bet · H201FiU23 · 2015-04-16 00:00:00 — Vi kommer att se en normalisering av konjunkturen , men har vi ett ganska ovanligt läge med en inflationstakt vid eller nära vårt mål, en normal konjunktur men en väldigt låg räntenivå. Räntan behöver vara låg för att vi ska klara av vårt inflationsmål på , men vi ska ha klart för oss att det är ett ganska annorlunda läge jämfört med ett traditionellt normaltillstånd. Mot den här bakgrunden och givet den mångåriga diskussion som vi har haft om hushållens skulder behöver vi också på ett eller annat sätt hantera bolånefrågan. Gör vi inte det kommer det att leda till bekymmer i svensk ekonomi och också påverka penningpolitiken. Ordföranden : Tack så mycket för det! Därmed är det att avrunda denna ränteutfrågning. Låt mig säga att utskottet just gav i uppdrag till professorerna att göra den externa utvärderingen av penningpolitiken. Den görs med jämna mellanrum och gjordes sist av Goodhart och Rochet . är det för en ny, så det finns anledning att återkomma till dessa frågor på den nivån. Utskottet fortsätter naturligtvis också med sitt reguljära arbete, inklusive den årliga utvärderingen och återkommande utfrågningar. Det är en preliminärbokning gjord för höstutfrågning . Naturligtvis är det upp till nästa utskott att ta ställning och kalla till den när den nya har samlats efter valet. Preliminärt finns dock en sådan plan. Därmed vill jag tacka ledamöterna, och externa tittare för dagens utfrågning. Jag vill också tacka utskottet för den snart avslutade mandatperioden och även kanslichefen som just efter riksdagsvalet, , tillträder som ny generaldirektör på . Just i hans fall kan vi alltså vara alldeles säkra på att det är den sista ränteutfrågningen i den här formen. Stort tack för ! Protokoll från öppen utfrågning om penningpolitiken Per , vice riksbankschef (S) ordförande Ordföranden: sammanträde är öppnat. står offentlig utfrågning om den aktuella penningpolitiken på dagordningen. , riksbankschef, och Per , vice riksbankschef, är på plats. får möjlighet att göra en föredragning, först riksbankschefen och sedan vice riksbankschefen. Sedan finns det möjlighet för ledamöterna att ställa frågor. , : Tack för att vi får möjlighet att vara här, med ett nytt utskott. Jag ska tala om tre saker. För att sammanfatta var vi kommer ifrån kan vi konstatera att inflationen är låg i . Inflationen är låg också i euroområdet, vilket i hög grad påverkar vad som sker i . Men i euroområdet är även tillväxten låg. I har vi, i förhållande till resten av , däremot haft en relativt god tillväxt och också en hygglig utveckling av sysselsättningen. Frågan är vart vi är på väg. En låg reporänta – noll – hjälper till att förstärka konjunkturen och bidrar till att inflationen, såvitt vi kan bedöma, kommer att stiga mot målet. Några viktiga frågor som vi får leva med är att vi ställs inför en värld som går i otakt, inte minst när det gäller penningpolitiken. Såvitt vi kan se kommer penningpolitiken nämligen att utvecklas ganska olika i euroområdet jämfört med i till exempel och . Och en låg ränta bidrar å ena sidan till högre inflation, men å andra sidan är en rad olika risker förknippade med med väldigt låg ränta. De frågorna ska jag gå in på lite grann i min inledningspresentation. Som ni ser på den bild som visas är inflationen låg. Den har trendat nedåt under . Det betyder att vi ligger någonstans runt en halv procent, om man räknar bort de direkta effekterna av ränteförändringar. Det är i och för sig ett tillstånd som vi har haft tidigare men inte särskilt . Då är det naturligtvis angeläget att få upp inflationen mot vårt inflationsmål på . Hur kommer det sig att inflationen ligger så pass lågt? Det kan man beskriva på olika sätt. Vi har försökt dela upp anledningen till att vi har låg inflation i ett antal olika komponenter. En effekt som finns med där är växelkurseffekten. Efter den riktigt stora krisen försvagades ju kronan ganska kraftigt. Och när världen sedan syntes gå mot någon form av normalisering – vilket tyvärr inte inträffade – stärktes växelkursen. Den vägen får man naturligtvis en effekt på inflationen. Men den effekten är i allt väsentligt borta . En annan effekt som jag ska återkomma till alldeles strax är att det med låg efterfrågan i världsekonomin har varit svårt för företagen att skicka kostnadsökningar vidare till slutkonsumenterna. Företagarna har helt enkelt låga marginaler, och det har varit svårt att ta ut högre priser. har energipriserna fallit i olika omgångar , inte minst under den senare delen av ; oljepriset har fallit kraftigt . har prisökningarna på livsmedel också varit låga. Av allt detta kan man, med facit i hand, se att en rad olika faktorer har lett till det låga inflationsutfallet. Under har vi också levt med en viktig trendmässig utveckling i svensk ekonomi, nämligen att varupriser vid det här laget har fallit på ett eller annat sätt. Det må så vara att vi fick med oss en ganska kraftig växelkurseffekt /10, men varupriserna har ändå fallit i genomsnitt. Det har att göra med produktivitetsutveckling och innovationer – platt-tv:ar blir allt plattare och allt billigare. har tjänstepriserna legat på en prisökningstakt i genomsnitt utom under den allra då tjänstepriserna har legat på en prisökning . Det är klart att det inte blir mycket inflation om varupriserna ligger på en negativ prisökningstakt och om tjänstepriserna bara ökar . Den stora frågan är hur trenderna kommer att se ut framöver. Kommer detta att fortsätta när det gäller varupriser? Har det hänt någonting som är annorlunda när det gäller tjänstesektorn, eller kommer prisökningstakten för tjänstepriser att gå tillbaka till ? Det är väldigt stora och viktiga frågor som vi får fortsätta att rota i. Vi har frågat ett stort antal företag hur de ser på prisökningar och möjligheten att föra prisökningar vidare ut mot konsumenterna. Det räcker att titta på staplarna på bilden som visas för att notera att de ligger mera till vänster än till höger. Det är ett annat sätt att visa att ett större antal företag tycker att det är som normalt eller svårare än normalt när det gäller att föra prisökningar vidare. Det har att göra med den allmänna efterfrågan i världsekonomin. Efterfrågan är låg, men man säger sig även uppfatta detta som tilltagande inhemsk konkurrens på ett eller annat sätt – vad det nu innebär egentligen. Det verkar helt enkelt hända saker när det gäller e-handel eller vad det nu är som gör att det är svårare än tidigare att ta ut prisökningar. Om vi tittar på inflationen i omvärlden kan vi se att bilden ändå är någorlunda densamma, det vill säga att inflationstakten är låg eller på väg ned. Den amerikanska ekonomin skiljer sig något eftersom priserna faktiskt är lite mer på väg upp där. Och som vi ser på bilden som visas är prisökningstakten i euroområdet låg, ungefär densamma som i . Därutöver kan vi notera att tillväxten är fortsättningsvis svag, särskilt i euroområdet. Det påverkar naturligtvis i hög utsträckning eftersom vi ligger där vi ligger geografiskt. Men det är också intressant att notera att tillväxten i ett handelsvägt index av länder som vi handlar med nu ligger på ungefär samma nivå som tillväxten i den amerikanska ekonomin. Det gynnar naturligtvis , oaktat de trassel euroområdet har. Om vi tittar på det här diagrammet så kan vi också jämföra BNP i olika länder och regioner. Vi har här satt till 100, det vill säga slutet på det som på engelska kallas för The Great Moderation – Det stora lugnet. Vi föreställde oss då att världen skulle vara trevlig, lugn och systematisk framgent. Det visade sig att det inte var på det sättet. Vi fick en stor finansiell kris och alla möjliga ekonomiska bekymmer, av olika skäl på olika håll i världen. Med slutet av 2007 som utgångspunkt kan vi på de grafer som visas se att den ekonomiska utvecklingen i och i ser ganska lika ut i nivåtermer. Det gäller även medan man inom euroområdet fortfarande kämpar med att få upp BNP-nivån över nivån . I det avseendet har vi haft en ganska