bet · H201MJU10 · 2015-04-23 00:00:00 — beslutade om nya föreskrifter för uppfödning och hållande av pälsdjur. Utskottet noterar att de nya föreskrifterna enligt bedömning innebär att möjligheterna för djuren att utöva sitt naturliga beteende ökar och att risken för stereotypa beteenden minskar. Vidare kan konstateras att det i det ovan redovisade utredningsbetänkandet föreslås att begreppet naturligt beteende klargörs i en ny djurskyddslag som de beteenden som avses med naturligt beteende ytterligare preciseras i föreskrifter. Syftet är att undvika en alltför hög detaljeringsgrad i lagen och möjliggöra en löpande anpassning till ny kunskap på området. Enligt uppgift från bereds utredningsförslaget i . Utskottet konstaterar att för minkuppfödning skulle en sådan lagändring kunna innebära just sådana skärpta krav på hur minkarnas naturliga behov ska tillgodoses som motionärerna avser. När det gäller importförbud kan tilläggas att sådana generella förbud strider mot det internationella regelverket inom WTO som även omfattar pälsvaror. Utskottet föreslår mot bakgrund av det anförda att motionerna 2014/15:191 (V) yrkande 2, 2014/15:1085 (M) yrkandena 1–4 samt 2014/15:2927 (SD) yrkandena 1 och 2 lämnas utan vidare åtgärd. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om märkning av katter, ökat ansvar för djurägare, åldersgräns för köp av sällskapsdjur, djurs situation vid misshandel av närstående, koppel- och munkorgstvång för hundar och giftiga ormar. Jämför reservation 13 (V). Förvildade och övergivna djur I motionerna 2014/15:403 av (FP) yrkande 3 och 2014/15:1147 av och (båda S) föreslås att det blir obligatoriskt att kastrera och märka katter eftersom det finns många övergivna katter som far illa. Motionärerna hänvisar till förslag från (SOU 2011:75). Förvildade sommarkatter, övergivna smådjur och hundar som lämnas vind för våg är resultatet av djurens låga status i samhället kombinerat med bristande sanktionsmöjligheter mot oansvariga djurägare och djurplågare. Utbildnings- och kompetenskrav m.m. Enligt motion 2014/15:403 av (FP) yrkande 1 behöver man kunna kräva ökat ägaransvar med möjlighet till sanktioner mot ägare av sällskapsdjur som missköter sig. Att ta hand om, fostra och ansvara för ett sällskapsdjur som exempelvis hund, katt eller mindre smådjur som kanin kräver dessutom mognad, ekonomiska resurser och ansvarskänsla . Ett ökat ägaransvar med möjlighet till sanktioner mot ägare av sällskapsdjur som missköter sig bör också införas. Djurplågeri måste beivras kraftfullare i samhället. I samma motion yrkande 2 föreslås att en åldersgräns för inköp av sällskapsdjur införs eftersom ett yngre barn inte ensam kan utkrävas detta ansvar utan en medansvarig vuxen. Enligt motion 2014/15:410 av (FP) yrkande 1 behöver djurs situation uppmärksammas i misshandelsrelationer. Enligt yrkande 3 finns ett behov av att akut kunna omhänderta och omplacera husdjur som behandlas illa. I yrkande 4 framhålls att det är viktigt att utveckla ett samarbete mellan , polisen och djurskyddsinspektörer. Många kvinnor som söker stöd hos kvinnojourer berättar att även familjens sällskapsdjur utsätts för våld eller vanvård av mannen. Våld mot djur används främst för att kontrollera och isolera kvinnan. Den misshandlande mannen kan t.ex. vägra att ge djuren mat och hota att skada eller döda djuret när kvinnan inte är hemma, vilket leder till att hon sällan vågar lämna hemmet. I motion 2014/15:1390 av (KD) förordas att koppel- och munkorgstvång för vissa hundraser ska utredas. Ännu tycks ingen ha fått bukt med problemen med hundar med stor kamplust som går till angrepp mot andra hundar och människor. I vissa länder, t.ex. och har man förbjudit en rad raser som särskilt förknippas med problematiken. I har man i stället infört ett obligatoriskt koppel- och munkorgstvång för ett antal raser som skulle kunna kallas kamphundar. I motion 2014/15:706 av och (båda S) förordas en översyn av reglerna om giftiga ormar i bostaden. har