bet · H201KU16 · 2015-04-13 00:00:00 — Enligt 1 kap. 2 § regeringsformen ska det samiska folkets möjlighet att behålla och utveckla ett eget kultur- och samfundsliv främjas. Det gällande övergripande målet för samepolitiken, som fastställdes av , är att verka för en levande samisk kultur byggd på en ekologiskt hållbar rennäring och andra samiska näringar (prop. 2005/06:1, bet. 2005/06:MJU2, rskr. 2005/06:108). Regeringen presenterade 2009 departementspromemorian Vissa samepolitiska frågor (Ds 2009:40), som skulle ligga till grund för en samepolitisk proposition. I förslaget ingick bl.a. en ny rennäringslagstiftning och ett formaliserat samrådsförfarande mellan och regeringen. Regeringen valde dock att avvakta med den fortsatta processen sedan bl.a. och avvisat förslagen, för att invänta konkreta förslag från och andra samiska företrädare. tillsatte en parlamentarisk kommitté för att utarbeta ett förslag till en framtida samepolitik. har nya initiativ tagits i för att återuppta processen med att ta fram ett sådant förslag. tog regeringen initiativ till en förnyad dialog om framtidens samepolitik och kallade och till ett första dialogmöte . Utvärdering av handlingsplanen för mänskliga rättigheter Utredningen för utvärdering av nationella handlingsplanen för mänskliga rättigheter 2006–2009 överlämnade sitt betänkande (SOU 2011:29). I betänkandet diskuteras den svenska statsmaktens förhållande till urfolket samerna i ett särskilt avsnitt. I avsnittets rekommendationer anför utredaren bl.a. att det krävs förnyade och utökade ansträngningar av regeringen i syfte att utforma en samlad, tydlig och rättighetsbaserad urfolkspolitik. Utredaren framhåller att arbetet bör genomföras i nära samråd med och med aktivt deltagande av företrädare för det samiska folket och med beaktande av synpunkter och rekommendationer från internationella övervakningsorgan. En sådan politik måste också enligt utredarens mening innefatta en överenskommelse med företrädare för det samiska folket om en formaliserad ordning för hur samråd med samerna ska ske i alla frågor som rör deras livsbetingelser (s. 421). Betänkandet bereds inom . I budgetpropositionen framhåller regeringen att en förutsättning för att målet för samepolitiken ska uppnås är att det samiska folket ges möjligheter att delta i beslutsfattande i frågor av väsentlig betydelse för dem, och uppger att den därför avser att ha en fördjupad dialog med samiska representanter om den framtida samepolitiken (utg.omr. 23 s. 82). Även i regeringens rapport till för mänskliga rättigheter framhålls i ett särskilt avsnitt som rör samerna att regeringen avser att inleda en närmare dialog med företrädare för och vissa samiska intresseorganisationer för att komma framåt i arbetet med samepolitiken som legat på is då samerna förkastade regeringens dåvarande förslag (s. 7). I budgetpropositionen redovisas vidare vissa jämställdhetssatsningar inom minoritets- och samepolitiken. Bland annat framhålls att är en utvald myndighet inom regeringens satsning på jämställdhetsintegrering, och att det arbete som bedrivs ska bidra till att uppnå jämställdhet i det samiska samhället. De traditionella samiska näringarna lyfts fram som ett prioriterat område i sammanhanget (utg.omr. 23 s. 34). På det minoritetspolitiska området anges bl.a. att Myndigheten för ungdoms- och civilsamhällesfrågor har fördelat ca 2011–2014 i bidrag till nationella minoritetsorganisationers arbete för jämställdhet och mot diskriminering. I propositionen anges att myndighetens bedömning är att satsningen har bidragit till att öka medvetenheten om jämställdhetsfrågor bland minoritetsgrupperna, och sammantaget uppges att ett mer systematiskt jämställdhetsarbete har påbörjats. Vidare framhålls att flera jämställdhetsåtgärder för nationella minoriteter kommer att slutrapporteras och utgöra ett viktigt underlag för det fortsatta arbetet (utg.omr. 1 s. 91). Utskottet har tidigare avstyrkt motionsyrkanden om en vitbok om övergreppen mot