bet · H301FöU7 · 2015-12-09 00:00:00 — Målet är att öka marknadspenetrationen av naturkatastrofförsäkringar och att frigöra försäkringsprissättningens och andra finansiella produkters fulla kraft för att förebygga och begränsa risker och säkerställa att de olika investeringarna och affärsbesluten är klimathållbara på lång sikt. Väl utformade försäkringspolicyer, framhåller kommissionen, kan förutom att minska den ekonomiska inverkan av katastrofer även fungera som ett marknadsbaserat instrument som avskräcker från riskfyllt beteende och främjar riskmedvetenhet och allmänna skyddsåtgärder mot olyckor i alla ekonomiska och finansiella beslut. Även finansutskottet har behandlat och avstyrkt frågor om ersättningar vid naturkatastrofer. I betänkande 2005/06:FiU1 anförde utskottet att man var tveksam till lösningar som innebär att fonder för speciella ändamål byggs upp vid sidan av statsbudgeten eftersom det i förlängningen skulle riskera att skapa betydande problem både i fråga om budgetdisciplinen och finansmakt. I betänkande 2008/09:FiU33 hänvisade utskottet till att Klimat- och sårbarhetsberedningen (SOU 2007:60) gjort bedömningen att det finns områden där befintliga försäkringslösningar inte är tillräckliga för att skydda den enskilde mot ekonomiska skador men att det inte finns några hinder mot privata försäkringslösningar på dessa områden och att det därmed inte finns några starka skäl för att införa statliga lösningar. Statlig ersättning till kommunerna för kostnader i samband med räddningstjänst regleras i lagen om skydd mot olyckor (LSO). Om utflöde i visst vatten av olja eller andra skadliga ämnen har lett till eller sanering har en kommun rätt till ersättning av staten för den del av kostnaderna som överstiger ett av regeringen fastställt belopp (7 kap. 2 §). En kommun har också rätt till ersättning om en räddningsinsats i medfört betydande kostnader. Rätten till ersättning avser den del av kostnaderna som överstiger en självrisk som beräknas enligt grunder som regeringen fastställer (7 kap. 3 §). Ersättningsärendena prövas och administreras av MSB. Ersättningen finansieras genom anslaget 2:3 Ersättning för räddningstjänst m.m. inom utgiftsområde 6, som uppgår till . I samband med den stora skogsbranden i möjliggjorde regeringen att den ersättning för räddningsinsatser som kommunerna är berättigade till kunde betalas ut snabbare än normalt för att inte negativt påverka kommunernas likviditet. Regeringen tillgängliggjorde därför till MSB för att genom anslaget 2:3 Ersättning för räddningstjänst m.m. täcka ersättningarna till kommunerna. Anslaget 2:4 Krisberedskap tillfördes också medel till stöd för i och de drabbade kommunerna för att följande skulle kunna betalas ut: •50 till i att disponera för att skapa en möjlighet för att bistå i efterarbetet, t.ex. att samordna olika intressen och/eller att stödja andra aktörer. •10 till i för att täcka de kostnader som dittills hade uppstått vid i samband med branden. •Länsstyrelsen i fick ansvaret att vid behov fördela de som avsattes för att täcka kostnader med nära koppling till räddningsinsatsen i de berörda kommunerna. I budgetpropositionen (prop. 2015/16:1, utg.omr. 6) uttrycker regeringen att en av många utmaningar som samhället står inför som en konsekvens av ett förändrat klimat är ett mer extremt väder med ökade risker för sådana störningar i verksamheter som kan ge allvarliga konsekvenser för samhället. För att kunna möta dessa utmaningar gör regeringen bedömningen att det krävs ett ökat fokus på klimatanpassning och det förebyggande arbetet. Med anledning av detta gör regeringen en omfattande satsning på anslaget 2.2 Förebyggande åtgärder mot jordskred och andra naturolyckor –2019. Satsningen möjliggör för kommuner att vidta fler förebyggande åtgärder. Kommunerna kan därmed också i ökad utsträckning genomföra fördjupade analyser av identifierade riskområden. Utskottet delar regeringens bedömning att det krävs ett ökat fokus på klimatanpassning och det förebyggande