särskilda föreskrifter om villkor för hållande, uppfödning och försäljning av djur avsedda för sällskap och hobby. Det finns detaljerade bestämmelser om hur giftormar ska hållas för att bl.a. förhindra att de rymmer men det är uppenbart att alla ormägare inte följer dessa bestämmelser. Kommunerna har rätt att besluta om tillstånd för att hålla vissa djur, bl.a. ormar, och utfärda villkor för detta. Många kommuner har också infört regler om ormar, men att bryta mot tillståndskravet är avkriminaliserat . behandling och kompletterande uppgifter Förvildade och övergivna djur I direktivet till (dir. 2009:57) nämns särskilt att uppdraget för utredningen bör omfatta åtgärder mot förvildade och övergivna djur och även en översyn av reglerna om omhändertagande av djur i djurskyddslagen. föreslår också fem åtgärder för att lösa problemen med övergivna och förvildade djur. – Den första åtgärden är att tydliggöra att övergivna och förvildade djur av tamdjursarter omfattas av djurskyddslagen. Med tamdjursarter avses djur som av tradition hålls av människan och inte naturligt lever vilt i den svenska naturen. – Den andra åtgärden är att det införs ett tydligt förbud i djurskyddslagen mot att överge djur. – Den tredje åtgärden är att det införs krav på att katter ska vara märkta och registrerade. Till skillnad från andra djur som människan håller tillåts katter att röra sig fritt utomhus, och är såväl djurskyddsproblemen som samhällets kostnader för de herrelösa katterna stora. Märkning och registrering gör det möjligt för länsstyrelserna och polisen att skilja herrelösa katter från ägda katter. – Den fjärde åtgärden är att tydliggöra myndighetsansvaret för att effektivisera hanteringen av övergivna och förvildade djur. Utredaren föreslår att dessa djur enbart ska omfattas av djurskyddslagen och på så sätt alltid vara ansvar. Omhändertagandet och myndighetens hantering av dessa djur föreslås också effektiviseras. – Den femte åtgärden är att katters förmåga att fortplanta sig föreslås begränsas om katterna tillåts röra sig fritt utomhus. Detta kan bl.a. handla om kirurgisk kastrering eller medicinsk behandling och bör regleras i djurskyddsföreskrifter. Utredaren har funnit att herrelösa djur (övergivna eller borttappade) omfattas av djurskyddslagen, hittegodslagen, tillsynslagen och . På grund av detta är , polisen och kommunerna ansvariga för hanteringen av övergivna djur med en oklar inbördes ansvarsfördelning. Utredaren bedömer att denna oklarhet är en del av orsaken till att problemet med de herrelösa katterna har blivit så stort och att detta ansvarsproblem därför måste lösas. Utredaren föreslår att herrelösa djur ska omfattas av djurskyddslagen men också endast av denna. På så sätt blir alltid ansvarig för hanteringen av dessa herrelösa djur. Utredaren anser dock att även polismyndigheten ska ha möjlighet att fatta beslut om omhändertagande av herrelösa djur. Detta kan t.ex. vara nödvändigt vid tillfällen när inte är bemannad. Om beslutet har meddelats av polismyndigheten ska beslutet dock underställas , som ska avgöra om det ska fortsätta att gälla. Utbildnings- och kompetenskrav m.m. I den gällande regleringen saknas i stort sett kompetens- eller utbildningskrav för djurhållarna. (Föreskrifter om ändringar i föreskrifter och allmänna råd för de nya föreskrifterna [DSF 2004:16] om villkor för hållande, uppfödning och försäljning m.m. av djur avsedda för sällskap och hobby [sällskapsdjursföreskrifterna]). I konvention om skydd av sällskapsdjur (ETS 125, sällskapsdjurskonventionen) finns det inte några utbildnings- eller kompetenskrav för den som har sällskapsdjur. Däremot finns det krav på myndigheterna att arbeta för att uppmuntra utvecklingen av information och utbildning som höjer medvetandet och kunskapen om konventionens principer hos djurhållare, organisationer och samtliga andra aktörer inom området. I artikel 6 i sällskapsdjurskonventionen finns emellertid ett förbud mot att sälja sällskapsdjur till barn