bet · H301JuU8 · 2015-11-12 00:00:00 — Det kan t.ex. handla om olika behandlingsprogram eller vistelse på behandlingshem. konstaterar i sin rapport att insatserna för att minska återfall i brott generellt är för få i förhållande till behovet, att insatserna saknar individanpassning samt att de är för sena och ofta för dåligt koordinerade. anför vidare att väntetider hos försvårar tajmning och samordning och att tidsglapp närmast efter frigivning eller vid början av en frivårdspåföljd kan vara förödande. gör i rapporten bedömningen att fler återfallsförebyggande insatser skulle kunna göras, och få bättre effekt, om klienters problem och behov identifierades tidigare. Planering skulle kunna göras med större framförhållning och samordning mellan involverade aktörer – inte minst de som ska bekosta och fatta beslut om insatserna. De många klienter som behöver vård för både missbruk och psykisk ohälsa slussas t.ex. ofta fram och tillbaka mellan olika vårdgivare och hamnar lätt mellan stolarna. Det saknas ofta samverkansavtal mellan exempelvis kriminalvården, kommunerna och landstingen, och det finns sällan någon ansvarig person som samordnar alla kontakter kring en klient. Samma klient kan ha olika planer hos i sin hemkommun, på beroendemottagning och inom . pekar i sin rapport på att det finns lokala exempel på hur olika aktörer har organiserat samarbeten i syfte att hitta bra lösningar för Kriminalvårdens klienter. Genom att samordna resurser och kompetens från exempelvis missbruksvården, psykiatrin, kriminalvården och , kanske till och med under samma tak, underlättar man för samverkansparter och klienter och löser lättare problem med sekretess och samordningssvårigheter. Sådana särlösningar kan enligt bedömning vara ett sätt att överbrygga de avstånd som finns mellan olika samhällsinstanser och avlasta en mängd ordinarie vård- och stödfunktioner. I likhet med konstaterar regeringen i sin skrivelse att positiva erfarenheter finns från beprövade och framgångsrika samverkansformer med t.ex. kommuner och landsting i storstäderna. Regeringen anför vidare att en angelägen utveckling därför är att dessa modeller för samverkan kan spridas eller anpassas även till de förutsättningar som råder utanför storstadsregionerna. Regeringen pekar på att Kriminalvården har avsatt resurser för att arbeta med strategisk samverkan och att ambitionen är att arbetet i förlängningen ska leda till ökad samlokalisering i syfte att ge insatser med en mer individanpassad utformning samt till ökad effektivitet i det återfallsförebyggande arbetet. Avslutningsvis framhåller regeringen att ett viktigt stöd i det fortsatta arbetet är metodstödet Samverkan för att förebygga återfall i brott som beskriver i sin rapport och som Brå i samverkan med bl.a. Kriminalvården, Arbetsförmedlingen och representanter för verksamhet har utarbetat och överlämnade till Kriminalvården. I skrivelsen framhåller regeringen att ett område som kräver särskild uppmärksamhet är behovet av stöd och insatser när den som avtjänat ett straff ska återgå till ett liv i frihet. Regeringen anför att det är väl känt att detta är en särskilt kritisk tid när det gäller risken för att återfalla i brott. En väl planerad utslussning från anstalt är därför enligt regeringen en mycket viktig del i det återfallsförebyggande arbetet, och en förutsättning för detta är en individuellt utformad och ändamålsenlig verkställighetsplan. Även förändrade eller nya former för samverkan med myndigheter och andra aktörer är nödvändigt för att fler aktörer ska bli delaktiga i ett aktivt utslussningsarbete på ett mer omfattande sätt och i ett tidigare skede. För att stärka Kriminalvårdens förutsättningar att bedriva ett aktivt utslussningsarbete har regeringen i budgetpropositionen föreslagit en höjning av Kriminalvårdens anslag med . Regeringen avser vidare att återkomma med initiativ i fråga om utslussning. är en viktig aktör när