bet · H301FöU7 · 2015-12-09 00:00:00 — Det kunde se ut som på den här bilden. Den är tagen på ett av våra medbor- Där står en roll-up. Bredvid står ett litet ställ med våra foldrar. nästa bild syns ingången till en annan stadsdel. Där ser ni att de har valt att sätta upp både affischen och en roll-up. Nästa bild är lite mörk, men den är från en spårvagn. Där har vi informationsskylten uppe vid taket. Här är en bild på montern i . Där ser ni huvudbudskapet: Klarar Sedan är det de pictogram och frågeställningar som vi har använt oss av. Vi valde att försöka ha positiva ingångar i det här. om fyra scenarier. Det handlade om översvämning, att vi kan få vattenbrist, att det kan storma och att det kan bli snöfall. I de dialoger vi hade med medbor- garna sa vi: Detta behöver inte hända i . Det kan bli snökaos någon annanstans, som gör att livsmedelstransporterna inte kommer till oss. kan det storma någonstans så att elnätet slås ut, även om det inte är hos oss. Vi hade också byggt upp ett förslag på en krislåda. Och vi hade ett förslag på ett krisskafferi. Sedan bad vi det apotek som finns i – det finns bara en kedja i , så vi har inte favoriserat någon – att det skulle plocka ihop ett förslag på krisapotek. Det visade sig att det var väldigt uppskattat av när vi är bortskämda med att vi kan handla i stort sett dygnet runt överallt har vi nämligen inte så mycket läkemedel hemma – det är först när något väl händer som vi har det. På den här bilden ser ni montern på lite längre avstånd. Vad har vi då för erfarenheter av detta? Jo, det var väldigt mycket arbete med att ta fram materialet. Men vi var överens om från början att det här skulle Det fick ta tid. Vi diskuterade färgval, så att det inte skulle Vi diskuterade mycket kring själva budskapet. inte arbetar med frågorna fick läsa texterna och även titta på pictogrammen. FÖRSVARSUTSKOTTETS OFFENTLIGA UTFRÅGNING BILAGA 2 Vi började kampanjen med en pressträff. Vi blev förvånade över vilket genomslag medierna har. Bland annat var TT där. Dagen därpå fick vi plötsligt telefonsamtal från . Det var någon som hade suttit på pendeln från till och tagit en Metro. Där stod det om detta. Jag fick även ett sms från en tidigare kollega här i om att Metro i också hade en artikel om detta. Det hade vi inte riktigt räknat med. Det som vi tycker är väldigt positivt är de personliga mötena, samtalen, som vi har med våra invånare. Det var ungefär 4 000 som vi pratade med och delade ut material till i montern. Det ger mycket. Vi kan säga att vi får väldigt mycket tillbaka av de personliga mötena och av människors erfarenheter. Det är de som har levt lite längre och som redan har sina krislådor hemma. De kommer ihåg telefonkatalogerna – det får man höra historier om. Sedan är det de som kommer från andra länder, som tycker: Vad då några dygn? De har levt så , bland annat nere i . De kommer till och tycker: Det här är väl ingenting. Sedan har vi stadsbarnen, som är uppvuxna här och som inte förstår varför de ska ha något hemma: De bor ju i stan. En man talade snällt om att han aldrig haft några problem, för han hade bott i i hela sitt liv. Det är ganska bra att de lever trygga. Vi var också på bostadsrättsmässan. Det var väldigt positivt, för där träffade vi styrelser. Vi har skickat ut ungefär 2 000 foldrar till olika bostadsrättsföreningar i regionen, som de har delat ut till bostadsrättsägarna. Vi har fortsatt och varit med på Hem och och mött en annan kategori, det vill säga villaägarna. Vi har ett bostadsnätverk i med både allmännyttan och de privata. Där har vi börjat utbilda våra fastighetsvärdar. De vet ju vem, i vilken lägenhet, som eventuellt kan behöva extra hjälp. Vi har som målsättning att utbilda mellan 600 och 800 fastighetsvärdar. Sedan har vi enskilda. Vi har skolor, föreningar och kommuner. Bland annat har ett tjugotal kommuner fått materialet. har vi annonserat i fackpress inför Hem och . Vi har presenterat det i lokaltidningar. Vi har även annonserat i Metro. Sedan har vi tagit fram