bet · H201SkU20 · 2015-04-21 00:00:00 — Vid sidan av den allmänna regeln om genomsyn innehåller skatteflyktslagen särskilda bestämmelser som ger ytterligare möjligheter att bortse från en rättshandling vid taxeringen. Vid en tillämpning av skatteflyktslagen ska det vara fråga om följande förutsättningar: – Rättshandlingen ska ingå i ett förfarande som medför en väsentlig skatteförmån för den skattskyldige. – Den skattskyldige ska direkt eller indirekt ha medverkat i rättshandlingen eller rättshandlingarna. – Skatteförmånen kan antas ha utgjort det övervägande skälet för förfarandet. – En taxering på grundval av förfarandet skulle strida mot lagstiftningens syfte som det framgår av skattebestämmelsernas allmänna utformning och de bestämmelser som är direkt tillämpliga eller har kringgåtts genom förfarandet. Lagen tillämpas av förvaltningsdomstolarna efter framställning från . Framställningen ska göras före utgången av de frister som gäller för beslut om eftertaxering eller i en pågående process om själva sakfrågan i underinstanserna. Skatteflyktslagen är tänkt att tillämpas på förfaranden där en skattskyldig genomför en transaktion främst i syfte att uppnå eller undvika en beskattningseffekt, t.ex. när avdrag yrkas för konstlade förluster. Om den skattskyldige har något eller några andra godtagbara skäl för sitt handlande som tillsammans är av större betydelse än skatteförmånen, ska skatteflyktslagen inte tillämpas. Om ett förfarande framstår som normalt med hänsyn till det ekonomiska resultat som uppnås men ändå leder till en skatteförmån som lagstiftaren inte har avsett är inte skatteflyktslagen tillämplig. Avsikten med lagen är inte att åstadkomma någon utvidgning av det skattepliktiga området. Grundläggande måste alltjämt vara att gränserna för beskattningen anges genom de materiella reglerna (prop. 1980/81:17 s. 16). Kommissionen föreslog i en rekommendation om aggressiv skatteplanering (K(2012) 8806) att medlemsstaterna skulle införa en generalklausul i sin nationella lagstiftning. Kommissionen föreslog vidare en ändring som innebar att en obligatorisk skatteflyktsregel infördes i rådets direktiv om ett gemensamt beskattningssystem för moderbolag och dotterbolag hemmahörande i olika medlemsstater (KOM(2013) 814). Vid subsidiaritetsprövning ifrågasattes förslaget och gav upphov till ett motiverat yttrande (utl. 2013/14:SkU23). Ändringsdirektivet delades under det grekiska ordförandeskapet upp i två delar. En politisk överenskommelse träffades i den delen som avser dubbel icke-beskattning. När det gäller den återstående frågan om en gemensam obligatorisk anti-missbruksbestämmelse presenterade det italienska ordförandeskapet en kompromiss som innebär att en anti-missbruksbestämmelse i form av en minimireglering införs. Regeringen var positiv till att kompromissförslaget utformas som en minimireglering så att utöver denna kan anpassa sina anti-missbruksbestämmelser till nationella förhållanden. Kompromissförslaget bedömdes därför, till skillnad mot kommissionens förslag, inte strida mot subsidiaritetsprincipen. Vid en överläggning stödde skatteutskottet reger-ingens ståndpunkt. Rådet antog ändringsdirektiv (EU) 2015/121 med gemensamma minimibestämmelser för att förebygga skatteflykt, skattebedrägeri eller missbruk. I motion 2014/15:2538 av (M) anförs att skatteflyktslagen bör ses över. Lagen innebär att en skattskyldig kan straffas trots att han eller hon vidtagit civilrättsligt fullt giltiga transaktioner och konstruktioner men där den uppnådda effekten innebär en skattelindring som står i strid med lagstiftarens intentioner. En person som utnyttjar luckor i skattelagstiftningen kan således dömas för att ha brutit mot hur lagstiftaren tänkt att lagen ska tillämpas. Det ger ur tolkningssynpunkt ett godtyckligt rättsläge. Lagstiftaren bör rimligen uttrycka lagens syfte i skrift författas, och om så inte skett bör lagen skrivas om så att godtyckliga tolkningar om lagstiftarens intentioner stävjas, framhåller motionären. Frågor