bet · H201MJU5 · 2015-02-24 00:00:00 — Enligt motion 2014/15:2586 av (M) yrkande 1 framhålls behovet av att utvärdera och se över lagstiftningskravet på gödselspridning på åkrar. Spridning av naturgödsel på våra åkrar är i dagens lagstiftning strikt reglerat. Man bör göra en översyn av lagstiftningen för spridning av naturgödsel på våra åkrar. Kraven bör göras mer flexibla och anpassas till varierande väder. Gödselspridning bör enligt motionens yrkande 2 bättre anpassas efter väder, vind och markförhållanden. Bästa tiden för att sprida naturgödsel varierar . I motionen framhålls vidare behovet av att ge lantbrukare större möjlighet att avgöra när det är lämpligast att sprida gödsel på våra åkrar (yrkande 3). behandling och kompletterande uppgifter Enligt Tekniskt underlag – Landsbygdsprogram 2014–2020 är en skyddszon en vallbesådd zon eller remsa utmed ett vattenområde. Syftet med en skyddszon är att minska ytavrinningen, erosionen och läckaget av näringsämnen från . Skyddszonerna minskar även risken för att rester av växtskyddsmedel förorenar sjöar och vattendrag. Ersättning ges för anläggning och skötsel av skyddszoner på . Den föreslagna åtgärden innebär att vallgräs odlas i skyddszonen. Ersättning kan utgå med per hektar. I landsbygdsprogrammet är det också tänkt att ingå stöd till anläggning av våtmarker, fosfordammar, tvåstegsdiken m.m. Enligt 2012:22 Jordbruket och vattenkvaliteten påverkas skyddszonernas effektivitet när det gäller att minska erosion och transport av näringsämnen och pesticider av många faktorer, t.ex. fältets lutning, jordart, skyddszonens bredd, storlek på zonerna i förhållande till avrinningsarealen, skötsel av skyddszonen, åtgärder på den uppströms odlade ytan och näringsbelastning. Forskare vid har i rapporten och fosfortrender i jordbruksvattendrag, Har åtgärderna gett effekt? (rapport 2012:1) konstaterat att kväve- och fosfortransporterna i vattendrag har minskat. I rapporten anges rådgivningsprojektet näringen, odlingen av fånggröda och övergång till vårbearbetning som åtgärder som har bidragit till de positiva resultaten. Enligt uppgift från finns krav på skyddsavstånd i där spridning av gödselmedel inte får ske inom de nitratkänsliga områdena, vilket är de mer jordbruksintensiva områdena i . I övriga delar i landet är vallodling en vanlig förekommande odling vilket medför att marken är gräsbevuxen under stora delar av växtföljden. Något krav på skyddszon eller odlingsfri zon finns inte. Däremot har det inom ramen för landsbygdsprogrammet varit möjligt att få stöd för anläggning och skötsel av skyddszon längs med vattendrag och sjöar och anpassade skyddszoner, t.ex. längs svackor på fält. Dessa möjligheter är tänkta att finnas kvar även –2020. Om det ställs krav på skyddszon kan inte stöd inom ramen för landsbygdsprogrammet längre beviljas eftersom stöd inte kan lämnas för åtgärder som är reglerade i lagstiftningen. Utskottet har tidigare redovisat (bet. 2013/14:MJU8) att när det gäller frågan om obligatoriska näringsbalanser på gårdsnivå ska varje medlemsland enligt EU:s nitratdirektiv identifiera områden där det finns vatten som är känsligt för kväveföroreningar och även upprätta särskilda åtgärdsprogram för dessa områden. För nitratkänsliga områden enligt nitratdirektivet finns krav på växtodlingsplaner och information om djurhållning (SJVFS 2004:62, 2012:41). Det finns även krav på att föra bok över användningen av mineral- och stallgödsel. Planen ska finnas tillgänglig på gården . Husdjurslantbruk inom nitratkänsliga zoner uppmanas dessutom att upprätta en plan för stallgödselspridning (gödselplan). Detta är dock inget krav. För gårdar som omfattas av IPPC-reglerna (gårdar med mer än 750 suggor, 2 000 slaktsvin eller 40 000 kycklingplatser) ska en gödselplan upprättas och revideras . Det ska dessutom föras bok för att dokumentera att planen har följts. Andelen av den totala som ingår i de s.k. nitratkänsliga områdena uppgår till (bet. 2012/13:MJU10). Av