gynnsam utveckling i den svenska ekonomin jämfört med på många andra ställen. På bilden över sysselsättningsgrad kan vi se att sysselsättningsgraden i , den röda grafen alldeles överst, har stigit under . Detsamma har skett i och sakta i medan sysselsättningsgraden i euroområdet dessvärre har fallit . Även beskrivet på det sättet har vi klarat oss ganska bra, givet alla olika ekonomiska bekymmer som finns i vår omvärld. Det är en allmän beskrivning av var vi kommer ifrån. Då kan man fundera lite på vart vi är på väg. Nollränta förstärker konjunkturen och bidrar till att inflationen stiger mot målet. Det är ett sätt att hålla efterfrågan i svensk ekonomi uppe eftersom det med nollränta kort och gott är billigt att låna. Det är grundidén med det hela. På bilden som visas nu kan vi se sammansättningen av efterfrågan. Vi har med svag exportutveckling bakom oss. Exporten har inte alls ökat på samma sätt som den har gjort , i genomsnitt. Vi hade då exportökningar på . Å andra sidan ligger vi på en konsumtionsökning över den genomsnittliga konsumtionsökningen i svensk ekonomi, inte minst eftersom vi har haft en mycket god realinkomstutveckling i hushållssektorn. Över tiden behöver det balanseras om eftersom exporten kommer att öka, vilket också är vår prognos. Man får då lite lägre konsumtionsökningar . Vi tror också att det är en ganska bra ombalansering i svensk ekonomi eftersom det är en normalisering av hur det brukar vara. Om vi tittar på detta i tillväxttermer kan vi utifrån graferna över notera att tillväxten i och tillväxten i den amerikanska ekonomin såvitt vi kan se kommer att ligga på ungefär samma nivå. Tillväxten i kommer att vara låg eller till och med mycket låg under . Det beror på att ganska stora anpassningar måste till i på ett eller annat sätt, inte minst en anpassning mellan södra och norra . Det betyder att tillväxten i kommer att vara låg under . Det är en faktor som naturligtvis kommer att påverka och påverkar svensk ekonomi och som under hela den prognosperiod vi pratar om här utgör ett orosmoment. Vi tror att arbetsmarknaden kommer att fortsätta förbättras. Sysselsättningsgraden stiger sakta. Skalan på bilden som vi ser gör att siffrorna ser ganska dramatiska ut i fråga om sysselsättningsgrad, men det viktiga är att trenden går sakta uppåt. Vår bedömning i den allra senaste penningpolitiska rapporten är att arbetslösheten kommer att fortsätta gå ned eftersom efterfrågan i svensk ekonomi på ett eller annat sätt blir bättre, via export eller via hushållssektorn. Siffrorna för till exempel varsel och sådant är också förhållandevis låga, vilket talar för att utvecklingen på arbetsmarknaden borde bli bättre . I inflationstermer är vår bedömning att inflationen kommer att fortsätta gradvis uppåt. Då får vi det vanliga fenomenet att när det vänder efter att inflationen har legat framför allt , i det här fallet lågt och , går det ganska hastigt uppåt. Konsumentprisindex, KPI, kommer också att slå över vårt mål på ganska rejält – eftersom vi får med oss räntehöjningar. Men om vi å andra sidan tittar på KPIF utan räntehöjningar närmar vi oss under loppet av 2016. Det är viktigt för utvecklingen i svensk ekonomi eftersom är ett slags normgivare för den allmänna ekonomiska utvecklingen. Det är också en viktig faktor som spelar roll för löneutveckling och prissättning av allehanda slag. Av det skälet är det också viktigt att vi har väl förankrade inflationsförväntningar. De har den egenskapen att de på kort sikt, i det här fallet ett eller , tenderar att ligga ganska nära den observerade inflationen. Men på lite ska de normalt sett ligga ganska . Det gör de också fortfarande. är inflationsförväntningarna nämligen fortsättningsvis ganska . De ligger just nu runt 1,8. I ett penningpolitiskt perspektiv betyder den senaste räntesänkningen att vi har satt alla räntor till noll. Det finns ett visst mått av symbolik i detta eftersom vi har reporäntan men också inlåningsräntan. Noll är alltså alltid noll när det gäller inlåning