om skatteflyktslagens tillämplighet utgör ett vanligt inslag vid domstolarnas prövning av olika former av avancerade skatteupplägg, och lagen har sannolikt också en preventiv effekt i sådana sammanhang. Utskottet ser det som en fördel om arbetet med att motverka nya upplägg kan inriktas på konkreta lösningar som är tydliga för de berörda företagen i stället för en generell utbyggnad av skatteflyktslagens tillämpningsområde. Som ett exempel på sådana konkreta ingripanden kan nämnas den skärpning av ränteavdragsbegränsningarna som beslutade om sedan det visat sig att räntesnurrorna fortfarande var ett allvarligt hot mot den svenska skattebasen. I sammanhanget bör det framhållas att det pågår ett mer övergripande arbete med att stärka rättssäkerheten för enskilda. En utredning om specialisering för skattemål och fortsatt utveckling av förvaltningsprocessen har överlämnat betänkandet Fortsatt utveckling av förvaltningsprocessen och specialisering för skattemål (SOU 2014:76). Även förhandsbeskedsinstitutet ses över för att öka förutsägbarheten och stärka rättssäkerheten ytterligare för enskilda på skatteområdet. Utredningen har lämnat betänkandet (SOU 2014:62). Det internationella samarbetet mot skatteflykt och skattefusk har utvecklats starkt. I det sammanhanget föreslog kommissionen att medlemsstaterna skulle införa en obligatorisk skatteflyktsregel. Rådet antog sedermera en ändring ((EU) 2015/121) som innebar gemensamma minimibestämmelser för att förebygga skatteflykt, skattebedrägeri eller missbruk i rådets direktiv om ett gemensamt beskattningssystem för moderbolag och dotterbolag hemmahörande i olika medlemsstater. Utskottet anser att det säkert finns anledning att se över hur de svenska anti-missbruksbestämmelserna förhåller sig till det nya EU-direktivet. Utskottet är emellertid inte berett att förorda ett tillkännagivande till regeringen om en översyn av skatteflyktslagen. Utskottet avstyrker motionen. Betalning av skatt vid delårsboende Utskottets förslag i korthet avslår motionsförslag om en utredning av möjligheten att dela upp kommunalskatten mellan flera kommuner. I motion 2014/15:273 av och (båda C) anförs att möjligheten att dela upp kommunalskatten mellan flera kommuner bör utredas. Ett förslag för en rättvisare skattefördelning är att ge människor själva möjlighet att fördela hur stor andel av skatten som ska gå till de kommuner man har en koppling till, t.ex. kommunen där man är uppvuxen, där man har bott eller bor eller där man äger en fastighet. För dessa turist- och landsbygdskommuner skulle ökat skatteunderlag leda till bättre service och infrastruktur som är mer anpassad till det faktiska befolkningsunderlaget. Också i motion 2014/15:602 av (FP) anförs att man bör utreda möjligheten att dela upp kommunalskatten mellan kommuner i proportion till hur länge man bor i respektive kommun . Detta skulle uppmuntra medborgarna att inte känna sig bundna till en bostadsort, ge kommuner med varierande folkmängd större skatteintäkter, skapa fler arbetstillfällen i glesbygd och ett ökat utbud av lediga lägenheter i storstadsområdena. Även i motion 2014/15:784 av (FP) föreslås att en översyn görs av möjligheten att vara folkbokförd och beskattad på två adresser. Utskottet är fortfarande (se bet. 2013/14:SkU20) inte berett att låta debiteringen av skatt variera med den skattskyldiges delårsboende i olika kommuner. En sådan ordning skulle bidra till ett ökat uppgiftslämnande och framstår som näst intill omöjlig att kontrollera. Ett eventuellt behov av en justering av kommunernas och landstingens skatteunderlag bör kunna tillgodoses på annat sätt. Utskottet avstyrker motionerna. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om en översyn av det nordiska skatteavtalet. Det nordiska skatteavtalet undertecknades . Det trädde i kraft och tillämpas fr.o.m. . Avtalet är införlivat i svensk rätt genom lagen (1996:1512) om dubbelbeskattningsavtal mellan de nordiska länderna. undertecknades ett protokoll om ändring i det nordiska skatteavtalet. Genom protokollet ändrades bl.a. avtalets regler om beskattning av utdelning, kapitalvinster, inkomst av arbete som utförs ombord på flygplan och pensioner. antog en ändring i lagen om dubbelbeskattningsavtal mellan de nordiska länderna som tillämpas fr.o.m. (prop. 2007/08:146, bet. 2007/08:SkU31). Ändringen innebar när det gäller beskattningen av pension, livränta och utbetalning enligt de avtalsslutande staternas sociallagstiftning en övergång från undantagandemetoden (exempt) till avräkningsmetoden (credit). Enligt de tidigare reglerna fick sådana utbetalningar enligt huvudregeln endast beskattas i källstaten, dvs. i den stat varifrån utbetalningen sker. Enligt den nya lydelsen av bestämmelsen skulle utbetalningarna även beskattas i hemviststaten, som då ska medge avräkning för den skatt som betalats i källstaten. Enligt propositionen kunde ändringen i det nordiska skatteavtalet medföra att pensionärer med hemvist i som fick utbetalningar från en annan avtalsslutande stat till en högre sammanlagd beskattning än de hade enligt det tidigare avtalet. Så var fallet om den källskatt som togs ut i den utbetalande staten var lägre än vad den svenska skatten var på samma inkomst. Ändringen i beskattningen skulle därför inte gälla för personer som för protokollets undertecknande hade hemvist i och redan då tog emot sådana utbetalningar från en annan avtalsslutande stat. har sedermera mottagit krav på ersättning från ett antal norska pensionärer som hävdade att de fått fel information om skatteändringen 2009. I motion 2014/15:2279 (M) sägs att är en av viktigaste handelspartner och att gränsen mellan de båda länderna är den längsta i . Trots det finns det fortfarande många hinder som försvårar handel, pendling och flytt mellan länderna. Norska pensionärer som flyttat till beskattas i båda länderna, och svenska byggföretag som arbetar på andra sidan gränsen ska betala mervärdesskatt för att få föra in en anläggningsmaskin till . Vinsterna av att lösa gränshindren är stora. Det nordiska skatteavtalet bör därför enligt motionären ses över. Utskottet anser att det är angeläget att lösa förekommande gränshinder som försvårar handel, pendling och flytt mellan de nordiska länderna. Gränshinderarbetet är en viktig del av regeringssamarbetet inom (se skr. 2014/15:90). Genom pågår ett arbete för att lösa existerande gränshinder mellan de nordiska länderna, förhindra att nya gränshinder uppstår och effektivisera informationsinsatserna till privatpersoner och företag. hade särskilt ansvar för fyra prioriterade gränshinder, bl.a. problem med mervärdesskattereglerna vid överföring av arbetsmaskiner över den svensk-norska gränsen, vilket har försvårat för entreprenörer att verka på andra sidan gränsen. gäller nya regler för hanteringen av mervärdesskatt vid import som förenklar överföringen av arbetsmaskiner mellan länderna (prop. 2013/14:16, bet. 2013/14:SkU13). Utskottet kan konstatera att det pågår ett fortlöpande arbete med att lösa sådana gränshinder som motionären tar upp. Utskottet finner inte någon anledning att aktualisera en översyn av det nordiska skatteavtalet. Utskottet avstyrker motionen. Folkbokföring på rätt adress Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsförslag om ändrade regler i syfte att motverka falska adressändringar och ett motionsförslag om samkörning av adressuppgifter mellan myndigheter i syfte att underlätta vid adressändringar samt ett motionsförslag om ett tillkännagivande till regeringen om behovet av ett europeiskt samarbete på folkbokföringsområdet. Folkbokföring innebär fastställande av en persons bosättning samt registrering av uppgifter om identitet, familj och andra förhållanden som enligt lagen (2001:182) om behandling av personuppgifter i folkbokföringsverksamhet får förekomma i folkbokföringsdatabasen. Hit hör uppgifter om civilstånd, make, barn, föräldrar, vårdnadshavare och andra personer som den registrerade har samband med inom folkbokföringen och uppgifter om