samerna och en officiell ursäkt, (bet. 2011/12:KU17 s. 50 f.). Utskottet hänvisade då till vad som anförts av företrädare för dåvarande och tidigare regeringar om behandlingen av samer under historien och framhöll vikten av en konkret politik som kan ge samer och andra minoritetsgrupper upprättelse för de övergrepp som skett. Mot den bakgrunden bedömde utskottet att det inte krävdes någon åtgärd från sida. Utskottet har avstyrkt motioner om ratificering av konvention nr 169 med motiveringen att det är angeläget att inte ratificeras innan de rättsliga förutsättningarna och konsekvenserna av en ratificering är utredda. Vid den senaste behandlingen av frågan hänvisade utskottet också till den pågående beredningen av utvärderingen av regeringens nationella handlingsplan för mänskliga rättigheter 2006–2009 (bet. 2011/12:KU17 s. 53 f.). Utskottet har även behandlat frågan om roller och ett utökat samiskt självstyre tidigare. Ett likalydande motionsyrkande som det nu aktuella avstyrktes av utskottet (bet. 2011/12:KU17 s. 43 f.). Utskottet anförde då att det vidhöll sin tidigare mening att det är väsentligt att roller som folkvalt organ och myndighet under regeringen hålls isär på ett för allmänheten tydligt sätt, och utgick från att regeringen även fortsättningsvis skulle ägna frågan vederbörlig uppmärksamhet. Utskottet noterade i sammanhanget också regeringens fortsatta arbete med att utveckla samepolitiken genom en närmare dialog med . avstyrkte utskottet ett motionsyrkande om att utvidga bestämmanderätt med hänvisning till att redan medverkar i samhällsplaneringen och bevakar att samiska behov beaktas, bl.a. inom rennäringen, och till de då föreslagna ändringarna i minerallagen (bet. 2013/14:KU24 s. 27 f.). När det gäller yrkandet om en vitbok om övergrepp och en officiell ursäkt till samerna noterar utskottet vad som har anförts av företrädare för såväl nuvarande som tidigare regeringar om behandlingen av samer under historien. Utskottet vill liksom tidigare framhålla vikten av en konkret politik som kan ge samerna och andra minoritetsgrupper upprättelse för de övergrepp som skett. bedömer utskottet emellertid att det inte krävs någon åtgärd från sida i frågan. Utskottet anser alltjämt att det är angeläget att konvention nr 169 inte ratificeras innan de rättsliga förutsättningarna är utredda. Den särskilda utredaren med uppdraget att utvärdera den nationella handlingsplanen för de mänskliga rättigheterna ansåg att regeringen som en del av en samlad, tydlig och rättighetsbaserad urfolkspolitik bör redovisa en tydlig plan för hur eventuella hinder mot en ratificering av ska undanröjas. Enligt utredaren ingår i detta även bl.a. frågan om att få till stånd gränsdragningar som tydliggör samernas traditionella renskötselområden. Utredarens betänkande bereds inom och utskottet vill inte föregripa den pågående beredningen av ärendet. Utskottet anser att som folkvalt organ spelar en viktig demokratisk roll och som statlig förvaltningsmyndighet fyller ändamålsenliga samhällsplanerande funktioner. Utskottet vidhåller sin tidigare mening att det är väsentligt att båda roller hålls isär på ett för allmänheten tydligt sätt, och utgår från att regeringen fortsätter att ägna denna fråga vederbörlig uppmärksamhet. Utskottet konstaterar att regeringen i olika sammanhang har uttryckt sin avsikt att stärka genom att ge myndigheten ett utökat ansvar för interna samiska frågor och en större delaktighet i beslut av väsentlig betydelse för samerna samt att ha en fördjupad dialog med samiska representanter om den framtida samepolitiken. Mot bakgrund av det ovan anförda avstyrker utskottet motion 2014/15:849 (V) yrkandena 1–4. Efterlevnaden av lagen om nationella minoriteter och minoritetsspråk Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om efterlevnaden av lagen om nationella minoriteter och minoritetsspråk med hänvisning till pågående och aviserade åtgärder. (C) begär i motion 2014/15:539 skärpt lagstiftning för att