bet · H201FiU23 · 2015-04-16 00:00:00 — Men det här fångar ändå rätt väl hur det ser ut. Och om vi tittar på till exempel räntor till hushåll kan vi se att utlåningsräntor till hushåll ligger under räntorna i , och övriga . gäller det även räntor till företag. Beskrivet på det sättet finns det egentligen inte några prismässiga begränsningar för vare sig hushåll eller företag när det gäller att låna. De här räntorna är väldigt låga också jämfört med andra länder. Det är en konsekvens av att vi inte har haft stora bekymmer i vår finanssektor, till skillnad från i . Då kan man också förvänta sig att det är på det här sättet. Om förser den finansiella sektorn med mycket pengar men om man har problem i den finansiella sektorn är det inte säkert att det här vandrar vidare ut i ekonomin. Men så är det inte i . Det ser vi tydligt när vi tittar på de bilder som visas. Om det krävs mer gör vi mer. Vi vill få upp inflationen till eftersom det är det nominella ankare som vi har för pris- och lönebildningen. Att göra mer innebär i det här sammanhanget att på ett eller annat sätt skapa mer pengar i svensk ekonomi och att använda balansräkning för att åstadkomma det. Det kan vi göra genom att sänka reporäntan ytterligare. Då får man betala mer för att deponera pengar hos . Det försöker man undvika genom att låna ut pengar till någon annan i stället. Men systemet fungerar på det sättet att pengarna alltid kommer tillbaka till oss . Och även försöker man komma undan det. På så sätt skapar vi mer pengar i svensk ekonomi. Vi kan också sänka räntebanan, och vi kan köpa mer statsobligationer. 10 miljarder är i det här sammanhanget inte ett särskilt stort belopp. Vi kan låna ut till företag via banksektorn. Och allt detta kan också användas i större skala. En punkt finns inte med här. Men om vi skulle anse det lämpligt kan vi också köpa utländsk valuta och sälja svenska kronor, även om det kanske inte är vårt förstahandsval. Då skapar man mer svenska kronor. Alla åtgärderna kan vi vidta vid precis den tidpunkt som de behövs. Jag vill också säga några ord om att när räntorna är väldigt låga, vilket de är , uppkommer frågeställningen: Vad händer då? I den bästa av världar är vår önskan att den kreditexpansion som sker används till i första hand investeringar och konsumtion, och inte på ett sådant sätt att bara tillgångspriser stiger. Vi har en hög och stigande belåningsgrad när det gäller hushållens skulder. Bostadspriserna stiger snabbt, mellan 10–. Hushållens bolån ökar med ungefär 6–6,i årstakt, vilket är betydligt snabbare än BNP-ökningen och dubbelt så snabbt som hushållens ökning av disponibla inkomster. Det är inte märkligt eftersom det finns ett begränsat utbud av bostäder. Och stigande inkomster och mycket låga räntor bidrar till att höja efterfrågan på dessa bostäder. Men ökar en stadigt växande skuldsättning sårbarheten för svensk ekonomi. Ett exempel kan vi se om vi tittar på svenska banker. Bankernas tillgångar, balansräkningar, är mycket stora i förhållande till svensk BNP. De har mycket stor andel marknadsfinansiering och har ett eget kapital som är av den totala balansräkningen. Då vill det till att allting fungerar i svensk ekonomi för att man inte ska dra på sig för stora risker. När det gäller hushållens skulder finns det också dubbla risker. I första hand gäller det om man lånar mycket och vid någon framtida tidpunkt kommer på andra tankar. Om man då tycker att man har lånat för mycket drar man ned sin konsumtion, och det påverkar den allmänna ekonomiska utvecklingen. Konsumtionsviljan minskar och tillväxten i ekonomin går ned, därför att man väljer att hålla igen i stället för att konsumera. I fråga om den finansiella sektorn ser vi inte stora kreditförluster framför oss i första hand. Det första som händer på den sidan om man trampar fel är att bankerna får finansieringsproblem. Om de får kreditförluster påverkar det naturligtvis också hela systemet. Inte minst är så kallade säkerställda bostadsobligationer, bostadsobligationer