motsvarande samband som är grundat på adoption. Som civilstånd registreras i folkbokföringen ogift, gift, registrerad partner, skild, skild partner, änka/änkling eller efterlevande partner. De som är registrerade partner i enligt den tidigare lagen kan när som helst omvandla sitt partnerskap till ett äktenskap genom en gemensam skriftlig anmälan direkt till . har en utredningsskyldighet i folkbokföringsärenden och ett allmänt ansvar för att register och dylikt är så korrekta som möjligt. kan självmant ta upp en persons folkbokföring till prövning. Ofta torde detta ske sedan någon annan myndighet upplyst exempelvis om att en person använder en annan adress än den som förekommer i folkbokföringen. Vid prövningen ska förvaltningslagens bestämmelser om bl.a. parters rätt att få del av uppgifter iakttas (prop. 1990/91:153 s. 139). Antalet ärenden där får indikationer på att någon felaktigt folkbokfört sig på en annan fastighetsägares adress är tämligen omfattande. Fastighetsägaren har en skyldighet att svara på frågor från om folkbokföringen, men inte någon egen utredningsskyldighet. Alla myndigheter i samhället har rätt att, mot avgift, få uppgifter från folkbokföringen genom Navet (system för distribution av folkbokföringsuppgifter till samhället). Navets funktioner regleras av lagen (2001:182) och förordningen (2001:589) om behandling av personuppgifter i folkbokföringsverksamhet. Ändrade uppgifter i Navet överförs till andra myndigheter, bl.a. , , , (), Transportstyrelsen med bl.a. bil- och körkortsregister och . Uppgifterna överförs till kommunernas olika förvaltningar och landstingens sjukvårdsförvaltningar (några landsting har daglig uppdatering). SPAR är ett offentligt register som omfattar alla personer som är folkbokförda. I registret finns även uppgifter om personer med samordningsnummer vars identiteter är fastställda. SPAR uppdateras med nya uppgifter från folkbokföringen. För att någon ska kunna ta del av uppgifterna från folkbokföringen genom SPAR krävs att man är kund hos . Kunder hos SPAR är exempelvis banker, försäkringsbolag och postorderföretag. Enligt anvisningar ska den som planerar att bo utomlands anmäla flyttning till utlandet hos . Samma sak gäller den som planerat att stanna men sedan förlänger sin vistelse till . Den som flyttar till ett land utanför registreras av som utflyttad från fr.o.m. dagen för flytten, om flyttning anmälts senast . Om flyttningen anmäls senare registreras flyttningen den dag får anmälan. Den som flyttar till ett land inom registreras som utflyttad från som inregistrering sker (folkbokföring) i det andra nordiska landet. Om folkbokföring sker i det landet eller inte beror på vilka bestämmelser som gäller i det aktuella landet. Det svenska medborgarskapet påverkas inte av att någon registreras som utflyttad från . Även det svenska personnumret behålls vid utflyttning. Den som bor utomlands får rösta i det svenska riksdagsvalet och i valet till om personen är svensk medborgare och har fyllt senast på valdagen. I motion 2014/15:62 av och (båda M) anförs att det är möjligt för kriminella personer att vara skrivna hemma hos människor som är helt ovetande om detta. När en person flyttar till en ny adress kan det dessutom förekomma andra personer som redan är skrivna i den nya lägenheten. påbörjar ofta en boutredning för att slå fast var tidigare hyresgäst bor, men sådana utredningar är tidskrävande. Enligt motionen är det angeläget att det görs en översyn av reglerna så att misstag undviks och falska adressändringar uppdagas. I motion 2014/15:1467 av och (båda M) anförs att möjligheten att flytta inom EU försvåras av att folkbokföringsreglerna ser olika ut från land till land inom unionen. En individ som flyttar från ett land till ett annat kan i vissa situationer avregistreras från folkbokföringen i utflyttningslandet men inte uppfylla kriterierna för att bli registrerad i inflyttningslandet. I andra fall kan en person fullt legalt vara registrerad som bosatt i mer än ett land. Inom