bet · H201JuU14 · 2015-03-13 00:00:00 — I yrkande 27 anförs att det bör anses som försvårande att begå ett brott under, eller efter, en allvarlig störning av den allmänna ordningen. I yrkande 42 begärs ett tillkännagivande om återgång till tidigare straff vid ny brottslighet. Motionärerna anför att det är ett grovt systemfel när en livstidsdömd brottsling i vissa fall kan friges villkorligt och begå nya allvarliga brott utan att återgå till livstidsstraff. I partimotion 2014/15:2871 av m.fl. (SD) yrkande 10 begärs ett tillkännagivande om skydd mot våld av sexuell karaktär för yrkesutövare i allmänhet. I yrkande 11 begärs ett tillkännagivande om skärpta straff för sexualbrott, olaga förföljelse och grov kvinnofridskränkning. I partimotion 2014/15:1904 av m.fl. (KD) yrkande 6 begärs ett tillkännagivande om vikten av att skärpa straffen för seriebrott. Av 29 kap. 1 § framgår att straff, med beaktande av intresset av en enhetlig rättstillämpning, ska bestämmas inom ramen för den tillämpliga straffskalan efter brottets eller den samlade brottslighetens straffvärde. Vidare framgår av 29 kap. 2 § 3 att som försvårande omständigheter vid bedömningen av straffvärdet ska, vid sidan av vad som gäller för varje särskild brottstyp, särskilt beaktas om gärningsmannen utnyttjat någon annans skyddslösa ställning eller svårigheter att värja sig. Bestämmelsen tar bl.a. sikte på brott som begåtts mot handikappade eller äldre. (Se m.fl., , , Zeteo, kommentar till 29 kap. 2 §.) 29 kap. 4 § reglerar betydelsen av återfall vid straffmätningen. Det framgår av bestämmelsen att rätten vid straffmätningen utöver brottets straffvärde i skärpande riktning ska ta hänsyn till om den tilltalade tidigare gjort sig skyldig till brott, om inte förhållandet beaktas genom påföljdsvalet eller i tillräcklig utsträckning genom förverkande av villkorligt medgiven frihet. Vid denna bedömning ska särskilt beaktas vilken omfattning den tidigare brottsligheten haft, vilken tid som förflutit mellan brotten samt om den tidigare och den nya brottsligheten är likartade eller brottsligheten i båda fallen är särskilt allvarlig. Av de s.k. billighetsskälen (29 kap. 5 § ) framgår att rätten vid straffmätningen utöver brottets straffvärde i skälig omfattning ska beakta ett antal omständigheter, bl.a. om den tilltalade lider men genom att han eller hon på grund av brottet utvisas ur riket (punkt 4). Av lagrummets andra stycke framgår att om det finns någon omständighet som avses i första stycket får rätten, om det finns särskilda skäl, döma till lindrigare straff än som är föreskrivet för brottet. Bestämmelser om fängelsestraffets längd när någon döms för flera brott finns i 26 kap. 2 § . Av detta följer att fängelse inte får överstiga vare sig de högsta straffen för brotten sammanlagda med varandra eller . Fängelsestraffet får inte heller överstiga det svåraste straffet med om det svåraste straffet är kortare än fängelse . Om det svåraste straffet är fängelse men inte uppgår till fängelse får det svåraste straffet överskridas med . Om slutligen det svåraste straffet är fängelse eller längre får det svåraste straffet överskridas med . Det anförda innebär t.ex. att straffet för två eller flera fall av misshandel och/eller stöld maximalt är fängelse . Om det däremot är fråga om flera fall av t.ex. grov stöld är det maximala straffet fängelse . Av 30 kap. 3 § följer att rätten när någon döms för flera brott ska döma till gemensam påföljd för brotten, om inte något annat är föreskrivet. Om det finns särskilda skäl får rätten för ett eller flera brott döma till böter och döma till annan påföljd för brottsligheten i övrigt. Vidare får rätten döma till fängelse för ett eller flera brott som den dömer till villkorlig dom eller skyddstillsyn för brottsligheten i övrigt. I 34 kap. finns bestämmelser om sammanträffande av brott och förändring av påföljd. Regeringen gav en särskild utredare i uppdrag att överväga och föreslå ändringar i straffskalorna för grov