med bostadsfastigheter som säkerhet, en mycket stor del av den svenska finansiella sektorn. Därför är det viktigt att det inte sker några olyckor på den sidan. Det betyder att det är viktigt att vidta ytterligare åtgärder eftersom riskerna har ökat på den kanten och utlåningen ökar snabbt igen. Vi kan inte åstadkomma två olika räntor – en ränta för företag och en annan för hushåll. Då måste vi hantera det på ett annat sätt. Det innebär att det krävs ytterligare makrotillsynsåtgärder, som vi kallar det, i det här sammanhanget. – Man kan skärpa bolånetaket. – Man kan införa ett skuldkvotstak, det vill säga att skulderna inte får vara högre än en viss procentsats av disponibel inkomst. – Man kan begränsa andelen bolån till rörlig ränta. Räntorna kommer att stiga . – Man kan justera ränteavdragen, vilket är angeläget. Då blir det också dyrare att låna. – Man kan justera så kallade kvar-att-leva-på-kalkyler. – Man kan höja fastighetsskatten. – Man kan se till att utbudet av bostäder ökar. Vi behöver åstadkomma en bättre jämvikt på den svenska bostadsmarknaden än vi har . säger i tidningarna att det är dags att hamnar på någon form av observationslista när det gäller de här typerna av frågor. Vi har funnits på sådana observationslistor . Det är alltså inte något nytt. Det här har påpekats på olika sätt av såväl och som IMF i lite olika tongångar . Det tonläget kommer sannolikt att skärpas under rådande förhållanden. För att summera och gå tillbaka till penningpolitik ger det väldigt låga ränteläge som vi har stöd åt inflationsuppgången. Vår uppfattning är att inflationen återigen är på väg upp, att det har vänt och att inflationen är på väg mot , även om det kommer att ta ett tag. Vi har sänkt reporäntan till negativ, –0,10. Och vi kan sänka reporäntan ytterligare om det skulle behövas. Vi har startat köp av statsobligationer. Om det behövs göras mer kan vi göra mer också på den sidan. Vi har en hög beredskap för att se till att vi får upp inflationen till vårt inflationsmål på . , : Jag vill börja med att säga att jag delar riksbankschefens syn på det ekonomiska läget. Och jag står bakom den penningpolitik som vi bedriver. Mitt fokus kommer att vara att ge lite perspektiv. Det finns många synpunkter på penningpolitiken . läser man i tidningarna att vi gjorde en totalomvändning när vi gick mot negativa räntor. Man tror ibland att vi har glömt bort hushållens skuldsättning. Därför vill jag försöka nyansera lite grann och peka just på att vi har fortsatt vårt arbete med att försöka uppnå målet vad gäller 2 procents inflation. Det har vi gjort . har vi dessutom lagt till extraordinära åtgärder för att ytterligare sänka ränteläget i svensk ekonomi och stimulera efterfrågan. Jag vill börja med att visa diagrammet över just hur reporäntan har utvecklats över tiden. På bilden som visas kan ni se att vi har sänkt reporäntan kraftigt . Det har vi gjort just för att stödja svensk ekonomi och se till att få upp inflationen. Men trots de relativt stora sänkningarna har vi inte lyckats få upp inflationen. Då är det viktigt att försöka förstå vad som har hänt och som gör att vi trots kraftiga räntesänkningar inte lyckas få upp inflationen till . Många olika faktorer är med här. tog upp en rad faktorer som har med företagens beslut att göra, ökad konkurrens och så vidare. Men det handlar om att göra prognoser över framtiden och försöka förstå vad som kommer att hända . På den bild som visas är vi de röda plopparna. De visar vilka prognoser vi har gjort över inflationen 2014, . De blå rutorna är andra prognosmakares prognoser över inflationen 2014. Ni kan se att fram till mitten av 2013 var bedömningarna, både våra och andras, fortfarande att vi skulle ligga på en inflation runt 1,3 och 1,4, medan vi har hamnat på en väldigt låg nivå. Då är frågan hur det kommer sig att vi, trots att vi har en stor analysapparat och tillgång till mycket information, inte lyckas pricka in inflationen på rätt sätt. Det finns många olika