arbetet. I fråga om ersättning för skador vid naturkatastrofer anser utskottet att det är viktigt att inte undergräva incitamenten för sådana insatser. Utskottet konstaterar att frågor om utformningen av ersättningar vid naturkatastrofer håller på att ses över inom EU och välkomnar kommissionens initiativ att se över möjligheter till mer robusta försäkringslösningar på området. har dessutom efter förslag från regeringen möjlighet att tillföra medel till det avsedda anslaget vid behov, vilket bl.a. skogsbranden i visade på. kan också anvisa ytterligare medel till statsbudgeten. Utskottet vill understryka att det inte finns några hinder mot privata försäkringslösningar på dessa områden och att det därmed inte finns några starka skäl för att införa ytterligare statliga lösningar. Den enskildes ansvar och beredskap Utskottets förslag i korthet ställer sig bakom det som utskottet anför om att regeringen bör se över föreskriftsstödet för informationsinsatser till allmänheten inför och under en kris och tillkännager detta för regeringen. Utskottet anser att motionsyrkanden om den enskildes ansvar och beredskap kan avstyrkas mot bakgrund av pågående arbeten. Jämför reservationerna 7 (M) och 8 (V). I motion 2015/16:28 anför m.fl. (V) att människan behöver tillgodose vissa grundbehov för att fungera. Har vi inte tillgång till vatten, mat, värme, sömn och trygghet så ger det psykiska och fysiska effekter ganska snabbt. Samhället är mycket känsligare för störningar än vad det var . kan det räcka med ett oväder eller elavbrott för att det ska bli allvarliga problem med försörjningen för många. Även hushållen är sämre rustade för störningar eftersom många inte är förberedda på att klara sig på egen hand utan hjälp från samhällets funktioner. Att få den enskilde att vidta konkreta beredskapsåtgärder inför abstrakta hot och risker är svårt. De dagliga behoven kommer alltid att gå före, det gäller inte minst för människor som aldrig upplevt en svår påfrestning på samhället, men också för utsatta grupper där var dag i sig är en utmaning. Motionärerna föreslår att man studerar andra länders erfarenheter av nationella informationsinsatser, t.ex. , för att stärka den enskildes förmåga vid kriser och svåra påfrestningar i syfte att utforma en svensk informationsinsats vid kriser och svåra påfrestningar (yrkande 8). m.fl. (S) menar i motion 2015/16:3220 att samhällets civilförsvar och krisberedskap måste utvecklas. Utgångspunkten för krisberedskapen är att hela samhället – myndigheter, kommuner, landsting, privat näringsliv och frivilligorganisationer – gemensamt och inom sina respektive områden tar ansvar för och utvecklar krisberedskapsarbetet. I detta ligger också att enskilda människor, utifrån sina egna förutsättningar, tar ansvar för sin säkerhet. Det krävs medvetenhet om hur hoten utvecklas, sårbarheten och riskerna och att man försöker minska sårbarheten och skaffar sig en god förmåga att hantera allvarliga händelser och kriser när de inträffar. Det gäller både i fred, vid incidenter och kriser och vid höjd beredskap. Det moderna samhället är sårbart, och det krävs inte bara nya åtgärder i form av bättre samverkan och ett integrerat arbete mellan olika aktörer utan också en medvetenhet hos allmänheten. Arbetet med att öka allmänhetens kunskaper och kompetens om hur man agerar i samband med kriser och konflikter bör ses över (yrkande 1). I motion 2015/16:2172 understryker m.fl. (M) att de frivilliga försvarsorganisationerna har över 400 000 medlemmar och skapar folkförankring för försvaret som man genomför utbildningar som är till gagn för både försvaret och krisberedskapen. När det gäller de frivilliga för- svarsorganisationerna och krisberedskapen finns en stor utvecklingspotential. Det handlar om att organisationerna kan bidra till att skapa en medvetenhet om risker i samhället och vilka förutsättningar som finns att hantera dem. frivilliga resursgrupperna är ett bra exempel på samarbete med kommunerna för att kartlägga kompetenser som kan vara