säkerställa inflytande och delaktighet för nationella minoriteter utifrån deras egna villkor (yrkande 1). I motionen anförs att återkommande har ådragit sig kritik från för hur ramkonventionen om skydd för na-tionella minoriteter genomförs. Motionären framhåller att de nationella minoriteterna har samma rättigheter i hela landet, men att uppföljningar visar på stora brister i kunskapen om de nationella minoriteterna. Kommuner och myndigheter försummar deras rättigheter, särskilt utanför förvaltningsområdena. Enligt motionären ses problem också särskilt inom skolan och äldreomsorgen. I motion 2014/15:1895 föreslår (M) att regeringen får i uppdrag att säkerställa att förvaltningsområdena uppfyller sina skyldigheter. Enligt motionären har utvärderingar visat att vissa kommuner, trots att de ingår i ett förvaltningsområde, inte lever upp till de särskilda skyldigheter det innebär att kunna anordna barn- och äldreomsorg på minoritetsspråken. I motion 2014/15:2530 begär (MP) att regeringen överväger om det behövs ytterligare åtgärder för att säkra efterlevnaden av lagen om nationella minoriteter och minoritetsspråk i hela landet. Motionären anför att utvärderingar visar att efterlevnaden av lagen skiljer sig åt mellan olika kommuner, såväl inom som utanför förvaltningsområdena, särskilt vad gäller det s.k. grundskyddet. beslutade att skulle ansluta sig till ramkonvention om skydd för nationella minoriteter (ramkonven-tionen) och den europeiska stadgan om landsdels- eller minoritetsspråk (minoritetsspråkskonventionen). fattade beslut om erkännande av fem nationella minoriteter och deras språk. För att uppfylla konven-tionernas krav infördes bestämmelser om enskildas rätt att använda de nationella minoritetsspråken samiska, finska och meänkieli hos domstolar och förvaltningsmyndigheter med verksamhet i de geografiska områden där språken använts av hävd och fortfarande användes i tillräcklig utsträckning, s.k. förvaltningsområden. Vidare infördes en rätt att i dessa områden få förskoleverksamhet och äldreomsorg helt eller delvis på de nämnda språken. Därutöver beslutades om vissa rikstäckande åtgärder inom bl.a. utbildning, kultur, massmedier, äldreomsorg och samarbete över nationsgränserna för att stödja de na-tionella minoriteterna och minoritetsspråken (prop. 1998/99:143, bet. 1999/2000:KU6, rskr. 1999/2000:69). minoritetspolitiska proposition bedömde regeringen att det fanns ett behov av en samlad strategi för att möta de nationella minoriteternas behov och för att förbättra efterlevnaden av folkrättsliga minoritetsåtaganden (prop. 2008/09:158 s. 28 f.). Strategin borde enligt regeringen omfatta åtgärder för att • förtydliga den rättsliga regleringen av de nationella minoriteternas rättigheter genom en sammanhållen lag som gäller i hela landet och inte enbart i en viss region av landet • motverka diskriminering och utsatthet • säkerställa en bättre efterlevnad av ramkonventionen och minoritetsspråkskonventionen och uppföljning av vidtagna åtgärder • stärka de nationella minoriteternas egenmakt och inflytande • främja bevarandet av de nationella minoritetsspråken. ersatte en ny lag (2009:724) om nationella minoriteter och minoritetsspråk tidigare lagar på området i enlighet med förslagen minoritetspolitiska proposition (prop. 2008/09:158, bet. 2008/09:KU23, rskr. 2008/09:272). I lagen föreskrivs vissa grundläggande rättigheter för samtliga fem nationella minoriteter i och vissa särskilda rättigheter för finsk-, samisk- och meänkielitalande. Det s.k. grundskyddet innebär att förvaltningsmyndigheterna på lämpligt sätt ska informera de nationella minoriteterna om deras rättigheter när det behövs (3 §), att det allmänna har ett särskilt ansvar för att skydda och främja de nationella minoritetsspråken och främja de nationella minoriteternas möjligheter att behålla och utveckla sin kultur i , varvid barns utveckling av en kulturell identitet och användning av det egna minoritetsspråket ska främjas särskilt (4 §), och