jordbrukets totala antropogena (från mänsklig aktivitet) belastning av kväve och fosfor på haven kommer från de känsliga områdena. De utpekade känsliga områdena omfattas av det stora flertalet av de generella bestämmelser som finns angivna i förordningen (1998:915) om miljöhänsyn i jordbruket samt föreskrifter och allmänna råd (SJVFS 2004:62) om miljöhänsyn i jordbruket i fråga om växtnäring. Dessa gäller krav på lagringskapacitet, spridningsförbud och spridningsrestriktioner för stallgödsel, mineralgödsel och andra organiska gödselmedel. Enligt rådets direktiv /676/EEG ska varje medlemsland också utarbeta riktlinjer för god jordbrukssed. har utarbetat sådana riktlinjer. Enligt föreskrifter (SJVFS 2004:62) gäller således under vissa tider generellt förbud mot gödselspridning i s.k. känsliga områden i . Dessa tider är direkt kopplade till genomförande av nitratdirektivet (91/676/EEG). Generella bestämmelser, bl.a. förbud för gödselspridning i ett visst område, sätter de yttre ramarna. Enligt uppgift från är den mest lämpliga tidpunkten för när en enskild jordbrukare bör sprida sin gödsel däremot inte reglerad i föreskrifter. Lantbrukaren måste alltid utifrån sina egna förutsättningar i det enskilda fallet ta ställning till när och i vilken mängd gödsling ska ske, beroende på vad som ska odlas, vad som har odlats innan, årsmån och väder, hänsyn till risker m.m. Det innebär även att lantbrukaren för sin verksamhet måste avgöra om den generellt reglerade lagringstiden och volymen för gödsel är i paritet med det sätt och de tidpunkter gödselspridning normalt sker i den egna verksamheten. Det innebär att den enskilda jordbrukaren inte bara måste ta ställning till de föreskrifter som sätter en generell gräns utan även till vad som ytterligare måste tas hänsyn till i den egna verksamheten. Till hjälp finns föreskrifter och allmänna råd (SJVFS 2004:62) om miljöhänsyn i jordbruket vad avser växtnäring som tar upp hur man bör förhålla sig till förutsättningar som påverkar lämpligheten för hur och när man sprider gödsel. ger också ut ett samlat vägledningsmaterial som ytterligare är till hjälp när lantbrukaren ska ta beslut i sin verksamhet om lagring och spridning av gödsel, nämligen Gödsel och miljö, vägledningsmaterial för lagring och spridning av gödsel samt för höst- och vinterbevuxen mark. Utskottet har tidigare redovisat (bet. 2013/14:MJU8) att den dåvarande miljöministern (svar på ip. 2013/14:9) har påpekat att har bindande regler för hur lantbrukets gödselhantering ska gå till i hela , i hela , i ett brett band runt kusterna och runt de stora insjöarna. Varje enskild lantbrukare har tydliga regler som handlar om hur man får sprida gödsel samt vad och hur mycket gödsel man får sprida. Dessa regler kombineras med frivilliga åtgärder, såsom arbete inom Greppa Näringen där över 10 000 enskilda företagare har deltagit. Utskottet konstaterar i fråga om skyddszon att det finns krav på skyddsavstånd i där spridning av gödselmedel inte får ske inom de nitratkänsliga områdena. När det gäller gödselspridning i övrigt noterar utskottet att gällande föreskrifter sätter en generell gräns men att den enskilda jordbrukaren själv måste ta ställning till vilka ytterligare hänsyn som bör tas i den egna verksamheten. Till hjälp finns föreskrifter, allmänna råd och vägledningsmaterial. Utskottet avstyrker med det anförda motionerna 2014/14:889 (KD), 2014/14:1093 (SD) yrkande 2 och 2014/14:2586 (M) yrkandena 1–3. Odling av proteingrödor m.m. avslår motioner om att utreda hur den svenska proteinfoderodlingen i ökad utsträckning kan baseras på närproducerade fodermedel och om att utreda hur den svenska proteinfoderodlingen kan öka. Reservation 14 (SD). Enligt motion 2014/15:2907 av och (båda SD) yrkande 1 bör utredas hur den svenska proteinfoderodlingen i ökad utsträckning kan baseras på närproducerade fodermedel. Den svenska produktionen av animalieprodukter bygger i stor utsträckning på importerade