förklaringar. Men jag vill ändå börja med det globala perspektivet. Efter finanskrisen har det nämligen varit väldigt svårt att komma tillbaka till de tillväxtnivåer som vi har haft tidigare. , som är ett litet land med öppen ekonomi är beroende av export till utlandet. En stor del av vår tillväxt är just exporten till utlandet. Och vi är beroende av euroområdet. Ni ser på den bild som visas att den svaga efterfrågan har gjort att vi har fått en långvarig global nedgång i inflationen. På slutet kan ni se det kraftiga oljeprisfallet. Oljepriserna har fallit sedan mitten av . Och det påverkar utvecklingen på slutet. Det handlar också om förankrade förväntningar. Det är viktigt med ett ankare i ekonomin och att det finns i företagens och hushållens medvetande att vi långsiktigt kommer att uppnå inflationen . Här har det också hänt någonting . När det gäller dessa inflationsförväntningar under lite kan ni på den gula kurvan se att de har legat lite över och lite under. Men ser vi att inflationsförväntningarna på lite också börjar trenda nedåt. Detta är ett orostecken för vår del, eftersom det är någonting som vi tar på stort allvar. Inflationsförväntningarna ska helst ligga för att vi ska skapa goda förutsättningar i ekonomin. När man tar beslut om investeringar och konsumtion ska man veta att inflationen kommer att ligga . Ju längre dessa inflationsförväntningar blir, desto större är risken att de påverkar inflationen och att vi får en negativ cirkel med lägre inflationsförväntningar och lägre inflation. Ju närmare nollan vi kommer, desto mer rädda kommer vi att vara för ett deflationsscenario. Vi har alltså nya förutsättningar för penningpolitiken. Inflationen har av olika skäl blivit lägre än väntat. Inflationen har legat under målet , och det har påverkat de långsiktiga inflationsförväntningarna. Till detta vill jag också lägga ramverket för makrotillsyn. Det kom på plats . Det underlättar för penningpolitiken att vi kan fokusera fullt ut på penningpolitiken och inflationsmålet. Ni vet att vi har sagt att vi hade möjlighet att på marginalen också ta hänsyn till hushållens skuldsättning i våra penningpolitiska beslut. Men ju lägre inflationen har blivit och ju längre ned vi kommer med vår räntebana har vi sett att vi måste fokusera fullt ut på inflationsmålet. Då är det väldigt bra att makrotillsynen finns på plats. Makrotillsyn är ett svårt område. Men bara för att det är oprövad mark är det inte skäl att inte göra någonting, utan vi hoppas att nu utvecklar detta på ett bra sätt. pekade på en rad olika frågor man behöver utreda och få fokus på för att vi ska få ordning på riskerna och sårbarheten med hushållens skuldsättning. Vi har alltså ändrade förutsättningar för penningpolitiken. Ni kommer ihåg att det för inte så länge sedan var ganska många som sa: ”Ni kan strunta i hushållens skulder och huspriser och enbart fokusera på inflationsmålet”. Men känner man att strömningarna är lite annorlunda. börjar allt fler ändå känna att man ändå är lite orolig för att det byggs upp bubblor i ekonomin, inte bara när det gäller skuldsättningen utan också på andra håll. börjar det mer bli diskussioner om inflationsmålet och om vi verkligen ska hålla fast vid det. Det speglar också de svåra avvägningar som vi har att göra i samband med våra beslut. Min bedömning är att den tidigare kritiken tog alltför lätt på hushållens skulder och de risker som den här stora skuldsättningen kan orsaka svensk ekonomi längre fram. Det är viktigt att vi fortsätter att jobba med den delen. Men när det gäller vårt fokus är bedömningen att vågskålen nu har tippat över till att vi måste ha vårt stora fokus på inflationen och få upp den till . Det finns inte något utrymme i den diskussionen att fortsätta ta hänsyn till riskerna med hushållens skuldsättning. Självklart kommer vi att fortsätta bidra till den goda analysen, vi deltar i stabilitetsrådet och vi vill gärna vara med och påverka denna utveckling. Men vi har inte någon verktygslåda för den. När