viktiga att förstärka samhällets resurser med vid en kris. Frivilligorganisationerna utgör även en viktig del i det civila försvaret, där planeringen nu återupptas. behoven kartläggs och att de frivilliga försvarsorganisationerna ges en starkare roll i krisberedskapen (yrkande 19). I betänkande 2013/14:FöU11 såg utskottet positivt på vad regeringen anförde i proposition 2013/14:144 om att sätta människan i centrum för krisberedskapsarbetet och instämde i att värnandet om den enskilda individens och befolkningens hälsa och säkerhet ska prioriteras. I linje med detta välkomnade utskottet MSB:s förslag till informationsinsatser i samverkan med berörda aktörer, inklusive skolor och frivilligrörelser, med syfte att stärka den enskildes förmåga. Likt Försvarsberedningen ansåg utskottet att de frivilliga försvarsorganisationerna hade en viktig roll i att skapa en folkförankring och att utbildningsinsatser generellt kan utvecklas. Den fortsatta behandlingen inom av Försvarsberedningens försvarspolitiska rapport borde inte föregripas, ansåg utskottet, varför aktuella motionsyrkanden avstyrktes. Utskottet instämde i betänkande 2014/15:FöU11, som behandlade propositionen försvar 2016–2020 (prop. 2014/15:109), i regeringens syn på de viktiga bidrag de frivilliga försvarsorganisationerna ger till totalförsvaret och därmed även samhällets krisberedskap. Denna tillgång borde långsiktigt säkerställas. Vidare vidhöll utskottet det som anförts tidigare om att de frivilliga försvarsorganisationerna har en viktig roll i att skapa en folkförankring. Likt regeringen ansåg utskottet att det finns behov av att analysera vilka ansvarsområden och vilka uppgifter inom det civila försvaret och krisberedskapen som bäst kan mötas av frivilliga krafter. Utifrån en sådan analys borde sedan en målsättning för frivilligt engagemang i anslutning till samhällets säkerhet kunna formuleras, anförde utskottet. Utskottet instämde i regeringens syn på att berörda centrala myndigheter, kommuner och landsting i högre grad borde eftersträva samverkan med berörda frivilligorganisationer i syfte att tillvarata de frivilligas engagemang såväl under fredstida kriser som under höjd beredskap, exempelvis för att snabbt kunna nå frivilligresurserna när väl en händelse inträffar. Utskottet fann att motionärernas grundläggande intentioner var tillgodosedda och att det pågående arbetet inte borde föregripas, varför motionsyrkandet avstyrktes. I budgetpropositionen (prop. 2015/16:1, utg.omr. 6) redovisar regeringen att för att höja den enskildes förmåga att förebygga och hantera olyckor och kriser lämnades i statliga bidrag från anslaget 2:7 Myndigheten för samhällsskydd och beredskap till ideella organisationer. Bidragen har avsett utbildning riktad till allmänheten i förebyggande brandkunskap, vattensäkerhet, säkerhet och vid kris samt första hjälpen och hjärt- och lungräddning. MSB har tillsammans med , och Blå stjärnan genomfört en informationssatsning i syfte att stärka den enskildes förmåga att hantera konsekvenserna av en kris. För ändamålet fördelades från anslaget 2:4 Krisberedskap till de tre organisationerna. I syfte att skapa och upprätthålla kompetens hos de frivilliga försvarsorganisationerna lämnades sammanlagt från anslaget 2:4 Krisberedskap i uppdragsersättning 2014. Fördelningen mellan organisationerna har skett utifrån identifierade behov hos samhällets aktörer med ansvar för krisberedskap. Exempel på utbildningar som genomförts är grundläggande krisberedskapsutbildningar, grundutbildning av medlemmar i frivilliga resursgrupper samt grundläggande ledarskapsutbildningar. I enlighet med förordningen (1994:524) om frivillig försvarsverksamhet tilldelades 13 organisationer i organisationsstöd från anslaget 2:7 Myndigheten för samhällsskydd och beredskap. Organisationsstödet ska bidra till administrativ basverksamhet och verksamhetsutveckling. MSB tog fram ett nytt stöd till kommuners risk- och krisinformation, eftersom de flesta kommuner saknar information på sina