.a. i fråga om effektiviseringar av den europeiska planeringsterminen och tillämpningen av regelverket för den ekonomisk-politiska samordningen. I paketet finns också initiativ om att inrätta konkurrenskraftsmyndigheter i euroområdet och om euroområdets externa representation. Kommissionen antog också ett beslut om en oberoende europeisk finanspolitisk nämnd. Framöver väntas initiativ om bl.a. insättningsgarantisystemet och en s.k. pelare för sociala rättigheter med riktmärken för konvergensprocessen. Regeringen har lämnat en faktapromemoria om rapporten till (2014/15:FPM44). Som preliminär svensk ståndpunkt anger regeringen inledningsvis att har ett starkt intresse av en väl fungerande ekonomisk och monetär union och att det därför är positivt att undersöka olika sätt att förbättra funktionen. Regeringen har dock svårt att ställa sig bakom hela processen innan det klargörs vad det andra steget kommer att innebära och hur relationen mellan och de övriga medlemsstaterna kommer att se ut. Regeringen framhåller vikten av att värna sammanhållningen bland EU:s samtliga medlemsstater och inflytande. Eventuella nya förfaranden och organ bör därför stå öppna för icke euroländer som önskar delta. bör kunna delta i samarbeten där och intressen sammanfaller. Frågor som rör alla medlemsstater måste diskuteras och beslutas av samtliga medlemsstater. Regeringen anser att ett centraliserat beslutsfattande riskerar att minska det nationella ägarskapet och den demokratiska legitimiteten för beslutade åtgärder. Regeringen ser svårigheter med att få en makroekonomisk stabiliseringsfunktion att fungera på ett bra sätt. Regeringen är positiv till arbetet med bankunionen och kapitalmarknadsunionen. deltar inte i bankunionen men förhandlar aktivt för att unionen vid ett eventuellt framtida deltagande ska vara så bra som möjligt med likabehandling av medlemsstater som inte har infört euron. När det gäller kapitalmarknadsunionen är regeringen skeptisk till en gemensam tillsyn och anser att arbetet inom området bör respektera subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna. Regeringen ser ett behov av att öka konvergensen i fråga om kostnadslägen. Det är varje medlemsstats ansvar att föra en hållbar ekonomisk politik men samordningen på EU-nivå behöver fungera bättre. Prioriteringen bör emellertid vara att effektivt genomföra och fullt ut tillämpa det befintliga ramverket för den ekonomisk-politiska samordningen. Nya organ och förfaranden riskerar att öka komplexiteten ytterligare och minska effektiviteten. Vidare anser regeringen att den sociala dimensionen bör vara en integrerad del av samordningen. Den roll som arbetsmarknadens parter har bör respekteras, inbegripet medlemsstaternas system för lönebildning och praxis på området. Slutligen framhåller regeringen vikten av demokratisk förankring och effektivt ansvarsutkrävande, i synnerhet då man överväger överföring av befogenheter till EU. Regeringen framhåller de nationella parlamentens centrala roll för den demokratiska förankringen i medlemsstaterna och noterar att även är viktigt i sammanhanget. Utskottets överläggningar med regeringen överlade utskottet med regeringen om regeringens ståndpunkt till de fem ordförandenas rapport, som den redovisats i faktapromemorian. Utskottet gav stöd för den redovisade ståndpunkten. överlade utskottet med regeringen om bättre styrning inom euroområdet. I underlaget för överläggningen fanns den analytiska bakgrundsnot som ordförandena lagt fram för diskussion vid Europeiska rådets informella möte . I underlaget fanns också en promemoria från med en ståndpunkt för fortsatta arbete. Ståndpunkten motsvarade i huvudsak den som senare lämnades i faktapromemorian om den slutliga rapporten. Utskottet gav stöd för regeringens redovisade ståndpunkt. behandling av närliggande frågor Nedan följer redogörelser för utskottets tidigare behandling av frågor som berörs i de fem ordförandenas rapport. Inledningsvis handlar det om ett tidigare övergripande initiativ om en fördjupning av EMU. Därefter följer frågor inom den ekonomiska, finansiella, finanspolitiska respektive politiska unionen enligt rapportens disposition. Kommissionens plan för en djupgående och verklig ekonomisk och monetär union Inför Europeiska rådets möte presenterade kommissionen ett meddelande om en djupgående och verklig ekonomisk och monetär union. Meddelandet är en av utgångspunkterna för de fem ordförandenas rapport. För kommissionen är förslagen i meddelandet fortfarande aktuella. Utskottet granskade kommissionens meddelande i utlåtande /13:FiU29. Utskottet ansåg att bör koncentrera sig på att genomföra och tillämpa redan beslutade åtgärder och ifrågasatte det lämpliga i att kommissionen inleder ytterligare omfattande förändringar. Förslagen om en centralisering av den ekonomiska politiken innebar en oroande utveckling ansåg utskottet. I stället borde utgångspunkten vara att medlemsstaternas befogenheter vad gäller budget, skatter, arbetsmarknads- och