en liten film, som ni ska få se alldeles strax. Om någon undrar vad detta kostar kan jag säga att det är per invånare och år. Vi har påbörjat planeringen , och vi tänker fortsätta. Med den här bilden visas exempel på att materialet är framtaget. Det är standardmått, så man kan använda det vilken mässa man än åker till. På den här bilden ser man hur annonseringen som vi har haft ser ut. Folk har känt igen sig från när de besökte oss . ska vi se om vi får i gång filmen. Klarar du dig ? På radion får du information om vad som händer. Har du köpt hem konserver? Hur lagar du mat om strömmen gått? Vet du var du har lagt ficklampan? Skriv upp alla viktiga telefonnummer! Läs mer på eller ! Det var de som en informationsfilm på får lov att vara. BILAGA 2 FÖRSVARSUTSKOTTETS OFFENTLIGA UTFRÅGNING Ordföranden: så hemskt mycket, ! Det var mycket intressant och väl redovisat. Vi har kommit fram till det regionala perspektivet. Det är länsrådet från , , som ska få möjlighet att tala i ämnet. , i län: Jag kommer i stor utsträckning att återkoppla till utskottets rapport. Jag kommer också, i delar av det jag har att säga, att återkoppla till det som anförde . Man kan säga mycket om det regionala perspektivet. Man hinner säga en del . Den bild som ni ser här används ofta för att beskriva det svenska krisberedskapssystemet. Där saknas en nivå – ni ser säkert vilken. Det är individen. Det är det som vi pratar om här . Vid den stora skogsbranden i för lite var mediepådraget väldigt omfattande. Man skrev i tidningarna. Tv var på plats. Många tv-bolag var där och sände direkt. I princip sände radio direktriktad information till boende i området H24. När man sedan frågade individer hur de uppfattade läget sa de: Vi har inte fått någon information. Informationsbehovet är väldigt svårt att mätta. Varför led människor brist på information i det här läget? Ja, en inte alltför vågad gissning är att det kan ha att göra med precis det som nämndes , det vill säga vilka förväntningar vi har. Vilka förväntningar har vi när det gäller att få information och att bli matad med information? Dagens system att hantera kriser och oönskade händelser har ett tydligt fokus på att vi ska kunna samordna många aktörers verksamheter. Det gäller också för den regionala nivån. Det är väldigt tydligt för den regionala nivån. Det finns också tydliga författningsmässiga styrningar i förordningar om hur information ges till allmänhet i de lägen när väl en kris eller en oönskad händelse har inträffat. Det finns också riktlinjer och överenskommelser regionalt för hur man ska gå till väga när det händer någonting. Där finns en tydlighet när det gäller förberedelseskedet. När det gäller kunskap hos den enskilde om hur i stora drag planerar att hantera kriser och krig har vi kommit en bit, särskilt inom krisberedskapsområdet. Vi har inte hunnit ända fram, men det finns en hel del där. Men när det gäller den andra delen, den lite svårare delen, som jag skulle vilja säga, krigsdelen, har vi inte kommit särskilt långt. Inte minst handlar det om information om det alltmer komplexa samhället, interaktionen mellan näringsliv och det allmänna, hur staten är inblandad och hur det påverkar hela strukturen i vår samhällsbyggnad. Hur har vi tänkt oss det? Hur ska vi hantera det? Hur ser modellen ut för att hantera kriser och krig? Kriser och krig är släktingar. Vi bygger något under normala förhållanden, i vardagen, för att kunna hantera svårare situationer. Oavsett om man är aktör på lokal, regional eller nationell nivå måste man känna till hur grundstrukturen ser ut och hur man egentligen har tänkt sig det hela. Hur ser planen ut? Detta leder till att individen kan sätta sig själv i ett sammanhang. FÖRSVARSUTSKOTTETS OFFENTLIGA UTFRÅGNING BILAGA 2 Jag tror inte att det räcker med att säga att man ska klara sig x antal dygn eller timmar, utan man måste också kunna förstå varför. Ordföranden inledde med att berätta att läget är lite annorlunda än tidigare och att det kan påverka hur vi ser