webbplatser om lokala hot och risker och om hur invånarna bör agera vid en lokal samhällskris. En enkel guide är framtagen för att stödja kommunerna i arbetet med att utveckla informationen om enskildas beredskap före och under en samhällskris. Guiden, som finns publicerad på den myndighetsgemensamma webbplatsen , ger råd, tips och rekommendationer om hur kommuner men även andra aktörer kan arbeta med risk- och krisinformation i första hand på sina webbplatser. De olika avsnitten tar upp begrepp, prioriterad information och budskap, men guiden ger också tips på hur kommunen exempelvis kan arbeta med information om internet slutar fungera. Syftet med guiden är att försöka samordna budskap och prioriterad information som rör enskildas krisberedskap. Oavsett vilken kommun man bor i så ska alla i princip få samma basinformation och grundläggande budskap. Guiden lyfter också fram vikten av att kommunerna utvecklar sin information om lokala risker och hot utifrån sina risk- och sårbarhetsanalyser. En undersökning av de kommunala webbplatserna visar att endast 26 av 289 kommuner ger exempel på lokala risker och vad konsekvenserna kan bli för kommunen och kommuninvånarna om något inträffar. 215 kommuner har ingen information alls. En mental krisberedskap hos invånarna och kunskap om hur man ska agera vid en lokal samhällskris stärker kommunens samlade krisbe- redskap, framhåller MSB. Analysen av de kommunala webbplatserna visar också att kommunerna i väldigt liten utsträckning jobbar med insiktsinformation, dvs. syftar till att få människor att förstå vad en samhällskris faktiskt kan innebära, hur den kan påverka vardagen och vilka utmaningar den kan medföra. 30 av 289 kommuner har den här sortens information på sina webbplatser. är viktigt att informera om vad som kan vara bra att packa i en krislåda, men viktigare är att skapa en mental krisberedskap och en förståelse hos invånarna, har i en rapport (Rapporter från , 2015/16:RFR3) följt upp de uttalanden det gjort om vikten av information från myndigheter, kommuner och frivilligorganisationer till allmänheten om den enskildes ansvar och beredskap vid en kris- eller krigssituation. uppföljningen har varit att kartlägga och analysera vad som görs på området och därmed kunna bidra till en diskussion och inspirera myndigheter och andra aktörer att vidta ytterligare åtgärder på ett samordnat sätt. Utskottet vill sätta människan i centrum för krisberedskapsarbetet och anser att det är värnandet om den enskilda individens och befolkningens hälsa och säkerhet som ska prioriteras. I linje med detta välkomnas MSB:s informationsinsatser i samverkan med berörda aktörer, inklusive skolor och frivilligrörelser, med syfte att stärka den enskildes förmåga. Utskottet anser vidare att de frivilliga försvarsorganisationerna har en viktig roll i att skapa en folkförankring. Utskottet anser att ett ökat fokus på den enskildes ansvar och krisberedskap ligger i tiden, bl.a. mot bakgrund av den säkerhetspolitiska, teknologiska och klimatologiska utvecklingen i och i omvärlden. Den enskildes roll och förmåga bör i det sammanhanget stärkas ytterligare. Rapporten krisen eller kriget kommer – en uppföljning av informationsinsatser till allmänheten om den enskildes ansvar och beredskap (2015/16:RFR3) bör stimulera till en diskussion och inspirera myndigheter och andra aktörer att vidta ytterligare åtgärder. I uppföljningen ingick också att inhämta information om hur andra länder, inklusive , arbetar med frågorna. Rapporten visar att det finns utvecklingsmöjligheter på bl.a. och regional nivå. Utskottet konstaterar att informations- och utbildningsbehovet är stort och att både myndigheter och frivilligorganisationer, i samverkan med skolorna, har en viktig roll för att tillfredsställa detta behov. Rapporten visar också på att den moderna teknologin har både för- och nackdelar som man måste ta hänsyn till när man diskuterar information till allmänheten om den enskildes ansvar och beredskap vid en kris- eller