i , vilket gör det enkelt att förklara vad som gäller. Det betyder att räntan, såvitt vi kan bedöma , kommer att ligga på noll till för att sedan gradvis börja höjas. Men i ett historiskt perspektiv pratar vi ändå om en väldigt låg ränta eftersom den allmänna räntenivån kommer att ligga långt under den räntenivå som vi föreställer oss i ett längre tidsperspektiv. Det kan också vara värt att illustrera svenska räntor i förhållande till räntor utomlands, även om det blir många grafer. Det kan mätas på en rad olika sätt. Om vi tittar på räntor som hushåll i möter, den röda grafen på diagrammet som visas, kan vi se att räntenivån i är väldigt låg jämfört med i , och euroområdet. Man kan pilla sönder det på en rad olika sätt, men det här är ändå en någorlunda hygglig sammanfattning. De räntor som företag möter är ungefär desamma i , , euroområdet och . Inom euroområdet hittar man naturligtvis ganska stora skillnader beroende på om ett land har stora bekymmer eller inte. Men det betyder i alla fall att den svenska penningpolitiken mätt på det här sättet är minst lika eller ännu mer expansiv än i en lång rad andra länder som också för en expansiv penningpolitik. Det tenderar ibland att hamna lite i skymundan. Vad innebär det då att vi har en värld som är i otakt? Och vad betyder det för ? Låt mig säga några ord om det och om vad låg inflation innebär när det gäller inflation men även ökade risker. Penningpolitik tenderar att fokusera på ett ganska kort konjunkturperspektiv och tidsperspektiv, två eller någonting sådant. Om vi i stället tittar på ränteutvecklingen i ett femtioårsperspektiv kan vi se att en lång rad räntor har rört sig sakta nedåt vid det här laget. Om vi tittar på ränteutveckling i det tidsperspektivet lär de knappast röra sig uppåt med raketfart heller. Det innebär att det globalt sett är mest sannolikt att vi kommer att ha förhållandevis låga räntor . Det betyder rimligtvis också att vi kommer att ha en ganska låg realränta på många olika håll i världen. Kort och gott betyder det även att en liten öppen ekonomi som den svenska mer eller mindre importerar den räntenivån. Och det ska ganska mycket till innan den svenska räntenivån skulle skilja sig dramatiskt från detta. Om vi accepterar att räntenivån är som den är och att den kommer att vara låg ställs vi ändå inför frågan om hur vi ska se på svensk penningpolitik och var vi ska positionera oss i en värld som går i otakt. Med i otakt menas att de streckade graferna, som vi ser på bilden, visar vad man föreställer sig om den penningpolitiskt satta räntan i , och euroområdet. Det mest sannolika – vi vet inte hur det kommer att utvecklas framgent – är att räntorna kommer att börja höjas snabbare i och eftersom det går bättre där än på många andra ställen. Och det kommer att ske mycket snabbare än i euroområdet. som handlar med alla är beroende såväl av vad som sker på eurosidan men också på dollarsidan. Och vi måste då välja var vi ska lägga oss. Det beslut som vi har fattat i fråga om penningpolitiken är att vi lutar lite åt eurohållet när det gäller räntesättningen. Men eftersom vi inte har samma ekonomiska bekymmer som inom euroområdet räknar vi med att börja höja räntan något snabbare. Vår förhoppning med strategin att rita ut en räntebana där vi kommer att ligga under dollarräntor och pundräntor ett bra tag är att kronan inte stärks på ett sådant sätt att vi får ännu mer bekymmer med inflationen i . Det är också ett fenomen som finns i bakgrunden. Sedan är det alltid genuint svårt att göra kronprognoser. Men en räntesättning som bygger på den här synen på världen och position i världen i fråga om penningpolitiken bör leda till att kronan inte stärks för mycket i något avseende så att vi får ytterligare problem med inflationsutvecklingen. I en värld där det är väldigt billigt att låna och där räntorna har fallit fortsätter hushållens skulder att växa. Det är ett bekymmer eftersom hushållen, i den prognos som vi gör, kommer att fortsätta låna. Och de kommer