misshandel, rån, grovt rån och grov utpressning för att åstadkomma en höjd straffnivå för dessa brottstyper (dir. 2013:30). Utredningen har vidare haft i uppdrag att överväga ändringar i straffskalorna för andra allvarliga våldsbrott, om det finns skäl för det med hänsyn till intresset av en höjd straffnivå eller för att upprätthålla proportionalitet mellan brottstyperna. Utredningen har också haft möjlighet att identifiera och ta upp andra frågor som anknyter till uppdraget. Utredningen överlämnade betänkandet Straffskalorna för allvarliga våldsbrott (SOU 2014:18). I betänkandet föreslår utredningen att straffen för vissa allvarliga våldsbrott ska skärpas. De lägsta föreskrivna straffen för respektive brottstyp ska enligt utredningens förslag uppgå till följande nivåer. • Grovt olaga hot och grovt olaga tvång: fängelse i stället . • Grov misshandel och grov utpressning: fängelse och i stället . • Grovt rån och synnerligen grov misshandel: fängelse i stället . • Dråp: fängelse i stället . Inga förändringar föreslås av maximistraffen för respektive brottstyp. Utredningen föreslår att ett nytt brott införs i , dråp under förmildrande omständigheter, med straffet fängelse i högst . Detta brott är avsett att ersätta det nuvarande brottet barnadråp. Utredningen föreslår också att de olika straffskalorna för brott mot lagen (1982:316) med förbud mot könsstympning av kvinnor utformas på ett delvis annorlunda sätt. Förslaget innebär att straffet skärps väsentligt och att straffskalorna utformas efter mönster från andra allvarliga våldsbrott. har informerat om att betänkandet bereds i . lämnade sitt betänkande Nya påföljder (SOU 2012:34). Den hade i uppdrag att bl.a. analysera frågan om straffvärdesbestämningen vid flerfaldig brottslighet och vid behov lämna förslag som ger sådan brottslighet större genomslag vid påföljdsbestämningen eller som motverkar brottsligheten mer effektivt. Utredningen har därutöver bl.a. haft i uppdrag att se över de s.k. billighetsskälen i 29 kap. 5 § . I betänkandet föreslår utredningen att man gör skillnad mellan ny brottslighet och nyupptäckt brottslighet. Förslagen innebär bl.a. att brott som begåtts efter en tidigare dom (s.k. ny brottslighet) alltid ska beaktas som återfall och att regleringen om flerfaldig brottslighet (dvs. när straff ska bestämmas för fler än ett brott) skärps på så sätt att dessa bestämmelser endast ska kunna tillämpas vid nyupptäckt brottslighet och inte vid återfall i brott. Konsekvensen blir att brott som begåtts i tiden efter en dom aldrig ska bedömas tillsammans med den brottslighet som omfattas av den tidigare domen. I stället ska brottsligheten beaktas som återfall med en försvårande betydelse vid påföljdsbestämningen. har informerat om att betänkandet bereds i . Av propositionsförteckning för /15 framgår att regeringen avser att överlämna en proposition om ny påföljd efter tidigare dom . Utskottet har behandlat proposition 2014/15:37 Strafflindring vid medverkan till utredning av egen brottslighet. I propositionen föreslår regeringen att domstolen ska beakta om den tilltalade förorsakas men ”till följd av” utvisningen i stället för det nuvarande uttrycket ”genom” utvisningen. Bakgrunden är att det inte bara är utvisningen i sig som kan innebära ett men för den tilltalade utan även den följd som en utvisning regelmässigt ger upphov till i form av en registrering i Schengens informationssystems spärrlista. Utskottet tillstyrkte regeringens förslag (bet. 2014/15:JuU8). följde utskottet (rskr. 2014/15:111). Bestämmelsen träder i kraft . Av Riksåklagarens riktlinjer för beräkning av dagsbotsbeloppet (RåR 2007:2) framgår att den misstänktes egna uppgifter om sin årsinkomst ska godtas om de framstår som trovärdiga i förhållande till övrig utredning. En uppgift om taxerad inkomst ska finnas tillgänglig vid bedömningen, om det inte på grund av särskilda skäl finns anledning anta att en sådan uppgift skulle sakna betydelse. I de fall den misstänktes egna uppgifter inte