krigssituation. Genomgången visar vidare på att civilförsvarets direkta behov sällan beaktas uttryckligen i informationsflödet och att förberedelser för höjd beredskap och krig kräver Vikten av samordning mellan relevanta aktörer betonas överlag. Utskottet höll en offentlig utfrågning med anledning av uppföljningsrapporten (se bilaga 2). Ur ett författningsmässigt perspektiv konstaterar utskottet, mot bakgrund av sin egen rapport, att det finns föreskrifter om informationsinsatser till allmänheten vid en kris men att det finns ett behov av att se över föreskriftsstödet ytterligare, t.ex. i fråga om individens ansvar inför en kris respektive informationskraven på myndigheter före en kris. finns det exempelvis inget lagstadgat krav på att kommuner ska ge information till allmänheten om den enskildes ansvar och beredskap före en kris. Utskottet bedömer att ett mer tydligt nationellt ramverk för information till allmänheten om krisberedskap är önskvärt. Utskottet föreslår därför att ställer sig bakom det som utskottet anför om att regeringen bör se över föreskriftsstödet för informationsinsatser till allmänheten inför och under en kris och tillkännager detta för regeringen. Mot bakgrund av de pågående arbeten som utskottet redovisat ovan finner det inte skäl att tillstyrka motionerna 2015/16:28 (V) yrkande 8, 2015/16:2172 (M) yrkande 19 och 2015/16:3220 (S) yrkande 1. Utskottets förslag i korthet avslår en motion om införande av en allmän samhällsplikt. Utskottet hänvisar bl.a. till att fokus i första hand bör vara att stärka den enskildes egen förmåga att kunna hantera kriser. I motion 2015/16:2166 av m.fl. (S) anförs att behöver utöka sin beredskap för att kunna möta kriser och katastrofer och för att effektivt kunna hantera effekter av klimatförändringarna. Detta kan innebära att det behöver överföras resurser från förmågan att bemöta militära hot till en förmåga att möta de hot som klimatförändringarna kommer att innebära. Den tidigare allmänna värnplikten och totalförsvarsplikten bör ersättas med en allmän samhällsplikt för att bättre kunna möta framtida samhällspåfrestningar. Den allmänna obligatoriska samhällsplikten ska omfatta samtliga svenska medborgare och gälla tjänstgöring inom samtliga samhällssektorer, exempelvis skola, vård, civilförsvar och militärtjänst. Genom en bred allmän tjänsteplikt skapas en djup folklig förankring som ytterst är en demokratifråga. Mo- tionärerna föreslår med ovanstående som bakgrund en översyn om införandet av en allmän samhällsplikt. Utskottet har tidigare inte behandlat frågan om en allmän samhällsplikt, men när det gäller civilplikt konstaterade utskottet i betänkande 2013/14:FöU11 och 2013/14:FöU2 att det redan hade vidtagits åtgärder och gjorts överväganden i syfte att hantera många av de utmaningar och problem som uppmärksammades i flera av motionerna, bl.a. om återinförande av utbildning för civilpliktiga. beslutade om lagstiftning som fastställde att försvarets personalförsörjning ska vila på frivillighet och att totalförsvarsplikten endast ska tillämpas när försvarsberedskapen så kräver (prop. 2009/10:160, bet. 2009/10:FöU8, rskr. 2009/10:269). Vid behandlingen av förslaget konstaterade utskottet att det blivit alltmer uppenbart att totalförsvarsplikten urholkats och att man såg ett behov av att reformera den militära utbildningen och anpassa den till en insatsorganisation i enlighet med det försvarspolitiska inriktningsbeslutet. Utskottet utgick från att regeringen och Försvarsmakten noggrant planerar för att snabbt kunna återuppta grund- och repetitionsutbildningen av värnpliktiga och civilpliktiga om så skulle behövas. Utskottet anförde vidare i betänkande 2013/14:FöU11 sin positiva syn på vad regeringen anför i proposition 2013/14:144 Lag om sprängämnesprekursorer och redovisning av krisberedskapens utveckling om att sätta människan i centrum för krisberedskapsarbetet och instämde i att det är värnandet om den enskilda individens och befolkningens hälsa och säkerhet som ska