finns ett samarbete på folkbokföringsområdet som garanterar att en person kan vara folkbokförd i endast ett nordiskt land åt gången. Motionärerna anser att ett liknande system med fördel kunde införas inom EU för att undvika problem som att exempelvis personer får rösträtt till i mer än ett land eller att enskilda individer kan uppbära försörjningsstöd och andra bidrag i flera länder . I motion 2014/15:1996 av (M) anförs att en svensk medborgare som vill flytta utomlands måste anmäla adressändring minst : till , och . Möjligheten att samköra adressregistrering för dessa tre myndigheter bör ses över. har en utredningsskyldighet i folkbokföringsärenden och ett allmänt ansvar för att register och dylikt är så korrekta som möjligt. kan självmant ta upp en persons folkbokföring till prövning. Ofta torde detta ske sedan någon annan myndighet upplyst exempelvis om att en person använder en annan adress än den som förekommer i folkbokföringen. Vid prövningen ska förvaltningslagens bestämmelser om bl.a. parters rätt att få del av uppgifter iakttas (prop. 1990/91:153 s. 139). Antalet ärenden där får indikationer på att någon felaktigt folkbokfört sig på en annan fastighetsägares adress är tämligen omfattande. Fastighetsägaren har en skyldighet att svara på frågor från om folkbokföringen, men inte någon egen utredningsskyldighet. Utskottet anser inte att det finns skäl att ändra denna ordning. En anmälan om utflyttning görs till , och uppgifterna sprids sedan automatiskt till andra myndigheter genom Navet. och behöver därför inte begära in dessa uppgifter. Utskottet ser inte någon anledning för att uttala sig för en samkörning av adressuppgifter mellan myndigheter. Utskottet har tidigare (bet. 2011/12:SkU17), när det gäller frågan om ett europeiskt samarbete om folkbokföringsfrågor, ställt sig positivt till förslag om lagstiftning om ömsesidigt erkännande av verkan av vissa folkbokföringshandlingar såsom födelseattester, intyg om familjeband, adoption, namnbyte eller dödsfall men inte sett någon anledning för att rikta ett tillkännagivande till regeringen om behovet av ett europeiskt samarbete på området. Utskottet vidhåller den uppfattningen. Utskottet avstyrker motionerna. Folkbokföring av barn på två adresser Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsförslag om att barn ska kunna vara folkbokförda på två adresser. Barn (personer ) ska folkbokföras enligt samma regler som vuxna och ska vara folkbokförda där de tillbringar sin nattvila eller motsvarande vila (dygnsvilan). Barn kan ibland bo på två ställen, vilket kan innebära dubbel bosättning. Det är t.ex. vanligt när föräldrarna har var sin bostad och barnet vistas hos båda föräldrarna. Huvudregeln är att barnet då får folkbokföras hos den av vårdnadshavarna som de båda är överens om. Detta gäller i de fall då föräldrarna har gemensam vårdnad om barnet och barnet bor ungefär lika ofta hos båda sina föräldrar. Om huvudregeln inte är tillämplig, t.ex. när föräldrarna inte är överens om barnets folkbokföring, ska ett barn folkbokföras hos den förälder där det tillbringar flest nätter. Om barnet bor lika mycket tid hos båda föräldrarna ska folkbokföringen inte ändras så länge en förälder bor kvar i familjens tidigare gemensamma bostad. Detta gäller även om barnet tillbringar mer hos den andra föräldern. Om det inte finns någon sådan gemensam bostad och barnet bor lika många nätter hos båda föräldrarna eller om föräldrarna lämnar olika uppgifter om var barnet bor, ska barnets folkbokföring bestämmas utifrån barnets boendesituation. Vid denna typ av bedömning av ett barns folkbokföring är det som beslutar var barnet ska vara folkbokfört. I motion 2014/15:1786 av (C) sägs att det finns fall där det är rimligt att barn kan vara folkbokförda på två adresser. Det gäller särskilt när barnet tillbringar lika mycket tid i vardera hushållet. En kallelse till läkare kan missas när den kommer till fel hushåll. Det är också bara folkbokföringskommunen som tillhandahåller olika skyddsnät