på den här typen av frågor. Denna typ av information tror jag är viktig för att få förståelse och skapa engagemang. Det kan vi göra på många olika sätt. Om vi lyckas skapa den kunskapsmässiga grundplattan ökar förutsättningarna för att lyckas. En annan nyckel till framgång är att utbildning och information sker samordnat och i hela landet. Låt mig ge ett exempel på detta att det är bra att veta varför och hur. I län ligger Forsmarks kärnkraftverk. Vi har en inre beredskapszon där det finns ungefär 4 000 människor. Där har vi ett särskilt ansvar att upplysa dem om vad som gäller om det händer en kärnteknisk olycka. genomfördes en undersökning i län där man jämförde alla kommuner. Man utgick från hur individen uppfattade sin egen situation: Hur trygg var man? Undersökningen visade att den kommun som hade de tryggaste medborgarna var . Det är den kommun där kärnkraftverket ligger. Det var ett lite överraskande resultat. Man kunde kanske tänka sig att man skulle känna sig otrygg med tre kärnreaktorer i kommunen, men så var alltså inte fallet. En slutsats som man skulle kunna dra är att den riktade information och utbildning som man har genomfört för just de människor som bor i kommunen var tydlig. Den visade hur man ska göra om det händer något och varför man ska göra det. När det gäller den svårare delen av ämnet för dagen, nämligen att bygga upp medvetande hos individer om vad som förväntas vid en krigssituation, är det också viktigt att komma ihåg att det viktigaste är hur man bygger detta innan det händer. Det går inte att bygga upp en bra förmåga först när något har hänt, utan man måste göra det innan. Det finns flera anledningar till detta. Information kan användas som ett vapen och för att vilseleda oss. Myndigheters trovärdighet kommer att sättas på prov. Hur når vi då ut? Det är inte lätt att få genomslag . Om vi som samhällsaktörer på regional nivå och andra nivåer ska få gehör måste vi använda många olika vägar. Vi måste kontinuerligt kommunicera och anpassa oss efter det som händer och hur samhället utvecklar sig, och vi måste finnas där vår målgrupp är. Vår målgrupp är befolkning. Att ge våra samhällsmedborgare kunskap är ett effektivt sätt att vaccinera oss mot att medborgarnas reaktioner blir värre än de oönskade händelserna i sig. Det finns en problematik med social oro, kanske till och med under normala förhållanden. Hur det skulle kunna bli vid allvarligare kriser eller inför krigshot kan nog var och en föreställa sig. Sammanfattningsvis: Att ta fram en bas för att förklara varför medborgarna ska ha robusthet och se till sin egen överlevnad är jätteviktigt. Det är viktigt att förstå varför och att kunna sätta det i ett sammanhang. BILAGA 2 FÖRSVARSUTSKOTTETS OFFENTLIGA UTFRÅGNING Utbildnings- och informationsinsatser om hur samhället fungerar vid kris eller krig måste betraktas som en långsiktig ansats och kontinuerligt anpassas till hur samhället utvecklas. Låt mig komma med några avslutande punkter: En välinformerad befolkning leder till motståndskraft. Vetskap och sammanhang stärker. Jag tror att det är där man måste börja, innan man talar om exakt vilka matvaror man ska köpa in och ha i skafferiet. Myndigheterna har ett jätteansvar, men om vi är tydliga med vilka förväntningar den enskilde kan ha på myndigheter blir det också enklare för den enskilde. Tydlighet är viktig, liksom att vi använder metoder som är moderna. Slutsatsen är alltså att en oinformerad befolkning medför begränsade möjligheter att hantera kriser och krig. Ur ett regionalt perspektiv ska länsstyrelserna vara ett viktigt verktyg för att utveckla detta. Ordföranden: så mycket! tar vi en liten paus. Efter pausen blir det en utfrågning där utskottets ledamöter har möjlighet att ställa frågor till talarna och till andra organisationer som finns representerade här i salen. Ordföranden: återupptar nu vår hearing. Jag lämnar nu ordet till utskottets ledamöter, som får ställa frågor. (S): Ordförande! Jag vill tacka för de föredragningar som har