att fortsätta låna alltmer . Ju mer man lånar, desto större risk får vi i den svenska ekonomin. Och det är ett bekymmer som behöver hanteras. Jag har i andra sammanhang sagt att vi egentligen skulle behöva två olika räntor i , en ränta för företagen och en för hushållen. Det kan vi inte åstadkomma. Då får man med andra metoder se till att hushållens ränta, uttryckt på det sättet, inte blir för låg. Det är en långsiktig fråga och en viktig fråga eftersom vi får slita med den innan vi sannolikt kan vända den här trenden som inte alls är bra. Om vi tittar på hushållens skuldsättning – det kan göras på en rad olika sätt, och detta är bara ett sätt att sammanfatta – kan vi om vi tittar på alla hushåll se att vi ligger någonstans runt 170 –180 när det gäller den så kallade skuldkvoten mätt som en andel av disponibel inkomst. Om vi bara tittar på bolånetagare kan vi se att vi ligger någonstans . Och om vi tittar på mycket högt belånade bolånetagare – då pratar vi om hushåll i förorter till storstäderna – kan vi se att de som har allra högst belåning ligger någonstans . Det är klart att man med skulder på den nivån är mycket känslig för förändringar. Om man ligger på en sådan nivå måste man noga tänka efter hur man ska klara det den dagen räntorna stiger. En sådan dag kommer nämligen att inträffa. I länder där huspriserna har fallit under krisen har konsumtionen i regel också minskat medan konsumtionen i länder där det inte har skett – , , och – har kunnat hållas på en ganska hygglig nivå. Det är inga konstigheter med det eftersom man i ett dåligt scenario där huspriserna faller under belåningsgraden på fastigheten naturligtvis börjar fundera på hur man ska kravla sig ur situationen. Då börjar man amortera och konsumera mindre. Och det slår snabbt igenom i hela samhällsekonomin eftersom den allmänna efterfrågan faller i ett sådant scenario. Det är framför allt det som vi vill undvika. Därför är det viktigt att se till att skulderna inte växer obegränsat. Då är sannolikheten nämligen allt större att vi får den typen av problem längre fram, vilket ett antal länder – de som vi kan se längst ned till vänster på bilden som visas – har fått. Det behöver man hantera, och det gäller att väga här. En med låg ränta bidrar självfallet till högre inflation, och vi behöver få upp inflationen. Men ökar då riskerna i ekonomin, vilket betyder att man behöver dra i andra spakar för att hushållens skulder inte ska bli för stora. Det är därför som vi har denna livliga diskussion om hur det ska gå till. För att summera är den bedömning som vi gör att den svenska konjunkturen förbättras men att inflationen är för låg. Mot den bakgrunden är den mycket expansiva penningpolitik som vi bedriver motiverad. Det innebär att vi kommer att hålla nollränta tills inflationen stiger tydligt och tills den stiger mot vårt mål på . Per , : Som var inne på är det klart att det blev viss dramatik kring siffran noll när styrräntan sänktes till noll. Men jag tycker att det är viktigt att sätta det beslutet i ett lite större sammanhang. För att komplettera den bredare bild som gav vill jag gärna gå igenom lite mer i detalj vad som har hänt . I det sammanhanget vill jag också ge uttryck för hur vi ser på den låga inflationen och på vilket sätt den är bekymmersam. Mot slutet vill jag också dela med mig av några reflektioner om framtiden. Jag brukar ganska bestämt vända mig emot synen på penningpolitiken som ett misslyckande i ett längre perspektiv. På det diagram som visas ser vi att KPIF-inflationen har legat på i genomsnitt sedan inflationsmålet infördes. Jag menar att det är så bra ett sådant här system blir med ett mål på . När man funderar på måluppfyllelsen för politiken är det viktigt att gå tillbaka lite grann och reflektera över hur det såg ut på 1970/80-talen när vi hade en inflationstakt på 7–i genomsnitt, beroende på mått. Inflationen kunde vara 12–det ena året och 6–. Det ställde naturligtvis till det ganska ordentligt i ekonomin, inte minst för lönebildningen