som bostadstillägg. Enligt motio-nären missgynnar detta ofta den med lägst inkomst, i många fall kvinnor, och drabbar i sin tur också barnet. Det är därför viktigt både ur barnrättsperspektiv och ur jämställdhetsperspektiv att barn ska kunna vara folkbokförda på två adresser om det finns skäl för det, framhåller motio-nären. Enligt (se SOU 2009:75 Folkbokföringen s. 382) finns det inte tillräckligt starka skäl för att införa en möjlighet att folkbokföra ett barn på två ställen eller att låta barnet vara folkbokfört hos den ena föräldern och registrera den andra förälderns adress i folkbokföringsdatabasen. 2012/13:SkU25) antog i stället bestämmelser som innebär att om vårdnadshavarna är överens ska de själva kunna välja var ett barn som bor ungefär lika mycket hos dem båda ska anses bosatt. En vårdnadshavare ska också vid gemensam vårdnad ensam kunna överklaga ett beslut om barnets folkbokföring. Utskottet är inte berett att tillmötesgå motionärens förslag om ett tillkännagivande om att barn ska kunna vara folkbokförda på två adresser och avstyrker motionen. Utskottets förslag i korthet avslår med hänvisning till ett pågående utredningsarbete ett motionsförslag om att barn som tillkommit genom surrogatmoderskap utomlands ska kunna folkbokföras i utan krångel. Enligt den svenska föräldrarätten anses den som föder barnet som moder. För att en annan person ska bli rättslig moder krävs adoption. Faderskapspresum-tionen innebär också att en man som är gift med surrogatmamman förutsätts vara fader, detta även om en annan tänkt vårdnadshavare är genetisk far till barnet. Denna presumtion måste då hävas. tillämpar vid folkbokföringen den föräldrarättsliga regleringen och ska i folkbokföringen enligt 2 § och 2 a § folkbokföringslagen (1991:481) registrera den rättsliga modern och fadern till barnet. Om det inte kan visas att de tänkta föräldrarna, som kan förutsättas vara folkbokförda i , är rättsliga föräldrar kan det bli problem för föräldrarna att få barnet folkbokfört i . riktade (bet. 2011/12:SoU26) ett tillkännagivande till regeringen om att regeringen förutsättningslöst – utifrån ett brett perspektiv som inkluderar juridiska och etiska frågeställningar samt ekonomiska överväganden och hänsyn till internationella förhållanden – ska vidta sådana utredningsåtgärder som krävs när det gäller surrogatmoderskap. Regeringen har tillsatt en särskild utredare (dir. 2013:70) som ska överväga olika sätt att utöka möjligheterna för ofrivilligt barnlösa att kunna bli föräldrar. I uppdraget ingår att – lämna förslag som ger ensamstående möjlighet till assisterad befruktning i motsvarande utsträckning som gifta par och sambor – ta ställning till om det ska krävas en genetisk koppling mellan barnet och den eller de tilltänkta föräldrarna vid assisterad befruktning – ta ställning till om surrogatmoderskap ska tillåtas i , med utgångspunkten att detta i sådant fall ska vara altruistiskt – ta ställning till om det behövs särskilda regler för de barn som tillkommit genom surrogatmoderskap utomlands – ta ställning till om det avskaffade steriliseringskravet och förbudet mot bibehållen fortplantningsförmåga vid ändrad könstillhörighet kan medföra problem vid tillämpningen av bl.a. den föräldraskapsrättsliga lagstiftningen – föreslå de följdändringar i den föräldraskapsrättsliga regleringen och i annan lagstiftning som behövs. Utredningen (Ju 2013:12) har lämnat delbetänkandet Assisterad befruktning för ensamstående kvinnor (SOU 2014:29) och ska slutföra sitt arbete . I motion 2014/15:402 av (FP) framhålls att barn till svenska föräldrar har fötts och fortsätter att födas efter värd-/surrogatmoderskap. Mo-tionären anser att man inte kan fortsätta att blunda för denna verklighet utan måste anpassa lagstiftningen så att dessa barn utan krångel kan folkbokföras i och få samma försäkringsskydd som andra barn. Utskottet konstaterar att regeringen tillsatt en utredning för att se över frågor som rör barn som tillkommit genom surrogatmoderskap utomlands.