som är om det inte finns ett uttryckligt godkännande av barnets föräldrar eller någon annan som har samma ansvar för barnet som föräldrarna. I utredningsbetänkandet uppmärksammas detta förhållande, och utredaren anser att den svenska djurskyddslagstiftningen inte motsvarar kraven i sällskapsdjurskonventionen. I får ungdomar inte dömas till påföljd för brott som de begår . Det innebär att någon kan bli straffad för djurplågeribrott och brott mot djurskyddslagen tidigast . Det är inte rimligt eller rätt att begära att ett barn ska kunna ta på sig ansvaret när det gäller både den kunskap och de resurser som krävs som huvudansvarig för ett djur. Utredaren anser därför att det är mycket viktigt att det tydliggörs i lagen att den som är ansvarig för djurens välfärd är djurägaren eller den som på annat sätt förfogar över djuret. Detta ska därför anges i lagen. Det ska även anges i lagen att en person ska vara för att ha huvudansvaret för ett djur. Utredaren bedömer att den åtgärd som har störst potential att förbättra djurens välfärd är att höja kompetensen hos djurägarna. I lagen införs därför kompetenskrav för alla djurägare och utbildningskrav för djurägare med yrkesmässig eller större djurhållning. När det gäller hantering, skötsel och hållande av djur anser utredaren att det i lagen ska finnas grundläggande bestämmelser om hur djur får hanteras, hållas och skötas. Djur får t.ex. inte agas, skadas eller överansträngas. Den utrustning eller de träningsmetoder som används för djur får inte heller skada djuren. Djur ska hållas och skötas i en god djurmiljö och på ett sätt som främjar deras välfärd. I lagen införs krav på att djur inte får hållas i grupper som innebär att individer orsakas onödigt lidande. Djur ska också ha tillräckligt med foder och vatten, skötsel, vård, utrymme samt skydd mot väder och vind. När det gäller frågan om kamphundar har utskottet tidigare behandlat sådana frågor. har utskottet uppmärksammat att det i 19 a § djurskyddsförordningen (1988:539) finns bestämmelser som innebär att det är förbjudet att inneha eller genom avel frambringa hundar som har extremt stor kamplust, lätt blir retade och biter, bara med svårighet kan förmås avbryta ett angrepp och som har en benägenhet att rikta sitt kampintresse mot människor eller andra hundar. Hundägares ansvar regleras i lagen (2007:1150) om tillsyn över hundar och katter (tillsynslagen). I den lagen slås det bl.a. fast att hundar ska hållas under en sådan tillsyn och skötas på ett sådant sätt som med hänsyn till deras natur och övriga omständigheter behövs för att förebygga att de orsakar skador eller avsevärda olägenheter. Om någon brister i tillsynen över eller skötseln av en hund får polismyndigheten meddela de förelägganden och förbud som behövs för att förebygga skada eller avsevärd olägenhet. För att hindra att en hund orsakar skada eller avsevärd olägenhet får polismyndigheten, om inte andra, mindre ingripande åtgärder anses tillräckliga, besluta att hunden ska omhändertas. får även meddela förbud att ha hand om hund (hundförbud) för den som allvarligt brister eller har brustit i tillsynen över en hund. Vid bedömningen av om ett hundförbud bör meddelas ska särskilt beaktas om den mot vilken förbudet avses gälla har begått brott där han eller hon har använt en hund som vapen eller vid upprepade tillfällen har varit föremål för föreläggande eller förbud eller har haft hand om en hund som har omhändertagits. När det gäller kopplingstvång kan kommuner och länsstyrelser meddela lokala föreskrifter enligt ordningslagen med regler om när och var hundar ska vara kopplade. Avslutningsvis kan även nämnas att det är hundägarens ansvar att se till att hunden inte utgör en fara för andra och att hundägaren har ett strikt skadeståndsansvar för de skador som hunden orsakar. Grundläggande bestämmelser för hållandet av ormar finns i föreskrifter och allmänna råd om villkor för hållande, uppfödning och försäljning m.m. av djur avsedda för sällskap