Kriminalvården ska utföra sitt uppdrag att samverka med andra i syfte att minska återfall i brott. Vid generaldirektör besök hos utskottet framkom att Kriminalvården arbetar med att bli ännu mer drivande i att förbättra samverkan med bl.a. och att myndigheten avser att öka individanpassningen av insatser till de dömdas faktiska behov. påpekade dock att ett problem är att det råder konkurrens om resurserna hos kommunernas socialtjänster. Mot bakgrund av det som regeringen anför om Kriminalvårdens kommande arbete med strategisk samverkan samt myndighetens stärkta förutsättningar att bedriva ett aktivt utslussningsarbete anser utskottet att det inte finns behov av något initiativ från sida med anledning av de aktuella motionsyrkandena, och föreslår därför att avslår motion 2015/16:3250 (M) yrkande 4, motion 2015/16:2307 (M) yrkande 3 och 4 samt motion 2015/16:3252 (KD) yrkande 2. Utskottets förslag i korthet avslår två motionsyrkanden om att de intagna ska få hjälp med kontakter med Kronofogden. Jämför reservation 8 (M). I kommittémotion 2015/16:3250 av m.fl. (M) yrkande 3 och kommittémotion 2015/16:2307 av m.fl. (M) yrkande 6 begärs ett tillkännagivande om att Kriminalvården ska arbeta för att intagna i början av sin verkställighet ska få hjälp med kontakter med Kronofogden och andra för att minska risken för att skulder ska ackumuleras . Många av de som är intagna på anstalt har problem på flera områden innan de kommer till Kriminalvården. Forskning har pekat på ett antal problemområden där insatser har visat sig kunna ha positiva effekter på återfallsfrekvensen. Skulder är ett av dessa problemområden. granskning av 200 slumpmässigt utvalda verkställighetsplaner visar att ungefär en tredjedel av klienterna har skulder som angetts i verkställighetsplanen. Det finns ingen obligatorisk fråga eller något utrymme i verkställighetsplanerna där samtliga skulder ska anges. Det finns andra undersökningar som tyder på att betydligt fler intagna på anstalt har skulder (RiR 2015:4 s. 34). I framgår vidare att det förekommer viss samverkan mellan i fråga om klienter som har skulder. Den vanligaste insatsen var enligt granskning att Kriminalvården uppmanade klienten att själv ta kontakt med Kronofogden och eventuella övriga fordringsägare. Det pågår också ett projekt i samarbete med Kronofogden i syfte att underlätta hanteringen av en häktad klients ekonomi (RiR 2015:4 s. 46). Utskottet delar motionärernas uppfattning att det redan i början av verkställigheten av ett fängelsestraff är viktigt att uppmärksamma den intagnes privatekonomi. Kronofogden är därför en viktig aktör när Kriminalvården ska utföra sitt uppdrag att samverka med andra i syfte att minska återfall i brott. Utskottet konstaterar att Kriminalvården har kontakter med Kronofogden i detta syfte samt att det i Kriminalvården pågår ett projekt med Kronofogden i syfte att underlätta hanteringen av en häktad klients ekonomi. ser utskottet därför inte att det finns något behov av ytterligare åtgärder och föreslår att avslår motion 2015/16:3250 (M) yrkande 3 och 2015/16:2307 (M) yrkande 6. Återuppta den nedlagda utredningen flexibel och effektiv kriminalvård Utskottets förslag i korthet avslår fyra motionsyrkanden om att återuppta den nedlagda utredningen flexibel och effektiv kriminalvård. Jämför reservation 9 (M, C, FP, KD). I motion 2015/16:3250 av m.fl. (M) yrkande 2, motion 2015/16:3252 av m.fl. (KD) yrkande 1, motion 2015/16:2307 av m.fl. (M) yrkande 1 och motion 2015/16:2680 av m.fl. (KD) yrkande 1 begärs att utredningen flexibel och effektiv kriminalvård (dir. 2014:99) som regeringen lagt ned återupptas. gav den dåvarande regeringen en särskild utredare i uppdrag att analysera kostnadseffektiviteten i Kriminalvården samt föreslå hur det återfallsförebyggande arbetet kan utvecklas och förstärkas, bl.a. genom nya former för samverkan med andra myndigheter och aktörer. Uppdraget skulle redovisas . Utredningen lades ned av den nuvarande regeringen. Regeringen framhåller i skrivelsen att Kriminalvården har en central roll i det återfallsförebyggande arbetet och att det därför är naturligt att myndigheten antar en pådrivande roll när det gäller samverkan mellan berörda myndigheter och andra aktörer. För att understryka betydelsen av detta lyfter regeringen fram detta som ett prioriterat område i myndighetens regleringsbrev. Regeringens uppfattning är dock att de närmare formerna för samverkan i första hand är en fråga för myndigheterna själva. I skrivelsen redogör regeringen vidare för åtgärder som syftar till förstärka och utveckla det återfallsförebyggande arbetet. Exempelvis avser regeringen att stärka Kriminalvårdens förutsättningar att bedriva ett effektivt utslussningsarbete genom att i budgetpropositionen föreslå en höjning av Kriminalvårdens anslag. Vidare bedömer regeringen att det finns förutsättningar att i större utsträckning involvera socialt ansvarstagande företag och civilsamhällets organisationer i det återfallsförebyggande arbetet. Regeringen avser därför att genomföra vissa ändringar i förordningen (2002:954) om statsbidrag till vissa organisationer inom kriminalvårdens område för att förtydliga utgångspunkterna för bidragsgivningen och därmed skapa bättre förutsättningar för samarbetet. Regeringen anför slutligen att det inte kan uteslutas att det även på andra områden kan komma att krävas ytterligare åtgärder för att skapa tydligare incitament för samverkan och att behovet av särskilda regeringsuppdrag, tydligare regleringar i myndighetsinstruktionerna eller uppdrag i myndigheternas regleringsbrev om samverkan med Kriminalvården övervägs. Frågorna bereds i . Utskottet instämmer liksom regeringen i bedömning att det i många fall brister i samverkan och planering mellan de myndigheter, landsting och kommuner som bidrar med insatser som minskar risken för återfall i brott och att tydliga strukturer för samverkan är en förutsättning för att vidareutveckla det återfallsförebyggande arbetet. Regeringen har i skrivelsen redogjort för en rad åtgärder, både pågående och kommande, som syftar till att utveckla och förstärka det återfallsförebyggande arbetet. Flera av de frågor som den tidigare utredningen fick i uppdrag att titta närmare på är således uppmärksammade av regeringen. Utskottet anser mot denna bakgrund att inte bör ta något initiativ med anledning av de aktuella motionsyrkandena, och föreslår därför att avslår motion 2015/16:2307 (M) yrkande 1, motion 2015/16:2680 (KD) yrkande 1, motion 2015/16:3250 (M) yrkande 2 och motion 2015/16:3252 (KD) yrkande 1. Utskottets förslag i korthet avslår tre motionsyrkanden om bl.a. vikten av fler platser i yrkesutbildning i Kriminalvården och att alla intagna ska ges rätt att fullgöra grundskoleutbildning. Jämför reservation 10 (M, C, FP, KD) och 11 (V). I kommittémotion 2015/16:3250 av m.fl. (M) yrkande 5 och kommittémotion 2015/16:2307 av m.fl. (M) yrkande 5 begärs ett tillkännagivande om att utöka antalet platser i yrkesutbildning i Kriminalvården. I kommittémotion 2015/16:55 av m.fl. (V) yrkande 2 begärs att alla intagna ska ges rätt att fullgöra grundskoleutbildning samt att det ska bli obligatoriskt för Kriminalvården att erbjuda kompletterande utbildning för de som inte har någon fullständig gymnasieutbildning. Enligt rekommendation till regeringen bör det bli obligatoriskt för Kriminalvården att erbjuda kompletterande utbildning för de klienter som inte har någon fullständig gymnasieutbildning. konstaterar i rapporten att en stor del av Kriminalvårdens klienter saknar tillräcklig skolunderbyggnad och att nära hälften av de intagna i anstalt saknar gymnasieutbildning. För att säkerställa att intagna med behov av kompletterande utbildning får del av sådana insatser anför regeringen i skrivelsen att huvudprincipen bör vara att intagna med oavslutad skolgång bör erbjudas kompletterande