framstår som trovärdiga ska årsinkomsten uppskattas till ett rimligt belopp utifrån den senast taxerade inkomsten och övriga tillgängliga uppgifter. Arbetsmarknadsministern anförde i ett svar på en skriftlig fråga (2014/15:205) följande. har frågat mig om jag avser att tillsätta en utredning med uppdrag att ta fram förslag, eventuellt nya lagförslag, mot kränkande särbehandling, trakasserier och mobbning i arbetslivet. Det är riktigt som säger att riktade ett tillkännagivande om att regeringen bör återkomma med förslag om hur mobbning och trakasserier i arbetslivet ska minska. Det var ett initiativ som jag själv stod bakom och som jag fortsatt ser som angeläget. Kränkande särbehandling, mobbning och trakasserier medför fruktansvärt lidande för de som drabbas och förgiftar de arbetsplatser där det sker. tar regeringen fram en ny strategi för arbetsmiljöpolitiken i nära samarbete med arbetsmarknadens parter. Ett viktigt fokusområde kommer vara den psykosociala arbetsmiljön och regeringen kommer i detta sammanhang bland annat anordna ett kunskapsseminarium, som behandlar den psykosociala arbetsmiljön inklusive frågor om kränkande särbehandling och hur arbetsplatserna bäst kan rustas för att hantera psykiska arbetsmiljörisker. Inom ramen för arbetet för strategin hoppas vi att fånga upp vilka behov av stöd som finns för att alla arbetsgivare ska kunna ta sitt ansvar. En viktig del i att minska mobbning och trakasserier i arbetslivet tror jag är relevanta och bra sätt att utbilda arbetsgivare, arbetsledare och skyddsombud så att de står väl rustade för att förebygga och lösa arbetsmiljörisker av psykosocial natur. Det är också så att nu tar fram nya föreskrifter om organisatorisk och social arbetsmiljö, vilka även innefattar kränkande särbehandling. Beslutas föreskrifterna blir de ett nytt ramverk för att hantera dessa frågor. ser jag mot bakgrund av ovan inte att det finns något behov av att tillsätta en utredning. Utskottet behandlade i betänkande 2010/11:JuU8 (s. 52 f.) ett motionsyrkande om livstidsstraff utan möjlighet till benådning. Utskottet kunde inte ställa sig bakom motionsyrkandet, som avstyrktes. följde utskottet (prot. 2010/11:52). Flera av de yrkanden som är aktuella behandlades i betänkande /13:JuU10 (s. 43 f.). Således behandlade utskottet ett motionsyrkande om återgång till livstids fängelse vid ny brottslighet. Utskottet anförde att det inte var berett att ställa sig bakom ett sådant yrkande. Det var inte heller berett att ställa sig bakom ett yrkande om att det faktum att en gärningsman utvisas inte ska beaktas vid straffmätningen. Vidare avstyrkte utskottet ett motionsyrkande om åtgärder vid flerfaldig brottslighet med hänsyn till att den frågan behandlats av och att beredningen av betänkandet inte borde föregripas. Inte heller var utskottet berett att ställa sig bakom ett yrkande om att det faktum att otillåtna eller kränkande utredningsmetoder använts för att klarlägga en gärningsmans skuld inte ska beaktas i strafflindrande hänseende. Om förmildrande omständigheter förekommit får bedömas i varje enskilt fall, anförde utskottet. Slutligen behandlade utskottet ett motionsyrkande om att det ska ses som en försvårande omständighet att ett brott har begåtts under eller efter en störning av den allmänna ordningen. Utskottet uttryckte en viss förståelse för motionärens synpunkt men ansåg inte att motionsyrkandet borde ge skäl till något initiativ från . följde utskottet (prot. 2013/14:74). genomfördes en reform om straffmätning som syftade till att höja straffen för allvarliga våldsbrott och för grovt vållande till annans död, att öka spännvidden mellan straffen för brott i allmänhet och att skärpa straffen vid återfall i brott (prop. 2009/10:147, bet. 2009/10:JuU32, rskr. 2009/10:272). Det kan dock ifrågasättas om samhällets skärpta syn på allvarliga våldsbrott återspeglas i tillräcklig utsträckning i de lagstiftningsåtgärder som har vidtagits och i domstolarnas praxis. Som framgår ovan lämnade