varit. Jag har en fundering om engagemanget och kunskapen i vårt samhälle. Då tänker jag framför allt på frivilligorganisationerna. De är kostnadseffektiva men har också en bred folkförankring och ett djupt och starkt engagemang. Jag undrar om frivilligorganisationernas engagemang och erfarenhet tas till vara i kommunerna. Känner man generellt till att dessa resurser finns? Jag skulle vilja rikta min fråga till representanten för , . Kanske även någon från frivilligorganisationerna känner sig manad att ta upp tråden. , : Vi känner till frivilligrörelserna och har ett samarbete med . Vi har ett avtal med dem. Hos oss är det dock varje stadsdel som knyter kontakt. , : Det finns kontakter med kommuner runt om i landet, och de har möjligheter att använda sig av frivilliga. Dilemmat handlar mycket om kommunikation. Vi hörde representanten för MSB berätta att hur mycket vi än informerar går budskapet ändå inte alltid fram. I vår organisation får vi ofta höra frågan ”varför informerade ni inte?”, men ändå har vi gjort det . Det verkar som om man inte alltid tar till sig informationen. Vi hörde om exemplet . Det kanske är i skuggan av kärnkraftverket som man blir mer motiverad att ta till sig informationen. FÖRSVARSUTSKOTTETS OFFENTLIGA UTFRÅGNING BILAGA 2 När alltmer information går ut via hemsidor och elektroniska medier vet vi inte alltid vem som är mottagaren. Vem är det som läser och tar del av informationen? Det är enklare när man kan rikta in sig mot rätt målgrupp, antingen det är barn och unga, äldre eller föräldrar. Vi vill ju gärna att man mer strategiskt i kommuner, landsting och myndigheter tar vara på frivilligorganisationerna. Flera av oss är representerade här . Vi bärs upp av folket, så att säga, och vi har kontakt med varandra. Det blir en annan utväxling om man drar nytta av frivilligorganisationerna för att kommunicera budskapen till allmänheten. Ett förslag är: Tänk in mer av medborgarperspektivet och frivilligorganisationerna i era strategier därute! , Myndigheten för samhällsskydd och beredskap: Jag kan bara hålla med. Det är oerhört viktigt att ta vara på den resurs som frivilligrörelsen erbjuder. Det är klokt att man i sin planering tänker på den kraft som finns i frivilligheten. Det är vår rekommendation att man bör ha avtal eller ha identifierat vilka olika organisationer som kan hjälpa till att skapa förmåga. Sådant stimulerar också MSB, bland annat genom att ge bidrag för utvecklingsarbete på det området. (M): Ordförande! Jag vill tacka för väldigt intressanta föredragningar. Man blir lite fundersam när inte ens har tänkt sig att det skulle kunna bli ett långvarigt elavbrott. Jag utgår från att det handlar om människor som bor i städer, för ute på landet har man nog förberett sig. från i län sa att informationsbehovet är svårt att mätta. Jag tittade lite på hemsidan för min kommun och lyckades efter mycket om men leta mig fram till en länk, där det fanns en fantastiskt informativ broschyr på 36 sidor. Vem läser en sådan? Det var en lite tråkig text, Trygg och säker om det händer, och en bild på en äldre farbror. Jag tror att den har kommit i min brevlåda, för det skulle den ha gjort 2009, men jag har nog trott att det var något om äldreomsorg, och så har den gått i pappersinsamlingen. Därför skulle jag vilja ställa en fråga, först och främst till från MSB: Hur ska man göra för att få ut information och åtminstone få upp medvetenheten hos människor när det gäller att man har ett personligt ansvar att se till hur man har det hemma och tänka igenom det? Det är ju inte bara elavbrott man måste vara beredd på, utan det kan hända mycket värre saker. Hur gör vi? Hur kommer man ut i informationsbruset, hur kan vi i hjälpa till, och hur kan man göra det nationellt? , Myndigheten för samhällsskydd och beredskap: Jag önskar att jag hade ett enkelt svar. Det har jag dessvärre inte. Jag tycker att det som sas tidigare om att ha ett målgruppstankesätt är oerhört viktigt i det systematiska arbetet med hur man informerar. Det