gymnasieutbildning. Regeringen avser mot denna bakgrund att ge Kriminalvården i uppdrag att utreda förutsättningarna för att myndigheten ska kunna erbjuda kompletterande utbildning i enlighet med rekommendationer. Utskottet instämmer, i likhet med regeringen, i bedömning att utbildning är en viktig återfallsförebyggande insats och att en god utbildningsnivå ger bättre förutsättningar för tidigare dömda som ska etablera sig på arbetsmarknaden. Utskottet välkomnar därför regeringens avsikt att ge Kriminalvården i uppdrag att utreda förutsättningarna för att myndigheten ska kunna erbjuda kompletterande utbildning i enlighet med rekommendationer. Utskottet ser även positivt på den information som Kriminalvårdens generaldirektör lämnade till utskottet om Kriminalvårdens arbete med att erbjuda de intagna en sysselsättning som leder till ett yrkeskunnande samt myndighetens samarbete med Arbetsförmedlingen i syfte att kunna anpassa de intagnas utbildning efter arbetsmarknadens behov. Mot denna bakgrund finns det enligt utskottet inte något behov av sådana tillkännagivanden som föreslås i de aktuella motionsyrkandena, och utskottet föreslår därför att avslår motion 2015/16:55 (V) yrkande 2, motion 2015/16:2307 (M) yrkande 5 och motion 2015/16:3250 (M) yrkande 5. Behandlingsinsatser för intagna i Kriminalvården Utskottets förslag i korthet avslår två motionsyrkanden om att alla intagna i Kriminalvården som har behov av behandling ska genomgå lämpliga behandlingsinsatser i form av påverkansprogram. Jämför reservation 12 (M). I kommittémotion 2015/16:3250 av m.fl. (M) yrkande 6 och kommittémotion 2015/16:2307 av m.fl. (M) yrkande 7 begärs ett tillkännagivande om att alla intagna i Kriminalvården som har behov av behandling ska genomgå lämpliga behandlingsinsatser i form av påverkansprogram. I skrivelsen anför regeringen att det är Kriminalvårdens ansvar att i samverkan med andra myndigheter aktivt verka för att de intagnas behov identifieras och så långt som möjligt tillgodoses. Av årets budgetproposition framkommer att av sysselsättningen inom utgörs av behandlingsprogram. Andelen klienter som har fullföljt behandlingsprogram minskade något i förhållande till föregående år. Kriminalvården förklarar minskningen med avvecklingen av ett utbrett behandlingsprogram som inte visade sig minska risken för återfall i brott. Kriminalvården redovisade 2013 att myndigheten inte i tillräcklig utsträckning når klienter som har störst behov av behandlingsprogram samt att man inte heller alltid når fram med rätt behandlingsprogram. Myndigheten redovisar en något positiv utveckling avseende detta (prop. 2015/16:1 utg. omr. 4, s. 47). Enligt regeringen är det angeläget att Kriminalvårdens klienter i så hög utsträckning som möjligt deltar i behandlingsprogram som syftar till att minska risken för återfall. Det är viktigt att rätt behandlingsprogram matchas med rätt klienter. Det är därför angeläget att Kriminalvården fortsätter att utveckla arbetet med behandlingsprogrammen så att de klienter som har störst behov i högre utsträckning nås av väl anpassade insatser. Regeringen förväntar sig att myndighetens arbete ska sätta fortsatt fokus på detta inom ramen för de regeringsuppdrag om unga dömda samt män och kvinnor med våldsproblematik som beslutats (a. prop. s. 49). Utskottet delar motionärernas uppfattning att olika motivations- och behandlingsinsatser är en viktig del i det återfallsförebyggande arbetet. Som framkommer ovan anser även regeringen det angeläget att Kriminalvårdens klienter i så hög utsträckning som möjligt deltar i behandlingsprogram som syftar till att minska risken för återfall, och att Kriminalvården fortsätter att utveckla arbetet med behandlingsprogrammen så att de klienter som har störst behov i högre utsträckning nås av väl anpassade insatser. I sammanhanget kan nämnas att Kriminalvårdens generaldirektör vid sitt besök hos utskottet berättade