proteinfodermedel, vilka är tveksamma ur klimat- och miljösynpunkt. Genom att mer effektivt utnyttja jordbruksmarken och framför allt öka odlingen av proteingrödor som ärtor, åkerbönor och linfrö kan vi få fram fullgoda ersättningsprodukter till importerade soja- och palmoljeprodukter. I motionen framhålls vidare (yrkande 2) att det bör utredas hur den svenska proteinfoderodlingen kan öka. En ökad odling av proteingrödor och användning av närproducerat foder ger en minskad klimat- och miljöpåverkan från produktionen av mjölk, kött och fjäderfäprodukter. Det ökar också den biologiska mångfalden och markens bördighet i genom att det skapar mer varierade växtföljder. behandling och kompletterande uppgifter Enligt uppgift från Landsbygdsdepartementet importerar ca soja (jfr. 2012/13:MJU10). Produktionen av proteinfoder påverkar djurhållningens klimatgasutsläpp och står för av det svenska jordbrukets totala utsläpp. Det finns självfallet möjligheter att minska det svenska beroendet av importerat proteinfoder och de klimatutsläpp som uppstår i samband med produktionen av dessa. Högre och rörliga foderpriser ökar incitamenten för animalieproducenterna att odla mer eget foder. Det minskar dessa företags exponering för risk att öka sin egen foderodling, och det gäller såväl spannmål som proteinfoder. När dessa företag ökar sin egen foderodling minskar deras exponering för risk, och det gäller såväl spannmål som proteinfoder. Om foderpriserna ökar blir gårdens växtodlingskalkyl lönsammare även om djurhållningen blir mer olönsam och vice versa. Det finns därför ett ökat intresse för odling av proteingrödor i , inte minst för åkerböna. För att ytterligare öka kunskaperna kan man enligt Landsbygdsdepartementet använda möjligheterna till gårdsnära rådgivning i ett kommande landsbygdsprogram. Där diskuteras som mål att rådgivningen ska förbättra det ekonomiska och miljömässiga resultatet på gården och dessutom bidra till klimatvänlighet och motståndskraft mot klimatförändringar. Ett program som syftar till att informera om proteingrödornas förtjänster borde kunna passa in här för att stimulera en utökad odling. Odlingen av raps och rybs har ökat i , beroende på ökad lönsamhet. Biprodukten efter oljeframställning blir foderkaka eller mjöl som är ett högvärdigt proteinfoder och kan ersätta soja i fodret. Restprodukter, t.ex. från framställningen av spannmålsbaserad etanol, kan användas både för direktutfodring och som råvara i fabrikstillverkat foder. Genom att använda proteinfoder baserat på restprodukter minskar både klimatgasutsläppen i samband med produktionen och markåtgången för produktion av proteingrödor. I producerar Agroetanol certifierad etanol och ett proteinfoder som är baserat på restprodukten från etanolproduktionen och som kan komplettera importen av sojaprotein. Utskottet har tidigare konstaterat (jfr bet. 2011/12:MJU24) att miljöersättningen inom landsbygdsprogrammet har höjts för ekologisk spannmål och proteingrödor, såsom oljeväxter. Utskottet konstaterar att odlingen av raps och rybs har ökat i , beroende på ökad lönsamhet. Biprodukten efter oljeframställning blir foderkaka eller mjöl som är ett högvärdigt proteinfoder och kan ersätta soja i fodret. Restprodukter, t.ex. från framställningen av spannmålsbaserad etanol, kan användas både för direktutfodring och som råvara i fabrikstillverkat foder. Vidare har miljöersättningen inom landsbygdsprogrammet höjts för vissa proteingrödor. Utskottet föreslår mot den redovisade bakgrunden att motion 2014/15:2907 (SD) yrkandena 1 och 2 lämnas utan vidare åtgärd i den mån motionen inte har tillgodosetts med vad som redovisats. avslår motionsyrkanden om att utreda hur ett livskraftigt och levande fäbodbruk kan bevaras och utvecklas och om att öka stödet till fäbodbruket. Reservation 15 (SD). Enligt motion 2014/15:2833 av m.fl. (SD) yrkande 1 bör det utredas hur ett livskraftigt och levande fäbodbruk kan bevaras och utvecklas. Fäbodbruk innebär att djur