är självklart att vi tar till oss information på väldigt olika sätt beroende på ålder, vilken språklig bakgrund vi har eller vad det nu kan vara. Det där måste man tänka igenom. Vi behöver också kanske göra det lite intressant utifrån den enskilda. Vad har jag för vinster i detta? Det var lite det jag var inne på förut; vi ska inte BILAGA 2 FÖRSVARSUTSKOTTETS OFFENTLIGA UTFRÅGNING komma med så mycket pekpinnar och ordergivning från det offentligas sida. Då tror jag att det kan riskera att gå i baklås. Det hela måste bygga på ett egenengagemang hos individer. Vi ska göra det enkelt att vidta rätt åtgärder. När det gäller hur man stimulerar den diskussionen tror jag att det görs allra bäst på lokal nivå, där kommunerna har en väldigt viktig roll och där vi på central myndighetsnivå kan stötta kommunerna. Det handlar delvis om det exempel som vi har tagit fram med kommunikationsguiden. Hur lägger man upp en sådan här kampanj, studiecirkel eller informationsaktion av olika slag? Det kan nog behöva se olika ut beroende på hur det ser ut i stadsdelen eller kommunen och så vidare. Det här är komplext, men vi måste leva med vår tid. Precis som från i län sa handlar det mycket om förväntningar. Man kanske mer ska diskutera vilka förväntningar man som enskild medborgare kan ha på det offentliga. Det är på något sätt en självklarhet. Vår undersökning visar att man har ansvar för sig själv som individ. Men vi har olika förutsättningar att ta detta ansvar. , : Vi i de frivilliga försvarsorganisationerna försöker alltid närma oss både länsstyrelser och kommuner. Det finns ett redskap som vi kan använda oss av, och det är risk- och sårbarhetsanalys, RSA-instrumentet. Min fråga är egentligen: Har det använts i detta för del och för kommunens – om det nu är från som representerar alla kommuner eller om det är SKL? Det är ju ett användbart instrument, och frågan är hur det har kommit in i detta arbete. Ordföranden: Det kanske och kan återkomma till. Vi ska gå vidare med utskottsledamöternas frågor här, . Men vi tar upp den bollen! (SD): Min fråga går också till och . I krig och stora kriser uppstår ett behov av massiv kommunikation, och det under svåra förhållanden. Det är nya situationer för många människor, och det finns en okunskap om hur man ska uppföra sig i sådana här stora kriser. Det blir mycket missförstånd. Om kriget eller den stora krisen skulle uppstå – skulle klara av att ge alla frågande medborgare rätt information ? Ordföranden: Det var en nog så konkret fråga. , : Svaret är enkelt: nej. (C): Herr ordförande! Ni får ha visst överseende med min kommunicerbarhet och min röst för dagen. Jag tänker på det stycke där det beskrivs att SKL pekar på att det inte finns något lagstadgat krav på att kommuner ska ge information till allmänheten och den enskildes ansvar före en kris. I så fall blir det upp till den enskilda kommunen att avgöra hur man ska hantera detta. Vi ser också att det varierar. Finns det anledning att vidta lagändringar eller direktiv som styr upp detta mycket tydligare så att varje kommun får ett tydligt uppdrag i de här frågorna? FÖRSVARSUTSKOTTETS OFFENTLIGA UTFRÅGNING BILAGA 2 Den andra del jag tänker på är om det finns metoder som kan visa hur man säkerställer att den enskilde verkligen har uppfattat information. Det är mycket fokus på att man vidtar alla åtgärder, och det är många positiva och fina åtgärder som görs sammantaget, och mycket resurser. Men utgångspunkten är ju att den enskilde gör en liten insats själv, läser och håller sig uppdaterad. Frågan är hur man kommer dit. Och hur kan man säkerställa detta så att man verkligen når en effekt ute i landet? Den tredje fråga jag tänker på är: Hur jobbar man med utvecklingsgrupper och olika typer av föreningsengagerade ute i landet för att kunna få en ordentlig förankring i varje socken i det här landet där det bor människor? Jag vänder mig till bland andra företrädare för men också till övriga, om det finns någon som vill komplettera. , i län: Jag kan börja