det gäller den nya kritiken är det nog så att vi här måste föra en bred diskussion om vikten av att ha förankrade inflationsförväntningar. Vår bedömning är att det är väldigt viktigt för svensk ekonomi att vi fortsatt kan ha inflationsförväntningarna på lite förankrade . Diskussionen om att ändra inflationsmålet tror vi också är en farlig väg att gå. Inflationsmålet har nämligen tjänat oss väldigt väl. Vi kommer ihåg perioder då vi hade en mycket hög inflation. Vi kommer också ihåg att det inte skapade goda förutsättningar för hushåll, företag och tillväxt i . Vi bör därför hålla fast vid inflationsmålet, och det är vår uppgift att se till att vi får upp inflationen. Det förs också diskussioner om att det är omöjligt i detta läge att få upp inflationen. Då vill jag bara peka på att det finns länder både i vårt närområde och lite längre bort som inte är helt olika och där man har en inflation på . Vår bedömning är därför att vi kan få upp inflationen och att vi är på god väg. Min sammanfattning är att det är viktigt att inflationen nu stiger mot målet. Vi har reagerat på nya förutsättningar. Det är därför som vi har sänkt reporäntan i flera steg, och vi har sänkt vår reporäntebana för att stödja svensk ekonomi. Vi har också gått in på området okonventionella åtgärder för att ytterligare stimulera svensk ekonomi. Inflationsmålet är viktigt som ett nominellt ankare, och det är viktigt att vi också ser till att de långsiktiga inflationsförväntningarna förblir förankrade . Makrotillsynen är ett viktigt område att fortsätta utveckla. Vi bör också ha fokus på hushållens skulder, så att vi inte hamnar på denna observationslista utan kan plockas bort från dessa sammanhang. Ordföranden: tackar för dessa föredragningar. går vi över till ledamöternas frågor till riksbankschefen och till vice riksbankschefen. Det är Socialdemokraterna som får börja ställa frågor, och då vill jag själv ställa den första frågan. Vi befinner oss i en mycket speciell omvärld. Vi har gått från finanskris till en mycket speciell situation när det handlar om penningpolitik. Vice riksbankschefen lyfte fram någon sorts skifte i debatten. Man kan säga att det också skett ett skifte i fokus, vilket jag tycker har bekräftats av resonemanget, i fråga om inflationsmålet och inflationsförväntningarna. Det är viktigt, inte minst när viktiga aktörer i ekonomin, exempelvis arbetsgivarna, börjar ifrågasätta om man kan lita på att det är det ankare som det har varit . Då är det inte så konstigt att man fokuserar mer på inflationsmålet, kanske inte minst i sin kommunikation, från sida. Jag skulle ändå vilja att ni gör en reflexion över hur ni själva tror att den debatt som har varit , när ni har talat om andra saker snarare än inflationen, i sin tur har påverkat just de fallande förväntningarna på inflationen i ett längre perspektiv, alltså ett femårigt perspektiv. Det är väl rimligt att anta att det som ni gör ändå spelar roll? Då har ni också bidragit till att detta ankare ifrågasätts. Jag skulle också vilja ställa en fråga om dessa köp av statsobligationer. Det är en ganska ny och speciell åtgärd som ni inte bara har annonserat utan även börjat genomföra, om än i liten skala. Det finns också en reservation i direktionen om dessa köp. Där lyfter man just fram att marknadsräntorna är lägre än den räntebana som ni själva presenterar och att alternativet till det speciella att köpa statsobligationer egentligen skulle kunna vara att sänka räntebanan. Jag skulle gärna vilja höra vad ni har att säga om hur detta hänger ihop med räntebanan och marknadsräntorna. Vice ordföranden: Jag tackar för intressanta genomgångar. Både i och internationellt pågår det en ganska intressant diskussion om vad som är goda och vad som är dåliga orsaker till den låga inflationen. Oljepriset är självklart i sammanhanget. Det nämnde ni uttryckligen. Speciellt i är detta rätt intressant med tanke på att vi, som riksbankschefen sa, har en modern historia av alltför hög inflation. En stor del av