att Kriminalvården ständigt arbetar med motivationshöjande åtgärder samt att myndighetens nuvarande kapacitet eventuellt kan ge möjlighet till behandlingsinsatser för intagna med en något lägre motivationsgrad. Mot denna bakgrund finner utskottet att det saknas skäl att ställa sig bakom de aktuella motionsyrkandena, och föreslår att motionerna 2015/16:2307 (M) yrkande 7 och 2015/16:3250 (M) yrkande 6 avslås. Utskottets förslag i korthet lägger skrivelsen till handlingarna. Som konstaterar i sin rapport innebär återfall i brott stora kostnader för samhället, såväl mänskligt som ekonomiskt. Utskottet välkomnar därför granskning som syftar till att ta reda på om det återfallsförebyggande arbetet har goda förutsättningar att bedrivas på ett effektivt och ändamålsenligt sätt. I likhet med regeringen bedömer utskottet att de rekommendationer som riktar mot regeringen och Kriminalvården i huvudsak är adekvata och väl underbyggda. Utskottet instämmer i regeringens övergripande bedömning av iakttagelser och rekommendationer. Utskottet föreslår att lägger skrivelse 2015/16:27 till handlingarna. Kartläggning av Kriminalvårdens återfallsförebyggande arbete, punkt 1 (M, C, FP, KD) av (M), (C), (M), (KD), (M), (M) och (FP). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2015/16:2648 av m.fl. (M, C, FP, KD) yrkande 4. En av de största utmaningarna för framtidens kriminalvård är att hitta former för att bedriva ett framgångsrikt återfallsförebyggande arbete. Risken för återfall är hög trots tidigare satsningar och utveckling av det återfallsförebyggande arbetet. Statistiken visar att även om mycket har gjorts, återstår det mycket att göra när det gäller arbetet med att förebygga återfall i brott. En analys behöver därför göras av vilka återfallsförebyggande åtgärder som är framgångsrika och hur det återfallsförebyggande arbetet i högre grad kan anpassas till klienternas olika behov och förutsättningar. Arbetslinjen är av central betydelse för att förbättra klienternas förutsättningar på arbetsmarknaden och är därför av särskilt intresse. Merparten av anstalternas klienter avtjänar fängelsestraff som är kortare än och en konsekvens av detta är att Kriminalvården endast har möjlighet att vidta åtgärder som är anpassade till klienternas behov. För att nå framgång i det återfallsförebyggande arbetet, inte minst när det gäller ungdomar och personer som dömts för allvarlig brottslighet, är det vidare angeläget att samhällets insatser inte upphör när verkställigheten avslutas. Tvärtom framstår behovet av insatser och stöd som särskilt stor när den som avtjänat ett straff ska återgå till ett liv i frihet. Att förhindra återfall i brott kräver därför insatser som sträcker sig bortom rättsväsendets ansvarsområde. Samarbetet med det omgivande samhället måste utvecklas och bli konkretare. Det finns behov av förändrade eller nya former för samverkan med myndigheter och andra aktörer som kan leda till att fler aktörer tidigt blir delaktiga i ett aktivt utslussningsarbete och till att säkerställa att viktiga behandlingsprogram inte förkortas eller avslutas med automatik när verkställigheten upphör. Sammanfattningsvis anser vi att regeringen bör låta kartlägga och analysera Kriminalvårdens återfallsförebyggande arbete och utifrån en jämförelse med några relevanta länder bedöma om arbetet bedrivs effektivt samt återkomma till med de förslag på återfallsförebyggande åtgärder som detta resulterar i. Inriktningen på Kriminalvårdens verksamhet , punkt 2 (KD) av (KD). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2015/16:2686 av m.fl. (KD) yrkande 6. Kriminalvårdens undersökningar med fokus på internernas bakgrund och sociala förhållanden visar att de intagna har en omfattande problematisk bakgrund. Två av tre som avtjänat ett straff på anstalt och nästan varannan med frivårdspåföljd kommer att återfalla i brott efter frigivningen. I regel sker återfallen förhållandevis snabbt. De flesta återfaller . Störst andel återfall återfinns bland personer som lagförts för narkotikabrott. Jag anser därför att Kriminalvården måste bli bättre på att rehabilitera de intagna och att verksamheten i större omfattning än ska inriktas på att dömda inte ska återfalla i brott. Nationell handlingsplan, punkt 3 (M, V) av (M), (M), (M), (M) och (V). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 3 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2015/16:3250 av m.fl. (M) yrkande 1 och 2015/16:55 av m.fl. (V) yrkande 1. visar att de återfallsförebyggande insatserna är för få och att de inte görs när det behövs, utan alldeles . Dessutom saknas en helhetssyn och långsiktig planering. För att komma till rätta med detta menar att samverkan mellan Kriminalvården och andra aktörer, såsom Arbetsförmedlingen, , , sjukvården och civilsamhället måste bli bättre och att det måste ställas tydliga krav på samverkan mellan myndigheter som arbetar mot återfall i brott. Ett annat problem som rapporten pekar på är att det ofta råder en osäkerhet om vem som ska stå för kostnaderna vid olika åtgärder, och därför måste kostnadsfördelningen myndigheterna emellan noggrant utredas och klargöras i varje enskilt fall i enlighet med . Vi delar bedömning att en nationell handlingsplan bör tas fram tillsammans med Kommuner och Landsting och andra ansvariga myndigheter för att utveckla det återfallsförebyggande arbetet. Planen bör tydliggöra en gemensam grundsyn på området, fördelning av ansvar och kostnader mellan ansvariga aktörer samt insatsernas omfattning. Det bör också ingå i planen att skapa ett forsknings- och kunskapsbaserat system för att följa upp samhällets återfallsförebyggande insatser, även långsiktigt. Samverkan mellan myndigheter, punkt 4 (M, C, FP, KD) av (M), (C), (M), (KD), (M), (M) och (FP). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 4 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2015/16:2307 av m.fl. (M) yrkande 2. En effektiv brottsbekämpning kräver en framgångsrik återanpassning efter avtjänat straff, och för att åstadkomma det krävs en bättre samverkan mellan olika myndigheter och kommuner. Frigivningen måste förberedas av den enskilde och mellan myndigheter exempelvis när det gäller behov av framför allt missbruksbehandling, utbildning m.m. Likaså behövs bättre samverkan mellan olika myndigheter för att säkerställa att påbörjad behandling och eller utbildning inte avbryts vid frigivningen. Vi anser därför att det bör ställas tydligare krav än på samverkan mellan myndigheter som är ansvariga för återfallsförebyggande insatser och att regeringen bör låta utreda hur kostnaderna ska fördelas. Översyn av instruktioner och regleringsbrev, punkt 5 (V) av (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 5 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2015/16:55 av m.fl. (V) yrkande 3. Ju en person tillbringar på anstalt desto svårare är det att återanpassa sig till ett liv utanför anstalten. Att det inte finns en välfungerande linje mellan kriminalvården, frivården och kommunen gör återanpassningen och inslussningen till samhället ännu svårare och innebär att den som avtjänat sitt straff inte alltid får den hjälp och det stöd från samhället som behövs. saknas t.ex. ofta samverkansavtal mellan kriminalvården, kommunerna och landstingen. I många fall finns inte heller någon person som är ansvarig för att samordna kontakter mellan olika instanser. Dessutom skiljer sig förutsättningarna åt i olika kommuner och landsting, vilket innebär att den hjälp som erbjuds varierar beroende på var i landet en bor. Det behövs därför ställas tydligare krav på de olika instanserna att samverka med varandra och se till att de insatser som görs följs upp och utvärderas. Alla människor är värda flera chanser i livet, men då måste samhället skapa förutsättningar och underlätta för att människor ska få och kunna ta dessa chanser.