vallas på sommarbete under traditionella former. Enligt motionens yrkande 2 bör det övervägas att öka stödet till det svenska fäbodbruket. Stödnivåerna för att bedriva fäbodbruk har sänkts . Att utöka bruket av utmarksbetet skulle generera nya jobb på landsbygden och inom de gröna näringarna. Att ha djur på de mycket stora arealerna utmarksbete som finns i skulle även ge positiva effekter för den biologiska mångfalden. De svenska lantraserna har långa anor i och är en levande kulturbärare av vår historia. behandling och kompletterande uppgifter När det gäller fäbodar har utskottet tidigare redovisat (bet. 2013/14:MJU17 och 2013/14:MJU2) att landsbygdsprogrammet när det gäller miljöersättning för biologisk mångfald och kulturmiljövärden i betesmarker, slåtterängar och våtmarker ska bidra till skötseln av betes- och slåttermarker. Vidare ska den biologiska mångfalden och kulturmiljövärden vid 230 fäbodar bevaras. Utskottet har fått information om att ca 230 fäbodar fick ersättning inom miljöersättningen för betesmarker och slåtterängar i slutet på förra programperioden och att delmålet i miljömålet sattes utifrån det (det var 234 fäbodar 2006). Senaste uppgiften är att 221 fäbodar får ersättning inom miljöersättningen för betesmarker och slåtterängar. Arealen betesmarker och slåtterängar inom miljöersättningen har gått ned, vilket innebär att det jämförelsevis är ganska god måluppfyllelse för just fäbodbruket. Den dåvarande landsbygdsministern anförde i svar på interpellationerna 2013/14:122, 2013/14:124, 2013/14:126 och 2013/14:127 om utveckling av fäbodbruk och om stöd till bevarandet av fjällkon m.m. att ett av de viktigaste verktygen för att främja svenskt jordbruk och även annan verksamhet på landsbygden är landsbygdsprogrammet. Programmet ger EU:s medlemsstater stora möjligheter att inom givna ramar utforma ett program som anpassas till det egna landets behov. Frågorna som ställs rör områden och brukningsmetoder som i dagens jordbruk är av så stor omfattning men som i samtliga fall är en viktig påminnelse om gamla tiders jordbruk och en del av vårt kulturarv och som bör ha en plats även i dagens jordbruk. Den dåvarande jordbruksministern har i svar på två skriftliga frågor redovisat att det svenska fäbodbruket är en viktig del av vårt kulturarv, och som förvaltare av natur- och kulturmiljövärden är fäbodarna viktiga att bevara (bet. 2011/12:MJU16). Därför innehåller det svenska landsbygdsprogrammet omfattande ersättningar för att kompensera fäbodbrukarna för de insatser som de gör för att bevara dessa värden. Ersättningarna till fäbodbetet har förändrats på ett antal punkter jämfört med tidigare program. Motivet för dessa förändringar är bl.a. att ersättningen i vissa fall har lett till en för hög betesintensitet, vilket kan riskera de biologiska och kulturhistoriska värdena. Till skillnad från tidigare program är ersättningarna till fäbodbetet uppdelade på flera insatser. I stället för att enbart basera ersättningen på antalet djur vid fäboden innehåller de nya ersättningarna också en grundläggande kompensation för alla brukare som bedriver fäbodbruk, oavsett hur många djur de håller vid sin fäbod. Dessutom finns en möjlighet för länsstyrelserna att i sina regionala prioriteringar bevilja ytterligare stöd för angelägna skötselåtgärder vid fäbodarna. Utöver de riktade ersättningarna till fäbodbete finns flera insatser inom landsbygdsprogrammet för att stärka fäbodbruket, såsom investeringsstöd, förädlingsstöd och stöd för kompetensutveckling. De samlade insatserna inom det nya landsbygdsprogrammet – både miljöersättningar och övriga insatser inom programmet – ska bidra till att fäbodbruket i ska kunna fortsätta att utvecklas och bidra till en positiv utveckling på den svenska landsbygden. Jordbruksministern såg därför inte behov av att ytterligare tillföra resurser till fäbodbruket, utöver de kraftfulla satsningar som görs inom landsbygdsprogrammet. I ovan nämnda betänkande konstaterade