svara. blir det här ett exempel, ett län där jag kan beskriva hur vi jobbar med de här frågorna. Som jag sa inledningsvis bygger det svenska systemet på att vi samverkar med varandra för att åstadkomma samordning. I har vi ett särskilt krisberedskapsnätverk som heter Sesam, där det bland annat ingår en egen del utöver just frivilligorganisationer som vi försöker hålla samman. Det gäller både frivilligorganisationer som är knutna till Försvarsmakten och andra. Det finns nya aktörer inom frivilligområdet. Missing People är en sådan. Egentligen handlar det om att skapa en arena och en kunskap hos myndigheter om vad det finns att tillgå där ute. Ett exempel där vi försöker driva arbetet ännu längre är kopplat till den situation vi har med flyktingströmmarna. Vi försöker använda oss av de frivilliga för att skapa bättre förutsättningar i samhället både för kommuner och för i vår samordnande roll. Ungefär så kan jag säga att det är, och man kan säkert utveckla detta ännu mer även när det gäller information. , Myndigheten för samhällsskydd och beredskap: Jag kan väl bara lägga till att ett säkert samhälle kommunicerar. Det är en av våra grundprinciper, helt enkelt. Vi lägger från MSB:s sida stor vikt vid kommunikation både i förhållande till medborgare och mellan aktörer just för att kunna åstadkomma den samordning och underlätta den samverkan som måste till när det råder en samhällskris av något slag. Utifrån frågan om lagstiftning kan man lagstifta, visst. Men vår generella erfarenhet i MSB är att man kommer oerhört mycket längre med kunskapsstyrning, alltså att skapa ett engagemang både hos aktörer i form av kommuner, länsstyrelser eller myndigheter och hos enskilda människor att ta sig an uppgiften, helt enkelt. Det är viktigt att ha en förståelse för att i alla kriser är kommunikation den stora utmaningen. Hur vi gör detta på ett klokt, målgruppsanpassat och lokalt anpassat sätt är en viktig fråga. Där behöver också frivilligorganisationerna vara med i utvecklingsarbetet, och det är de också. Vi fäster stor vikt vid den BILAGA 2 FÖRSVARSUTSKOTTETS OFFENTLIGA UTFRÅGNING frågan, och vi har också sett till att samverkansområdena har fått bättre kontaktmöjligheter med frivilligorganisationer och så vidare för att stimulera denna utveckling. Ordföranden: Jag har en frågeställning som delvis rör den undersökning som refererade till i talarstolen om hur sårbara vi känner oss egentligen. Det skulle vara intressant att få veta lite mer om vilka skillnader som uppstår när man tänker till exempel stad och land och när man tänker i olika åldersgrupper. Har ni benat ut svaren på sådana detaljerade nivåer? Jag är också intresserad av att veta om denna undersökning kommer att följas upp av MSB så att det finns en möjlighet till exempel för att följa upp och förhoppningsvis kontrollera hur riskmedvetenheten och krismedvetenheten hos enskilda ökar. Jag har också en annan fråga kopplad till det du tog upp i ditt anförande. MSB har fått direktiv om en nystart, kan man väl säga, när det gäller planering av civilförsvar. pågår försvarsplanering inom Försvarsmaktens ram. Min fråga är: Hur bedömer MSB att man nu kan koppla upp sig mot den militära försvarsplaneringen för att på så sätt få underlag för de bedömningar som MSB ska göra när det gäller uppbyggnaden av ett civilt försvar? , Myndigheten för samhällsskydd och beredskap: Det var många frågor i ett. När det gäller undersökningen är jag inte detaljinläst, men den finns hos oss och vi delar gärna med oss av den. Jag vet att den har gjorts med hjälp av SKL eller Markör, som vi har anlitat för att bedöma urval av kommuner utifrån olika indelningar så att man får ett representativt urval av landsbygd, stad etcetera. De medborgare som har svarat kommer alltså från representativa delar av landet. Jag törs dock inte svara på om man kan se någon trend i fråga om ifall det finns någon skillnad mellan land och stad på det sättet, men det kan hända att det gör det. Det får vi i så fall återkomma till.