prioriteras. I linje med detta välkomnades MSB:s föreslagna informationsinsatser i samverkan med berörda aktörer, inklusive skolor och frivilligrörelser, med syfte att stärka den enskildes förmåga. Likt Försvarsberedningen ansåg utskottet också att de frivilliga försvarsorganisationerna har en viktig roll i att skapa en folkförankring och att utbildningsinsatser generellt kan utvecklas. Vad gäller civilplikt vidhöll utskottet sin tidigare uppfattning att det snabbt ska gå att återuppta grund- och repetitionsutbildningen av civilpliktiga om så skulle behövas och utgick från att planering för detta finns. I betänkande 2014/15:FöU11 bekräftade utskottet att totalförsvarsplikten kvarstår i grunden och att regeringen med hänsyn till försvarsberedskap har möjlighet att aktivera icke aktiva delar av totalförsvarsplikten. Skyldigheten att genomgå mönstring och skyldigheten att fullgöra värnplikt och civilplikt träder i kraft först efter det att regeringen beslutat om detta med hänsyn till försvarsberedskap. Denna skyldighet är könsneutral. Utskottet anförde också att hela det svenska samhället har en roll att spela i totalförsvaret och instämde därför i regeringens bedömning att folkförankringen av totalförsvaret har en avgörande betydelse för försvarsviljan och den svenska försvarsförmågan. Utskottet delar i huvudsak motionärens oro för översvämningar, skred och andra naturolyckor och anser att det därför krävs ett ökat fokus på klimatanpassning och ett förebyggande arbete. När det gäller en allmän samhällsplikt är utskottet av den åsikten att även om den enskilda människan bör sättas mer i centrum för krisberedskapsarbetet bör fokus i första hand vara att stärka dennes egen förmåga att kunna hantera kriser. I det avseendet är informationsinsatser från myndigheter och organisationer av vikt, även ur ett folkförankringsperspektiv. Även frivilligorganisationernas arbete bör i sammanhanget lyftas fram, dels som informationsbärare men också som ett instrument för enskilda att engagera sig, både i det förebyggande arbetet och i en krissituation. Utskottet värnar fortsatt möjligheten att aktivera totalförsvarsplikten i sin helhet och utgår från att regeringen och Försvarsmakten noggrant planerar för att snabbt kunna återuppta grund- och repetitionsutbildningen av värnpliktiga och civilpliktiga om så skulle behövas. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om krisberedskapssystemet. Ut- skottet hänvisar bl.a. till att en rad systemfrågor håller på att ses över mot bakgrund av skogsbranden i . Jämför reservationerna 9 (M, C, L, KD), 10 (V) och 11 (M). m.fl. (V) anför i motion 2015/16:28 att det bör utformas en enhetlig metod för framtida risk- och sårbarhetsanalyser, vilka i sig ska göras enligt 2 kap. 1 § lagen (2006:544) om kommuners och landstings åtgärder inför och vid extraordinära händelser och höjd beredskap, eftersom MSB endast reglerar i vilken form myndigheterna ska lämna sin redovisning av risk- och sårbarhetsanalyserna, inte vilken metod som myndigheterna ska använda i sitt analysarbete. Detta försvårar ett nationellt jämförelsearbete (yrkande 1). Motionen hänvisar vidare till ett nytt förslag från MSB till målstruktur inom fem områden: försörjning av dricksvatten, livsmedel och värme, information och kommunikation samt betaltjänster. I motionen understryks risken för att arbetet med resultatmål blir till ytterligare en process för uppföljning av krisberedskapsförmåga som inte integreras i det befintliga arbetet och att en systematisk utformning av mål på fler områden försvåras. I yrkandet föreslås att regeringen bör tillse att MSB:s arbete med målstrukturer påskyndas samt att en struktur för beslut och uppföljning tydliggörs (yrkande 2). Motionärerna understryker vidare att grunden i krishanteringssystemet är den s.k. ansvarsprincipen. Det är, menar motionärerna, upp till parternas goda vilja om någon samverkan i praktiken blir av och om den ger önskvärda och nödvändiga resultat. Särskilt torde detta gälla i ett krisläge.