och hobby (DFS 2004:16, 9 kap. 1–4 och 6–20 §§). För djurutrymmen till vilka allmänheten inte har insyn gäller för ormar bilaga 1:5. I föreskrifterna finns detaljerade bestämmelser om hur giftormar ska hållas för att förhindra att de rymmer. Terrarier ska vara försedda med ett lås, en skylt med korrekt artnamn samt en varningsskylt med upplysning om att terrariet innehåller giftormar. Vidare ska lokalen som själva terrariet förvaras i vara rymningssäker, vilket innebär att ventiler bör vara försedda med nät, och dörrar och fönster bör hållas stängda. Dessa regler gäller för alla kategorier av ormhållning, dvs. både yrkesmässigt och privat. Regeringen får enligt 9 kap. 11 § föreskriva att vissa djur inte utan särskilt tillstånd av kommunen får hållas inom områden med detaljplan eller områdesbestämmelser, om sådana föreskrifter behövs för att hindra att olägenheter för människors hälsa uppstår. Regeringen får överlåta åt kommunen att meddela sådana föreskrifter. I 39 § förordningen (1998:899) om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd anges att en kommun får föreskriva, om det behövs för att hindra att olägenheter för människors hälsa uppkommer, att bl.a. ormar inte får hållas inom område med detaljplan eller områdesbestämmelser utan särskilt tillstånd av den kommunala nämnden. Ett sådant tillstånd får förenas med särskilda villkor. Enligt uppgift från har många kommuner, men inte alla, i sina lokala hälsoskyddsföreskrifter bestämmelser om tillståndskrav för att hålla orm. Denna bestämmelse var tidigare straffsanktionerad i , men detta togs bort 2005 (prop. 2005/06:182, bet. 2005/06:MJU25, rskr. 2005/06:387). Det är ytterst ovanligt att människor skadas av ormar, och i de få fall detta har skett har det varit djurägarna själva som drabbats. Den ovannämnda utredningen har också berört frågan om djur som är farliga för människor. Utredaren anser att förbud mot dessa skulle kunna ligga i en annan lagstiftning men att djurets farlighet ibland har en koppling till djurskyddsaspekter. Farliga djur måste av säkerhetsskäl ofta hållas och skötas på särskilda sätt, vilket kan begränsa djurens möjlighet att utföra naturliga beteenden. Utredaren anser att detta kan göra dem olämpliga att hålla även av djurskyddsskäl. Utredaren ifrågasätter också att privatpersoner ska få hålla djur som är farliga för människor, t.ex. giftiga djur. Nyttan för den enskilde måste här vägas mot de risker som detta medför. Inledningsvis konstaterar utskottet att det finns problem av olika karaktär när det gäller sällskapsdjur. Katten är ett utsatt djur och det finns ett stort antal förvildade katter i . Enligt utskottets mening är det därför positivt att utredaren i den ovannämnda utredningen föreslår en rad åtgärder som syftar till att komma till rätta med problemen med övergivna och förvildade djur. Enligt utskottet är det också angeläget att djurägares ansvar tydliggörs och preciseras. Även i denna del finns förslag som syftar till att säkerställa ansvaret för djuren. Utskottet anser att det är av stor betydelse att utformningen av kommande lagstiftning på detta område tydliggör vilka regler som gäller för hur djur får hanteras, hållas och skötas. Utredningens förslag är som tidigare framgått under beredning i , och utskottet ser fram emot att få ta del av resultatet av detta arbete. Utskottet föreslår att motionerna 2014/15:403 (FP) yrkandena 1– 3, 2014/15:410 (FP) yrkandena 1, 3 och 4, 2014/15:706 (S) 2014/15:1390 (KD) och 2014/15:1147 (S) med denna redovisning nu lämnas utan vidare åtgärd. Djurskyddskontroller och organisation m.m. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om kompetens inom tillsynen, omfattning av tillsynen, rättsskydd för djurproducenter, privatisering av statliga veterinärer och volontärarbete. Jämför reservation 14 (C) och reservation 15 (SD). Enligt motion 2014/15:1355 av (C) yrkande 1 behöver insatserna vidtas inom tillsynen för kalibrering av kunskaper, kompetenshöjning och utbildning i kundservice och bemötande. Många av de problem som uppmärksammas vid inspektioner kan rättas till på ett enkelt sätt om det finns en förtroendefull kommunikation mellan inspektören och djurägaren. Insatser med kalibreringskurser riktade mot bl.a. besättningsveterinärer och kontrollpersonal på har gjorts för att säkerställa likvärdig bedömning i hela landet, och det är viktigt att medel satsas på dessa fortbildningar. Även i motion 2014/15:2169 av m.fl. (S) i denna del uppmärksammas tillsynen av djurskyddet. Motionärerna uppmärksammar att vi har stiftat lagar till skydd för våra djur och att vi kritiserar andra länder för brister i djurhållning, t.ex. vid djurtransporter. Likväl uppmärksammas gång på gång grava fall av vanvård även i . Detta kan enligt motionärerna inte fortgå, och det är därför nödvändigt att se över länsstyrelsernas förmåga att sköta sin inspektionsplikt. Tillsynen minskade drastiskt när länsstyrelserna tog över ansvaret från kommunerna. Även i fråga om djurtransporter görs det för få kontroller. Enligt motion 2014/15:2544 av (C) yrkande 4 behöver man se över hur rättsskyddet för svenska djurproducenter kan stärkas. Det är extremt viktigt att myndighetsutövning sker med stor precision och rättssäkerhet. Det också mycket viktigt att myndigheterna i osäkra fall hellre friar än fäller, då myndigheten är så mycket mer resursstark än individen/företaget/föreningen. I kommittémotion 2014/15:2784 av m.fl. (SD) yrkande 10 framhålls att djurskyddskontrollanter som kontrollerar djurbesättningar inom yrkesbruk i största möjliga mån ska ha yrkeserfarenhet av djurhållning. Det är viktigt att skapa förutsättningar för att upprätthålla ett gott djurskydd, inte minst för att vår livsmedelsproduktion inte ska straffas ut i konkurrensen med andra länder. måste djur omhändertas, och varje gång detta sker är en tragedi. Det är därför viktigt att de som arbetar med djurtillsyn har relevant kompetens för ändamålet. Privatisering av statliga veterinärer Enligt motion 2014/15:363 av (M) bör man se över möjligheterna att privatisera de statliga veterinärerna. Staten är en dominerande aktör på veterinärområdet fastän detta är en konkurrensutsatt marknad. De privata veterinärerna är ofta egenföretagare eller småföretagare och arbetar under tillsyn av . Den statliga veterinärorganisationen har en tredjedel av marknaden och får in i statliga subventioner. Att en myndighet har tillsyn över både sin egen och konkurrenternas verksamhet framstår som orimligt. I motion 2014/15:2492 av och (båda SD) förordas att volontärarbete inom djurskyddsområdet ska utvecklas. Volontärer behövs för att klara av det viktiga arbetet med ett effektivt djurskydd. Exempelvis har djurparker och katthem inte alltför sällan ett stort behov av volontärer för att klara av sitt arbete. behandling och kompletterande uppgifter tog länsstyrelserna över ansvaret för djurskyddskontrollen från kommunerna. Av budgetpropositionen utgiftsområde 23 framgår att bedrivs ett aktivt arbete för att förbättra djurskyddskontrollen. har slutfört ett kalibreringsarbete om djurskydd för får. I detta arbete har bl.a. kurser hållits för veterinärer och länsstyrelsernas djurskyddshandläggare för att stärka kompetensen och förbättra samsynen kring lagstiftningens krav. har och länsstyrelserna arbetat med att förändra handläggningen av anmälningsärenden i syfte att möjliggöra fler riskbaserade kontroller och för att öka effektiviteten i djurskyddsarbetet. Myndigheterna har vidare arbetat tillsammans i Rådet för djurskyddskontroll för att bl.a. identifiera områden där samsyn och samverkan inom kontrollen kan förbättras. Rådet har bidragit till ett fördjupat och närmare samarbete mellan kontrollmyndigheterna. Rådet för djurskyddskontroll inrättades 2012 efter att och länsstyrelserna fått uppdraget från regeringen. Rådet ska arbeta för samsyn och verka för att djurskyddskontrollen utvecklas mot att bli mer rättssäker, likvärdig och effektiv. Rådet ska rapportera om