utskottet att miljöersättningen för biologisk mångfald och kulturmiljövärden i betesmarker, slåtterängar och våtmarker för fäbodbete och för fäbod i bruk betalas ut med stöd av landsbygdsprogrammet. Härutöver finns inom avsnittet Regionalt prioriterade ersättningar (avsnitt 17.3) ytterligare åtgärder för att särskilt stödja skötsel av fäbodvallar och fäbodskogar. Enligt (2012:15) Tekniskt underlag – Landsbygdsprogram 2014–2020 föreslås åtgärden fäbodbete som syftar till att bevara fäbodbruket och dess effekter på kulturmiljön och biologiska kvaliteter. Ett levande fäbodbruk möjliggör att hantverk och traditioner kan föras vidare till kommande generationer. Ersättningen ges för att bevara såväl miljön runt fäboden som själva fäboden. En fäbod i bruk visar en brukningsform som historiskt var vanlig. Fäboden definieras som den byggnad eller de byggnader som hör ihop med fäboddriften. Byggnaderna ska finnas kvar på fäboden. Det traditionella brukandet av fäboden ska kunna styrkas. Den föreslagna ersättningen utgår för de kostnader som uppstår för att hävda fäbodvallen. Kostnaderna inkluderar transport av djuren till fäboden och resor för tillsyn av djuren . Kostnaden för att uppfylla tvärvillkor är borträknade. Ersättningen föreslås vara per fäbod i bruk med tillägg för det antal djurenheter som finns på fäboden. Utskottet instämmer med motionärerna i att det svenska fäbodbruket är en viktig del av vårt kulturarv och att fäbodarna är viktiga att bevara som förvaltare av natur- och kulturmiljövärden. Ersättning har därför utgått enligt det tidigare landsbygdsprogrammet, och motsvarande ersättning har föreslagits i det nya programmet. Utskottet föreslår att motion 2014/15:2833 (SD) yrkandena 1 och 2 lämnas utan vidare åtgärd i den mån den inte kan anses vara tillgodosedd med det anförda. avslår motioner om hästsektorns positiva effekter och om en strategi för den svenska hästnäringen. Enligt motion 2014/15:306 av (M) yrkande 1 bör hästsektorns positiva effekter uppmärksammas, t.ex. arbetstillfällen, turism och fritidssysselsättning för barn och ungdomar. Över 500 000 svenskar rider regelbundet, både som rekreation och på tävling. Ridsport är den största handikappidrotten i och den näst största ungdomsidrotten. Det är den allra största fritidssysselsättningen för flickor. Hästen har en ekonomisk potential för ökad turism och bidrar till att hålla landsbygden levande. I motionens yrkande 8 framhålls att regeringen bör arbeta för att hästsektorn ska vara en naturlig del i utvecklingen av landsbygden och bidra till att nå EU:s miljömål. Det finns drygt 360 000 hästar i och fler än 56 000 anläggningar över hela landet. Eftersom anläggningarna ofta är tätortsnära är det många som får njuta av detta. Hästen blir en brygga mellan stad och land. Enligt motion 2014/15:432 av (S) bör regeringen i samverkan med berörda aktörer utveckla en strategi för den svenska hästnäringen. Hästnäringen bidrar i stor utsträckning till att utveckla den svenska landsbygden och utgör det svenska jordbrukets fjärde största inkomstkälla. har arbetat intensivt och målmedvetet för att utveckla näringen. Enligt uppgift från är hästsektorn och hästföretagandet viktiga bl.a. för de jordbruksföretag som säljer foder och stallplatser, för jobb och företagande på landsbygden, för att få marker betade, för barn och ungdomars fritidssysselsättning och inte minst för att familjer ska välja att flytta till landsbygden. Möjligheter till stöd och ersättningar för hästverksamheter finns för bl.a. investeringar, projekt och kompetensutveckling i landsbygdsprogrammet, både i det tidigare programmet 2007–2013 och det nya som gäller för . Marker som odlas för hästfoder och betas av hästar får också ta del av gårdsstödet. Vid finns en samarbetsgrupp inom hästområdet för att genom samverkan ta till vara hästsektorns utvecklingspotential. Samarbetsgruppen fungerar som ett kontaktskapande och kunskapshöjande forum och som en plattform för