Utredningen om skärpta straff för allvarliga våldsbrott betänkandet Straffskalorna för allvarliga våldsbrott (SOU 2014:18). Betänkandet har remissbehandlats. I betänkandet föreslås att straffen för vissa allvarliga våldsbrott skärps. Enligt utskottets uppfattning är det angeläget att utredningens lagförslag genomförs . Utskottet föreslår att med bifall till motionerna 2014/15:2970 (M, C, FP, KD) yrkande 7 och 2014/15:2972 (M, C, FP, KD) yrkande 5 samt med delvis bifall till motionerna 2014/15:289 (M), 2014/15:1758 (M) och 2014/15:2524 (SD) yrkande 2 gör ett tillkännagivande om att regeringen ska återkomma till med förslag om att genomföra de lagförslag som framförs i betänkandet Straffskalorna för allvarliga våldsbrott (SOU 2014:18). Utskottet är däremot inte berett att ställa sig bakom kraven på skärpta straff för de brott som tas upp i motion 2014/15:2871 (SD) yrkande 11 utan avstyrker motionen. Utskottet är inte heller berett att ställa sig bakom motion 2014/15:300 (M) yrkande 1 om att överväga en översyn av tillämpningen av straffskalan för brott mot viss näringsverksamhet. bestämmelser om straffvärdesbestämning vid flerfaldig brottslighet innebär i praktiken att när en person döms för flera brott åtnjuter han eller hon en straffrabatt. Påslaget i straff blir i dessa fall proportionellt sett lägre för varje ny gärning som brottslingen döms för. Enligt utskottets uppfattning bör regelverket skärpas och ge uttryck för en strängare syn på flerfaldig brottslighet än vad som är fallet . Utskottet föreslår att med bifall till motion 2014/15:2970 (M, C, FP, KD) yrkande 4 och med delvis bifall till motionerna 2014/15:1904 (KD) yrkande 6 och 2014/15:2524 (SD) yrkande 22 gör ett tillkännagivande om att regeringen ska återkomma till med ett förslag som tillgodoser vad utskottet anfört. Utskottet är inte berett att ställa sig bakom vad som anförs i motion 2014/15:2524 (SD) yrkande 23 om en s.k. kumulationsprincip vid vissa grova våldsbrott. Utskottet anser att frågan om sexuella trakasserier i arbetslivet måste tas på största allvar. Som framgår av det frågesvar som refereras ovan och som arbetsmarknadsministern lämnade pågår det ett aktivt arbete inom både och när det gäller frågor om psykosocial arbetsmiljö. Utskottet är emellertid inte berett att föreslå någon ändring i det straffrättsliga regelverket. Motion 2014/15:2871 (SD) yrkande 10 avstyrks därmed. Utskottet är inte berett att ställa sig bakom vad som anförs i motion 2014/15:2524 (SD) yrkande 1 om livstidsstraff. Utskottet avstyrker också yrkande 24 i samma motion om att i vissa fall införa en tredje-gången-gillt-princip. Utskottet vidhåller vidare sitt tidigare ställningstagande och är inte berett att ställa sig bakom förslaget att det faktum att otillåtna eller kränkande utredningsmetoder använts för att klarlägga en gärningsmans skuld inte ska beaktas i strafflindrande hänseende. Om förmildrande omständigheter förekommit får bedömas i varje enskilt fall. Yrkande 25 i samma motion avstyrks därmed. Likaså vidhåller utskottet sin inställning när det gäller yrkande 27 om att det ska ses som en försvårande omständighet att ett brott har begåtts under eller efter en störning av den allmänna ordningen. Utskottet har en viss förståelse för synpunkten men anser inte att motionsyrkandet bör ge skäl till något initiativ från . Utskottet är inte heller berett att ställa sig bakom förslaget i yrkande 18 om att rätten inte i strafflindrande syfte ska beakta att den tilltalade utvisas. Även det motionsyrkandet avstyrks. Som framgår ovan avser regeringen att överlämna en proposition om ny påföljd efter tidigare dom . Det finns därför inte någon anledning för att ta något initiativ i denna fråga. Motion 2014/15:2524 (SD) yrkande 42 avstyrks därmed. Utskottet är inte berett att ställa sig bakom förslaget i motion 2014/15:451 (M) om att avskaffa dagsböter som påföljd. Riksåklagarens riktlinjer för beräkning av dagsbotsbeloppet är enligt utskottet väl avvägda. Det finns inte