erfarenheterna med hög inflation, stora underskott och hög skuldsättning var en del av de reformpaket och strukturreformer som själv var en viktig del av. Det som nämns rätt ofta är frågan om teknologiskiften. Ingen av er nämnde detta uttryckligen. Jag är lite nyfiken på er syn på detta. I grund och botten går det ut på att digitalisering i bred bemärkelse sätter press på priserna. Det ökar transparensen, ökar den internationella konkurrensen och minskar möjligheterna för företagen att höja priserna även när de tycker att det skulle vara berättigat och att detta är ett teknologiskifte som inte är temporärt utan som egentligen faktiskt förändrar spelreglerna för penningpolitiken. Ingen av er nämnde uttryckligen digitaliseringen. Jag vill egentligen bara fråga: Finns det skäl att tro att detta principiellt förändrar förutsättningarna för synen på inflation, eller är detta i grund och botten sedvanligt överdrivna förhoppningar om eller farhågor för någonting som vi upplever just nu? , : När det gäller den första frågan om den debatt som har förts låter det enkelt att säga att man ska tala om bara en sak och ingenting annat. Men ett samhälle är ju en komplex kropp där det finns många olika frågor. Då har det varit angeläget att också tala om de bekymmer som finns med skulder, därför att om vi trampar fel där blir garanterat sittande med problemet eftersom vi inte kommer undan. ska man komma ihåg att vi under hela den här perioden talar om räntenivåer som är väldigt låga – mellan och - . Det är räntenivåer som vi tidigare inte har tänkt oss över huvud taget. Dessvärre är det så att vi och många andra har överraskats av den inflationstakt som vi har observerat, för den blev lägre än vad vi trodde. Men där spelar också det som händer i vår omvärld en mycket stor roll. Det är alltså inte bara en fråga om ett svenskt fenomen. Men jag tror att man förenklar det lite för mycket om man från sida aldrig talar om någonting annat än inflationstakten. Den andra frågan handlade om sänkt räntebana i förhållande till våra obligationsköp och de marknadsräntor som vi nu observerar. Hela denna frågeställning om räntebanan bygger på antagandet att det är priset på pengar som vi resonerar om och inte kvantiteten. Men när vi är vid vägs ände när det gäller priset på pengar, mer eller mindre, får vi också jobba med kvantiteter, och då uppkommer precis denna frågeställning: Vad gör man då om marknadspriserna är annorlunda än den räntebana som vi har? Jag tror att detta kommer att rätta till sig över tiden, därför att ju mer vi köper, desto mer är det vi som dominerar räntemarknaden, och då får vi väl justera räntebanan därefter. Jag tror att detta är något av ett övergångsfenomen. Men, som sagt, det försvåras av att vi talar om pris och kvantitet på samma gång. Det är mycket enklare om man väljer det ena eller det andra. är vi emellertid där vi är, och då får vi leva med den skillnad som vi råkar ha . Men jag tror att det kommer att rätta till sig över tiden. ställde en fråga om teknologiskifte och om detta är något annorlunda när det gäller penningpolitiken. Jag tror inte det. Det har också bakåt i tiden hänt alla möjliga olika saker när det gäller den teknologiska utvecklingen, vilket gör att vissa varor faller i pris. Men ett sätt att fånga det, som jag försökte visa lite grann, är att titta på den graf som jag visade där det framgår hur elektronikvaror har fallit kraftigt i pris. De har fallit med mellan . Men andra priser stiger, så detta jämnar ut sig över tiden. Eftersom KPI fångar den allmänna prisnivån och innehåller tusentals varor kommer det över tiden ändå alltid att vara så att den allmänna prisnivån är avgörande, oaktat att det sker en hel del på teknologisidan från tid till annan. Detta betyder alltså att det kan vara så att priset faller på vissa varor , men i slutändan är det ändå så att mängden pengar i ekonomin påverkar den allmänna prisnivån på ett sådant sätt att det inte har hänt något fundamentalt som vi aldrig har