att förvaltningsmyndigheterna ska ge de nationella minoriteterna möjlighet till inflytande i frågor som berör dem och så långt det är möjligt samråda med representanter för minoriteterna i sådana frågor (5 §). Vidare har enskilda rätt att använda finska, meänkieli och samiska i kontakter med myndigheter vars geografiska verksamhetsområde helt eller delvis sammanfaller med minoritetsspråkets förvaltningsområde i ärenden där den enskilde är part eller ställföreträdande part och som har anknytning till förvaltningsområdet (8 §), liksom i mål eller ärenden hos domstolar vars domkrets helt eller delvis sammanfaller med förvaltningsområdena eller, i fråga om samiska, vissa angivna kommuner (13 §). Även utanför förvaltningsområdena har enskilda rätt att använda de tre språken om det finns kunnig personal, och myndigheterna ska enligt lagen verka för detta (9 och 11 §§). Enskilda har alltid rätt att använda finska och samiska vid sina skriftliga kontakter med ombudsmän, samt i enskilda ärenden med Justitiekanslern, , och (10 §). Kommunerna i förvaltningsområdena har också särskilda skyldigheter att erbjuda förskola och äldreomsorg helt eller delvis på minoritetsspråken om någon önskar detta. I fråga om äldreomsorg gäller detsamma utanför ett förvaltningsområde, om kommunen har tillgång till personal som är kunnig i språket (17 och 18 §§). Den nya lagen innebar vidare en utvidgning av förvaltningsområdena (6 §), och en möjlighet till frivillig anslutning till förvaltningsområdena efter ansökan hos regeringen infördes (7 §). Genom lagen infördes också ett system för uppföljning, rådgivning och stöd för förvaltningsmyndigheternas tillämpning av lagen (20 och 21 §§). I fråga om uppföljning och tillsyn diskuterades i förarbetena till lagen problemet med att bristande engagemang och ansvarstagande på lokal nivå försvårar genomförandet i praktiken. Det framhölls att tillämpningsproblematiken är direkt kopplad till den kommunala självstyrelsen, som innebär en decentraliserad besluts- och ansvarsordning i många av de frågor som berörs av minoritetspolitiken. Regeringen gjorde dock bedömningen att det inte var aktuellt att införa en s.k. operativ insyn på minoritetspolitikens område, bl.a. med hänvisning till att det inte förelåg något beredningsunderlag för att införa skarpa sanktionsmöjligheter kopplade till en sådan tillsyn. I stället föreslogs att ett uppföljningsansvar skulle införas i syfte att driva på genomförandet av rättigheterna och skyldigheterna enligt lagen på det kommunala planet och ge regeringen underlag rörande efterlevnaden. framhölls att det särskilda uppföljningsansvaret inte innebar någon inskränkning i det tillsynsansvar som vilar på andra myndigheter, t.ex. i fråga om förskoleverksamhet och äldreomsorg. Regeringen ansåg vidare att frågan om en operativ tillsyn fick väckas på nytt om det skulle visa sig att uppföljningsansvaret inte var tillräckligt för att förbättra efterlevnaden av minoritetsrättigheter (prop. 2008/09:158 s. 42 f., s. 47 f. och s. 106 f.). med beslutet om den nya minoritetslagen infördes också en bestämmelse i 5 kap. 6 § socialtjänstlagen (2001:453) om att kommunerna ska verka för att det finns tillgång till personal med kunskaper i samiska, finska eller meänkieli där detta behövs i omvårdnaden om äldre människor. I förarbetena framhölls att det redan av gällande socialtjänstlag kunde anses följa en skyldighet att se till att det finns tillgång till personal med exempelvis kunskaper i samiska, finska eller meänkieli, om detta behövs för att uppnå insatser av god kvalitet, och att den föreslagna bestämmelsen var ett tydliggörande av detta (prop. 2008/09:158 s. 101 f.). I specialmotiveringen anges att stadgandet inte är någon rättighetsbestämmelse och att den inte innebär en skyldighet att skaffa språkkunnig personal, men att kunskaper i minoritetsspråk bör beaktas vid rekrytering (s. 137 f.) I förordningen (2009:1299) om nationella minoriteter och minoritetsspråk finns bestämmelser