socialpolitik inte försvagas. Utskottet ansåg också att det måste finnas utrymme för nationellt anpassade system och åtgärder inom ramen för den samordning som ändå krävs för att uppnå en effektiv styrning. Utskottet såg också en betydande risk för att de centralistiska förslagen skulle leda till att ansvar för den egna ekonomiska politiken minskade. Utskottet såg med oro på en utveckling där avståndet mellan och de medlemsstater som inte har infört euron ökade. Utskottet menade att en utveckling som innebar att hade en egen budget och samordnade politikområden utanför dagens EU-samarbete skulle göra det svårare för medlemsstater som inte har infört euron att göra det . Slutligen underströk utskottet vikten av demokratisk legitimitet och de nationella parlamentens centrala roll i den fortsatta processen. Till utlåtandet hade MP och V en gemensam motivreservation. SD gjorde ett särskilt yttrande. beslutade enligt utskottets förslag. Ekonomisk union – starkare samordning I sin rapport rekommenderar de fem ordförandena bl.a. en effektivisering av den europeiska planeringsterminen och att relevanta delar av europluspakten införs i EU-lagstiftningen. antog kommissionen ett meddelande om en förstärkt samordning av den ekonomiska politiken. I meddelandet diskuterades bl.a. en samtidig övervakning av medlemsstaternas budget- och strukturpolitik inom ramen för en europeisk termin. Kommissionen ville också inrätta en mer heltäckande övervakning av medlemsstaternas ekonomier genom ett nytt förfarande för makroekonomiska obalanser. Dessutom framfördes tankar på sanktioner för att förbättra efterlevnaden av samordningsreglerna. Utskottet granskade kommissionens meddelande i utlåtande /10:FiU40. Utskottet framhöll vikten av stabila finanspolitiska ramverk, både på nationell nivå och EU-nivå, som förebygger att stora underskott och skulder byggs upp. När det gäller tanken på en europeisk termin ansåg utskottet att det inte var aktuellt att budgetpropositionen eller den ekonomiska vårpropositionen skulle förhandsgranskas av EU innan de lades fram för . Enlig utskottet skulle en förhandsgranskning kunna tolkas som att finansmakten inte ligger hos . Utskottet framhöll att EU består av 27 jämbördiga medlemsstater och att hela unionens intresse måste beaktas när har sina överläggningar. I fråga om sanktioner konstaterade utskottet att det fanns skäl för mer regelstyrda och tidigare sanktioner samt att man borde överväga en snabbare process för länder som återkommande bryter mot reglerna. Till utlåtandet hade V en motivreservation. beslutade enligt utskottets förslag. följde kommissionen upp sitt meddelande med förslag till sex rättsakter, den s.k. sexpacken. Utskottet genomförde en subsidiaritetsprövning av förslagen och fann att de inte stred mot subsidiaritetsprincipen. är en överenskommelse mellan och sex andra medlemsstater som anslutit sig till pakten. I korthet innebär överenskommelsen att de deltagande länderna ska ta nya steg i samordningen av den ekonomiska politiken med inriktning på att stärka konkurrenskraften. Bland annat ska de deltagande medlemsstaterna göra reformåtaganden i fråga om arbetsmarknad, skatter och pensionssystem. deltar inte i europluspakten. Ställningstagandet var föremål för en riksdagsprocess som inleddes med att utskottet i betänkande 2010/11:FiU45 föreslog ett tillkännagivande till regeringen om att lämna en skrivelse till inför Europeiska rådets marsmöte , då europluspakten skulle fastställas. I en reservation yrkade M, FP, C och KD avslag på utskottets förslag om ett tillkännagivande. ställningstagande att inte delta i europluspakten kom i stället att formas i överläggning mellan utskottet och regeringen samt i regeringens samråd med inför Europeiska rådets möte. Finansiell union – bankunionen och kapitalmarknadsunionen Bankunionen består av en gemensam tillsynsmekanism och en gemensam resolutionsmekanism. I de fem ordförandenas rapport påtalas behovet av att dels inrätta en tillfällig bryggfinansiering och en permanent säkerhetsfinansiering för resolutionsfonden, dels att komplettera bankunionen med en gemensam insättningsgaranti. Andra medlemsstater kan välja att ansluta sig. föreslog kommissionen en förordning om Europeiska () tillsyn av kreditinstitut. Som en konsekvens av ECB:s nya uppgifter föreslogs ändringar av beslutsreglerna i Europeiska bankmyndigheten (), som bl.a. har till uppgift att utveckla och främja en likvärdig tillämpning av det i medlemsstaterna. Utskottet genomförde en subsidiaritetsprövning av de båda förslagen. I utlåtande /13:FiU18 föreslog utskottet ett motiverat yttrande om att förslaget om ECB:s tillsyn stred mot subsidiaritetsprincipen. Invändningen gällde att förslaget kunde hindra medlemsstaterna från att ställa högre kapitalkrav på kreditinstituten än minimikraven på EU-nivå. Utskottet ansåg också att medlemsstater utanför euroområdet måste få inflytande i tillsynsmekanismen om de skulle välja att delta i den.