någon anledning för utskottet att föreslå ett tillkännagivande om att verka för att ändra praxis i beräkningen av dagsbotsbeloppet vid strafföreläggande. Motion 2014/15:1265 (SD) avstyrks. Motion 2014/15:1886 (M) tar upp frågan om skärpta straff för särskilt utsatta personer. Enligt utskottets uppfattning ger bestämmelserna i 29 kap. 2 § 3 tillräckliga möjligheter att i straffskärpande riktning beakta om gärningsmannen utnyttjat någon annans skyddslösa ställning eller svårigheter att värja sig. Motionen avstyrks därmed. Solidariskt straffansvar för ledande personer i företag Utskottets förslag i korthet avslår en motion om solidariskt straffansvar för ledande personer i företag. I motion 2014/15:1822 av (M) föreslås att regeringen bör överväga att införa ett solidariskt straffansvar för firmatecknare, styrelseledamöter och verkställande ledning i de företag, organisationer och myndigheter där staten är ägare eller där andra påverkansformer är tillgängliga. Enligt 36 kap. 7 § ska en näringsidkare som har begått ett brott i näringsverksamheten få en företagsbot om en allmän åklagare yrkar på det eller om det för brottet är föreskrivet strängare straff än penningböter och näringsidkaren inte har gjort vad som skäligen hade kunnat krävas för att förebygga brottsligheten. Näringsidkaren kan även få en företagsbot om brottet har begåtts av en person i ledande ställning med befogenhet att företräda näringsidkaren eller att fatta beslut på näringsidkarens vägnar, eller en person som på något annat sätt har haft ett särskilt ansvar för tillsyn eller kontroll i verksamheten. En företagsbot ska fastställas till lägst och högst (36 kap. 8 § ). Enligt 36 kap. 9 § ska den som bestämmer storleken på företagsboten beakta straffskalan för brottet och ta särskild hänsyn till den skada eller fara som brottsligheten har inneburit samt till brottslighetens omfattning och förhållande till näringsverksamheten. Skälig hänsyn ska också tas till om näringsidkaren har ålagts att betala företagsbot. har informerat om att det pågår ett arbete med att ta fram direktiv till en utredning om en översyn av företagsbotssystemet. Avsikten är att en utredning ska tillsättas . Utskottet behandlade i betänkande 2012/13:JuU10 (s. 32) motionsyrkanden liknande det nu aktuella. Då anförde utskottet att när det gäller brott som begåtts av näringsidkare inom näringsverksamheten finns, inom straffrätten, bestämmelser om företagsbot i 36 kap. 7 § . Utskottet ansåg inte att det fanns skäl för att ge regeringen till känna att den borde överväga om ett sådant solidariskt straffansvar som begärdes i motionerna skulle införas. följde utskottet (prot. 2012/13:74). Som framgår ovan är det regeringens avsikt att tillsätta en utredning om en översyn av företagsbotssystemet . Detta arbete bör inte föregripas. Motion 2014/15:1822 (M) avstyrks därmed. Åtgärder mot grov organiserad brottslighet Utskottets förslag i korthet tillkännager för regeringen som sin mening vad utskottet anför om att regeringen ska återkomma till med förslag om skärpta straff för brott som begåtts inom ramen för en organiserad kriminell verksamhet. tillkännager för regeringen som sin mening vad utskottet anför om vikten av att det presenteras ett förslag som gör att det blir lättare att förverka kriminellas tillgångar. tillkännager för regeringen som sin mening vad utskottet anför om att skärpa och utvidga straffansvaret för underlåtenhet att avslöja och hindra brott ytterligare. avslår övriga motionsyrkanden om åtgärder mot grov organiserad brottslighet. Jämför reservationerna 35 (S, MP, V) och 36 (SD). I motion 2014/15:2972 av m.fl. (M, C, FP, KD) yrkande 1 begärs ett tillkännagivande om att utöka kriminaliseringen för gärningar som begås inom ramen för organiserad kriminell verksamhet. I yrkande 3 anförs att det bör bli lättare att förverka kriminellas tillgångar. Motionärerna föreslår i yrkande 4 att straffansvaret skärps för underlåtenhet att avslöja och hindra brott när det gäller