som kompletterar lagen, bl.a. om statsbidrag till kommuner och landsting för merkostnader och åtgärder med anledning av lagen. Av 2 och 3 §§ förordningen framgår att i och ansvarar för uppföljningen av tillämpningen av lagen. I budgetpropositionen redovisas efterlevnaden av lagen om nationella minoriteter och minoritetsspråk och hur väl internationella åtaganden uppfylls (utg.omr. 1 s. 88 f.). Redovisningen grundas huvudsakligen på i och . har de uppföljningsansvariga myndigheterna inlett ett utvecklingsarbete för att med hjälp av indikatorer kunna mäta och följa upp resultat och effekter av minoritetspolitiken. Uppföljningen visar bl.a. att arbetet med att säkerställa de nationella minoriteternas rättigheter i förvaltningsområdena har utvecklats väsentligt , men att utvecklingen i någon mån har planat ut. När det gäller kommuner utanför förvaltningsområdena och myndigheterna finns det enligt rapporten mycket som tyder på att minoritetspolitiken inte har fått ett tillräckligt genomslag. De statliga myndigheter som berörs bedöms till stora delar sakna ett målinriktat och systematiskt arbetssätt för att säkerställa nationella minoriteters rättigheter inom sina respektive verksamhetsområden. De uppföljningsansvariga myndigheterna anser att det behövs en tydligare lagstiftning i vissa avseenden, bl.a. i fråga om tillsynsåtgärder och rätten till förskoleverksamhet och äldreomsorg på de nationella minoritetsspråken. Samtliga kommuner och merparten av landstingen i förvaltningsområdena uppges på olika sätt ha informerat de nationella minoriteterna om deras lagstadgade rättigheter. En effekt av informationsinsatserna är en ökad efterfrågan på kulturella aktiviteter, som också lett till ett ökat utbud. Informationsinsatser har också ökat efterfrågan på modersmålsundervisning i skolan, modersmålsstöd i förskolan och äldreomsorg på minoritetsspråk. Inom dessa områden har dock efterfrågan i mindre utsträckning lett till en förstärkning av utbudet. När det gäller information och kunskapshöjande åtgärder framhålls även att i och bl.a. har anordnat konferenser och utbildningsdagar för kommuner och landsting. I budgetpropositionen uppmärksammas även granskning av åtaganden. Det framgår att tillsammans med höll ett uppföljningsmöte med inbjudna myndigheter, minoritetsorganisationer och andra berörda för att diskutera slutsatserna i den senaste granskningen av hur uppfyller sina åtaganden enligt ramkonventionen. Regeringen konstaterar att anser att skyddet för nationella minoriteter i har ökat väsentligt , men att det återstår mycket arbete i fråga om bl.a. utbildning i minoritetsspråk, åtgärder mot diskriminering och samordning mellan myndigheter. I den rådgivande kommitténs rapport framhålls särskilt behoven av insatser för ett effektivt genomförande av minoritetslagen på lokal nivå och för att hantera bristen på lärare i minoritetsspråk. Regeringen anger vidare i budgetpropositionen att lämnade sin femte periodiska rapport om efterlevnaden av minoritetsspråkskonventionen , och att en rapport inväntades från (utg.omr. 1 s. 90). I kommitténs rapport konstateras att det har gjorts betydande framsteg i arbetet med att främja och skydda de nationella minoritetsspråken i sedan den föregående granskningen, bl.a. genom det grundskydd som införts i minoritetslagen. konstateras att efterlevnaden varierar mellan olika kommuner, och expertkommittén ser bl.a. ett behov av att förtydliga kommunernas skyldigheter i fråga om förskoleverksamhet och modersmålsundervisning. Kommittén framhåller också att det finns allvarliga och omfattande brister inom utbildningsområdet, t.ex. när det gäller utbildade lärare och lärverktyg i de nationella minoritetsspråken. I fråga om inflytande och delaktighet framhålls i budgetpropositionen att en övervägande majoritet av kommunerna inom förvaltningsområdena har formaliserade samråd med organisationer som företräder de nationella minoriteterna. Sex av tio kommuner och landsting uppger att dialogen