som inte alls fungerade särskilt bra. Vi hade ofta höga nominella löneökningar men i princip inga reala ökningar i plånböckerna för hushållen. Jag tycker ofta att ett sådant lite bredare synsätt på inflationsmålet kommer bort när vi diskuterar tiondelarna hit och dit. En synpunkt som har kommit fram i sammanhanget är att KPI-inflationen – vi har ett mål i termer av KPI-inflation och inte KPIF – har blivit lägre. Men det är lite kontraproduktivt att betona det eftersom den enda skillnaden mellan KPIF- och KPI-inflationen är effekter av direkta räntesänkningar. Att KPI-inflationen ligger lägre i snitt är helt enkelt ett uttryck för att vi har sänkt räntan mer än vi har höjt den . Och perioden är helt enkelt för kort för att man ska få bort de effekterna när det gäller KPI-inflationen. Om man i stället betonar KPI-inflationen i genomsnitt betonar man implicit att penningpolitiken borde ha varit mer kontraktiv än den har varit. Det tror jag inte alltid är meningen. Egentligen vill jag bara passa på att nämna det. Även om inflationen har varit ganska okej i ett längre perspektiv har den varit för låg. Ungefär började KPIF-inflationen att falla mer rejält , och den har legat och pendlat upp och ned för att glida ned mot en halv procent och pendla i genomsnitt kring detta. Det är klart att den utvecklingen är en betydande avvikelse från målet, och det är naturligtvis bekymmersamt. Jag vill gärna fokusera på 2013–2014 och vad som då hände. Här har ni KPIF-inflationens utfall fram till , och här är prognoser. Det man kan notera är att vi har drabbats av ganska betydande prognosfel. Det är viktigt att inse att de prognoser som visas här är prognoser på kort sikt, i regel en eller fram i tiden. De är de mest färska prognoserna jämfört med respektive utfall. Så här stora prognosfel brukar man inte ha i prognoser på kort sikt. Man kan lägga till marknadens prognoser. Med marknaden menar jag då ett genomsnitt av ett stort antal andra prognosmakare, svenska banker och andra institut. Då ser man att bilden är densamma även för dem. Också där är det betydande prognosfel för de kortsiktiga prognoserna . Tittar man i detalj ser man att det i princip är samma månader som för som de stora prognosfelen uppträder. Man kan summera att vi har haft en serie av upprepade prognosfel bland svenska prognosmakare både och andra. Inte ens de lägsta prognoserna var sådana att man fångade upp de låga inflationsutfallen. Av detta har vi dragit slutsatsen att en hel del tyder på att vi har att göra med ett lägre underliggande inflationstryck, och det ska jag strax återkomma till. Innan det vill jag visa några bilder som även visade. Det är inte så att den låga inflationen har lett till några större negativa avtryck i realekonomin. BNP i nivå har återhämtat sig sedan krisåren, återhämtningen är inte lika snabb som i , men klart bättre än i euroområdet och i . Tittar man på det här i BNP per capita-termer är ökningen mindre, men relativt sett är den ännu bättre för svenskt vidkommande jämfört med andra länder. Sysselsättningsgraden var naturligtvis hög i redan före krisen, men det gapet har snarare vidgats så att vårt försprång i termer av sysselsättningsgrad är ännu större nu än vad den var före krisen. Det är inte så lätt att hitta några tydliga negativa avtryck i den reala ekonomin. Bekymret ligger mera isolerat på inflationssidan. Även detta var en bild som visade. De långsiktiga inflationsförväntningarna tolkar vi som ett uttryck för förtroendet för penningpolitiken. I inflationsförväntningar på tar man hänsyn till att det finns en reaktion från sida. De femåriga förväntningarna har glidit ned successivt. Ser man i detalj har de glidit ned i princip . Det är inte så att talen är väldigt alarmerande. Som värst har de legat på – bara tre tiondelar under inflationsmålet. Men det gäller också att agera förebyggande. När de väl har fallit för lågt är ju förtroendet förlorat, och då kan man behöva investera på nytt i förtroendet och det kan vara kostsamt.