sitt arbete till regeringen en gång . Rådet arbetar för att utveckla det samarbete som redan tidigare funnits mellan och länsstyrelserna. En målsättning är att verka för att andelen planerade djurskyddskontroller ska öka. Rådet ska bl.a. arbeta för att effektivisera hanteringen på länsstyrelserna av anmälningsärenden. Många av anmälningsärendena visar sig vara obefogade, och genom att skapa effektiva rutiner för hanteringen av dem skapas utrymme för att lägga mer resurser på planerade kontroller som är riskbaserade. Länsstyrelserna kan därmed rikta kontrollerna dit behoven är störst och använda sina resurser effektivt. Vidare har tillsammans med länsstyrelserna färdigställt en riskklassificeringsmodell för djurskyddsobjekt. Syftet med riskklassificeringsmodellen är att göra det möjligt att rikta djurskyddskontroller dit det finns störst behov. Ett annat syfte är att djurhållare med jämförbara djurvälfärdsrisker ska kontrolleras i likvärdig omfattning i hela landet. har modellen kalibrerats och testats för att vara i drift i verksamheten 2014. Myndigheterna har också tagit fram en gemensam målbild för djurskyddskontrollen 2014–2017, där bl.a. specificerade aktiviteter för att utveckla kontrollen anges. Målbilden utgör ett viktigt led i såväl myndigheternas egna som regeringens uppföljning och utvärdering av kontrollen. Arbetet utgör en god grund för vidareutvecklingen av kontrollen. Länsstyrelserna skapade ett nätverk, det s.k. 28-nätverket, för samverkan mellan länsstyrelserna. Nätverket hanterar samtliga frågor inom det veterinära ansvarsområdet. Nätverket bidrar till samverkan och samordning och därigenom till ökad likriktning av olika frågor länsstyrelserna emellan. Nätverket har även utvecklats till en tydlig och användbar kommunikationskanal i dessa frågor mellan länsstyrelserna och övriga berörda myndigheter. Länsstyrelserna har även startat ett projekt i vilket man tar fram gemensamma rutiner för att följa upp och verifiera att djurskyddskontrollen är effektiv och ändamålsenlig. Privatisering av statliga veterinärer beslutade om en ny organisation för veterinär service och vid utbrott av smittsamma djursjukdomar (prop. 2008/09: 211, bet. 2009/10:MJU7, rskr. 2009/10:27). Beslutet syftar till att säkerställa en väl fungerande organisation för veterinär service och vid utbrott av smittsamma djursjukdomar. Genom beslut ska privatpraktiserande veterinärer få större möjligheter att få stöd för att delta i smittskydds- och jourberedskap samt att få statligt stöd för djurhälsovård och djursjukvård i områden där det inte är möjligt att bedriva lönsam veterinär verksamhet utan stöd. Den stödberättigade verksamheten bör enligt riksdagsbeslutet upphandlas, och såväl den statliga distriktsveterinärorganisationen som privatpraktiserande veterinärer bör kunna delta i upphandlingen. I likhet med den dåvarande regeringen bedömde utskottet (bet. 2009/10:MJU2) att det även i fortsättningen behövs ett statligt stöd med den nuvarande omfattningen för att upprätthålla en tillfredsställande veterinär service i enlighet med samhällets mål. Det statliga stödet bör, liksom , gå till beredskapen för utbrott av smittsamma djursjukdomar och djursjukvården under jourtid. Det bör även finnas möjlighet att få statlig ersättning för djursjukvård och djurhälsovård i områden där det är svårt att upprätthålla en tillfredsställande veterinär service utan statligt stöd, vanligen i djurglesa områden. Även fortsättningsvis kommer det att finnas behov av en statlig veterinärorganisation för att säkerställa en väl fungerande organisation vid utbrott av smittsamma djursjukdomar och vård av djur i hela landet dygnet runt. bör, på de ställen där den finns, utan begränsningar kunna ägna sig åt djurhälso- och djursjukvård av lantbrukets djur och bedriva vård av hästar och sällskapsdjur på en fastställd primärvårdsnivå. En helt privat lösning förväntas inte kunna tillgodose de höga ambitioner som staten har när det gäller smitt- och djurskydd.