med minoriteterna har varit avgörande för deras beslut om verksamheter som rör nationella minoriteter (utg.omr. 1 s. 91). När det gäller insatser för språk och kultur anges att , och har fått i uppdrag att bygga upp och utveckla ämneslärarutbildning i de nationella minoritetsspråken, och att har fått i uppdrag att förstärka tillgången på modersmålslärare i nationella minoritetsspråk. har även fått i uppdrag att utarbeta förslag till kursplaner på de nationella minoritetsspråken och att stödja utveckling och produktion av läromedel respektive lärverktyg på de nationella minoritetsspråken. Uppdragen ska redovisas . Vidare anges att och folkminnen och har fördelat sammanlagt till projekt för att revitalisera minoritetsspråken och till insatser för att stärka de nationella minoriteternas egna kulturella strukturer. Insatser har riktats främst till barn och unga (s. 92). I regeringens analys och slutsatser mot bakgrund av resultatredovisningen konstateras bl.a. att lagstiftningen har lett till att myndigheter, kommuner och landsting på ett mer aktivt sätt arbetar med frågor som rör de nationella minoriteternas rättigheter, men att det tycks finnas oklarheter i lagstiftningen och brister i genomförandet som behöver uppmärksammas (s. 92 f.). Regeringen noterar också att flera rapporter inom utbildningsområdet visar att det finns behov av ytterligare åtgärder för att särskilt tillgodose rättigheter för barn och unga som tillhör de nationella minoriteterna. I fråga om politikens inriktning anges att behovet av kunskap om lagen om nationella minoriteter och minoritetsspråk är fortsatt stort inom olika delar av samhället, både inom den statliga förvaltningen och bland kommuner och landsting (s. 93). Enligt regeringen behövs det därför fortsatta insatser för att informera och sprida kunskap om lagen och dess tillämpning. Regeringen konstaterar att vissa frågor har väckts om lagens tillämpning, bl.a. om rätten till förskola och äldreomsorg på minoritetsspråk inom respektive språks förvaltningsområde, och att den ser ett behov av att klargöra hur omfattande dessa problem kan vara. Vidare uppges att arbetet med att revitalisera minoritetsspråken kommer att fortsätta och att en dialog ska inledas med de nationella minoritetsorganisationerna i syfte att få bättre effekt av bidragen till revitaliseringsinsatser. Uppföljning av minoritetspolitiken 2014 lämnade i och sin uppföljningsrapport om minoritetspolitikens utveckling till reger-ingen. Resultatet bekräftar i huvudsak bilden från föregående år. Arbetet för att säkerställa de nationella minoriteternas rättigheter har utvecklats positivt inom förvaltningsområdena men tycks ha avstannat . Utanför förvaltningsområdena visar uppföljningen att det är tydligt att den förda minoritetspolitiken inte har fått ett tillräckligt genomslag. Stora varia-tioner förekommer mellan kommuner och landsting såväl inom som utanför förvaltningsområdena när det gäller utvecklingen av systematiska arbetssätt för att säkerställa minoritetsrättigheterna. En positiv förändring sedan föregående år är dock att något fler myndigheter redovisar att de utvecklat former för nationella minoriteters delaktighet och inflytande, och det förefaller enligt rapporten som om kunskapen om minoritetspolitiken och nationella minoriteters rättigheter ökat något inom myndigheterna . Liksom föregående år lämnar de uppföljningsansvariga myndigheterna förslag om bl.a. tydligare lagstiftning, t.ex. i fråga om tillsynen på området och rätten till förskola och äldreomsorg på minoritetsspråk. Nya regler om modersmålsundervisning i nationella minoritetsspråk I fråga om rätten till modersmålsundervisning föreslog regeringen i propositionen Vissa skollagsfrågor (prop. 2013/14:148) att kraven i skollagen (2010:800) att vårdnadshavaren ska ha språket som modersmål och att eleven ska ha grundläggande kunskaper i språket skulle tas bort för de obligatoriska skolformerna när det gäller elever som tillhör en nationell minoritet.