personer som har anknytning till den brottsliga verksamhet i vilken brottet har begåtts. I motion 2014/15:1827 av (M) anförs att möjligheten att utdöma strängare straff för inbrott som bedöms vara en del av organiserad brottslighet bör ses över. I kommittémotion 2014/15:2535 av och (båda SD) yrkande 5 anförs att en ny brottskategori bör införas. Enligt motionärerna bör således en ny lag införas som kriminaliserar deltagande i kriminella organisationer eller nätverk samt uppvisande av kriminella mönster: deltagande i kriminell organisation (DIKO). I yrkande 1 begärs ett tillkännagivande om avgörande om DIKO-relaterad brottslighet. Åklagaren ska lämna in en begäran till domstol om att klassa en viss utredning som DIKO-relaterad. Domstolen ska då höra åklagarens framställning för att avgöra om det är rimligt att betrakta detta som DIKO-brottslighet. Finner domstolen att så är fallet blir DIKO-befogenheterna (dvs. utökade befogenheter att använda tvångsmedel) tillämpliga. I yrkande 6 anförs att det bör vara möjligt att åtala och fälla en person för organiserad brottslighet utan att han eller hon behöver bindas vid ett specifikt brott. Det ska i fall av organiserad brottslighet kunna räcka med att personen i fråga uppvisar ett kriminellt mönster av deltagande i en kriminell organisation eller ett kriminellt nätverk (DIKO-brott). I yrkande 7 anförs att straffet för övergrepp i rättssak bör skärpas. I yrkande 10 efterfrågas en möjlighet till utvidgat förverkande vid DIKO-brott. Enligt 17 kap. 10 § döms den som med våld eller hot om våld angriper någon för att han eller hon gjort en anmälan, fört talan, avlagt vittnesmål eller annars vid förhör avgett en utsaga hos en domstol eller annan myndighet eller för att hindra någon från en sådan åtgärd, för övergrepp i rättssak till fängelse i högst eller, om brottet är ringa, till böter eller fängelse . Detsamma ska gälla, om man med någon annan gärning, som medför lidande, skada eller olägenhet, eller med hot om en sådan gärning angriper någon för att han eller hon avlagt vittnesmål eller annars avgett en utsaga vid förhör hos en myndighet eller för att hindra honom eller henne från att avge en sådan utsaga. Är brottet grovt döms till fängelse, lägst två och högst . Av 29 kap. 1 § första stycket ska straff, med beaktande av intresset av en enhetlig rättstillämpning, bestämmas inom ramen för den tillämpliga straffskalan efter brottets eller den samlade brottslighetens straffvärde. Av andra stycket följer att vid bedömningen av straffvärdet ska beaktas den skada, kränkning eller fara som gärningen inneburit, vad den tilltalade insett eller borde ha insett om detta samt de avsikter eller motiv som han eller hon haft. Det ska särskilt beaktas om gärningen inneburit ett allvarligt angrepp på någons liv eller hälsa eller trygghet till person. I förarbetena till bestämmelsen anges övergrepp i rättssak som exempel på ett av de brott som kan innebära ett allvarligt angrepp på någons liv eller hälsa eller trygghet till person (prop. 2009/10:147 s. 14 f.). finns det i 36 kap. 1 b § en bestämmelse om förverkande av utbyte av brottslig verksamhet (s.k. utvidgat förverkande). Bestämmelsen innebär att det i vissa fall är möjligt att förverka även utbyte som kommer från annat brottsligt handlande än det som den tilltalade döms för. Den innebär också att sambandet mellan egendomen och den brottsliga verksamheten inte behöver styrkas fullt ut. I stället är det tillräckligt att åklagaren uppfyller ett lägre ställt beviskrav. Utredningen om skärpta straffrättsliga åtgärder mot organiserad brottslighet överlämnade betänkandet Organiserad brottslighet – förfälts- och underlåtenhetsansvar, kvalifikationsgrunder m.m. (SOU 2014:63). Utredningen föreslår bl.a. följande: • Förstadier till allvarliga brott som är vanligt förekommande inom organiserad brottslighet ska kriminaliseras i större utsträckning än . Framför allt gäller det stämpling, som t.ex. kan vara en överenskommelse om att begå brott.