informations- och erfarenhetsutbyte. Gruppen arbetar även aktivt med att identifiera och diskutera områden och frågor som är viktiga för att utveckla hästsektorn. Gruppen träffas och i den ingår drygt 20 organisationer och myndigheter. I gruppen diskuteras strategiska frågor för hästsektorn. Genom avtal mellan staten (och ) och trav- och galoppsporten (Svensk travsport och Svensk galopp, ATG:s ägare) avsätts till , varav avser utbildningsverksamhet, bl.a. hippologutbildningen vid . Enligt budgetpropositionen har 3 miljoner konor avsatts från för miljö, areella näringar och samhällsbyggandes (Formas) anslag till Stiftelsen för forskning inom hästområdet. Formas träffade ett treårigt avtal med Stiftelsen som omfattar (bet. 2012/13:MJU10). Formas forskarråd beslutade att Formas medel i första hand skulle användas till att finansiera projekt inom huvudinriktning Hästens roll för människan, samhället och miljön. Programmet bör bidra till hästens välfärd och ökad kompetens i hästnäringen. Samverkan bör också sökas med andra relevanta aktörer och forskningsfinansiärer. Formas ska utvärdera programmet . Utskottet instämmer med motionärerna i att hästsektorn har många positiva effekter och att hästsektorn och hästföretagandet är viktiga för bl.a. jordbruksföretagen och ungdomars fritidssysselsättning. Utskottet noterar att det vid finns en samarbetsgrupp inom hästområdet som är plattform för informations- och erfarenhetsutbyte och som arbetar med att identifiera och utveckla frågor som är viktiga för att utveckla hästsektorn. Utskottet konstaterar att dessa frågor är föremål för regeringens uppmärksamhet och föreslår att motionerna 2014/15:306 (M) yrkandena 1 och 8 och 2014/15:432 (S) lämnas utan vidare åtgärd i den mån de inte kan anses tillgodosedda med vad som anförts. Regeringen avslår motioner om en översyn av rennäringslagen, om att Samefonden bör ombildas till fjällfonder och om att rennäringsdelegationerna bör ombildas till fjälldelegationer. Reservation 16 (SD). Enligt motion 2014/15:2779 av m.fl. (SD) yrkande 1 bör rennäringslagen (1971:437) ses över för att garantera alla medborgare likhet inför lagen oavsett börd och etnisk tillhörighet. I 1 § rennäringslagen (1971:437) stadgas att den som är av samisk härkomst (same) enligt bestämmelserna i lagen får använda mark och vatten till underhåll för sig och sina renar. Rätten (renskötselrätten) tillkommer den samiska befolkningen och grundas på urminnes hävd. Renskötselrätten får utövas av den som är medlem i en sameby. Samerna ska i egenskap av ursprungsbefolkning ha en självklar rätt att bevara sitt språk och sin kultur, men att reservera en hel näringsgren för en grupp av medborgare av särskild börd och att också ge dessa medborgare särskilda rättigheter till land och vatten kan inte anses vara förenligt med de grundläggande principerna för en rättsstat. I motionens yrkande 3 föreslås att Samefonden ombildas till fjällfonder. Fjällfonderna ska ha lokal förankring och bestå av ledamöter från olika näringar och etniciteter och ge alla som bor i de så kallade renbetesområdena, oavsett etnisk identitet och näring, möjlighet att få utdelning från fonderna på lika grunder. Fjällfonderna ska förvalta samma medel som Samefonden. Historiskt är de södra fjällen ett land befolkat av fjällbönder som trängts undan på grund av ett ensidigt gynnande av rennäringen. Rennäringsdelegationerna bör enligt motionens yrkande 4 ombildas till fjälldelegationer. De nya fjälldelegationerna ska representera alla boende och näringar i renbetesområdena. Ledamöterna i den nya delegationen ska utökas med representanter från byalag och företrädare för näringslivet i bygden. Rennäringsdelegationerna, som är instanser inom länsstyrelserna, fattar beslut om markanvändning, jakt, fiske m.m. på statens marker i de så kallade renbetesområdena. Ledamöterna är politiker och renägare. Resultatet blir att renägarna dikterar villkoren för besluten. behandling och kompletterande uppgifter