sett eller hört talas om . , : Jag kan komplettera lite grann. Inflationsmålet har varit i fokus, även om vi på marginalen har lyft fram frågan om hushållens skuldsättning. Det är viktigt att komma ihåg. Vad vi nu har sett är att när inflationen har varit så låg och inflationsförväntningarna börjar så att säga ticka nedåt är det än viktigare att snabbare få upp inflationen igen. Det har varit mycket fokus på hushållens skuldsättning. Men jag tror att det har varit bra. Genom att har lyft fram dessa frågor har de fått mer uppmärksamhet, och det har också blivit mer aktivitet på detta område. Och tror jag att vi har en gemensam bild av att det finns sårbarhet med denna höga skuldsättning. Sedan måste man ta nästa steg också och göra någonting åt det. Men jag tror att det har varit positivt för vår del. När det gäller digitaliseringen har vi i vår senaste penningpolitiska rapport en särskild artikel, kan man säga, om digitaliseringens effekter. Vi är inne i ett strukturskifte, vilket är helt klart, men det har vi nog också varit i historien när man har haft robotisering av verksamheter på olika sätt. Vår bedömning är att det som händer i och med digitaliseringen är att den förmodligen dämpar prisutvecklingen. Men vi tror inte att det är det som är förklaringen till att vi har den mycket låga inflationen. Till exempel och har en inflation , och digitalisering finns där också. Man kan på tre områden se att digitaliseringen påverkar prisbildningen. Det ena är just tillverkning av till exempel datorer och platta tv-skärmar. Det har blivit betydligt billigare. Men man använder sig också av digital teknik i produktion som en insatsvara, så att produktiviteten har ökat i industrin. Det bör också resultera i lägre priser. Vi kan se att det finns en ökad internethandel. Det gör att konkurrensen på vissa segment, både varor och tjänster, ökar som en följd av detta. Detta är bra för konsumenterna. Men konkurrensen har ökat, och det är en ökad prispress i olika delar av både varu- och tjänstemarknaden. Detta är alltså ett område som vi måste fortsätta att följa. Men vi tror inte att det har haft något stort genomslag . (SD): Ponera att inflationen inte vänder och att ni måste göra verklighet av era löften om att göra penningpolitiken ännu mer expansiv genom ytterligare reporäntesänkningar. Ett sådant scenario skulle innebära att bankernas förmåga att tjäna pengar minskar. I har detta faktiskt resulterat i att ett antal banker har infört minusränta på privata sparkonton och att man då får betala för sitt sparande. De fyra svenska storbankerna har än så länge sagt att detta inte är aktuellt och att man i det längsta kommer att försöka undvika att införa minusränta på privata sparkonton. Men någonstans går ju gränsen för bankerna, men var vet vi inte förrän det i så fall är . Min fråga är: Hur ser ni på risken att en sådan situation faktiskt kan uppstå även i och att privata sparare då kan få ta smällen för ytterligare räntesänkningar? (MP): Jag tackar för en bra föredragning, så att vi har fått en bra överblick över läget. Jag funderar lite grann på oljepriset. Vi är lite grann inne på att det utgör en stor del av dessa beräkningar och att det ser ut som det gör. Jag undrar vilket oljepris som ni har använt vid era beräkningar. Är det nuvarande, stigande eller sjunkande? Det är egentligen inte någon som vet någonting om oljebranschen som vill uttala sig om huruvida priset kommer att sjunka eller om det kommer att stiga. Har ni tittat på hur mycket reporäntebanan skulle förändras om oljepriset ökar igen lika dramatiskt som det har sjunkit ? Jag ska också passa på att ställa en fråga om att vi måste vidta åtgärder med tanke på den höga skuldsättningen hos hushållen. Vi i har föreslagit att vi ska se över ränteavdraget. Jag undrar om har tittat på några scenarier för hur en justering av ränteavdraget skulle påverka hushållens upplåning. Har ni gjort några prognoser? (C): Även jag är lite inne på digitaliseringsspåret, som ni har berört.