bet · H201CU6 · 2015-02-23 00:00:00 — Denna lagstiftning har under genomgått betydande förändringar när det gäller regelverket för när föräldrar separerar och föräldrarna inte kan komma överens om hur deras barn ska ha det. De senaste större ändringarna i vårdnadsreglerna beslutades av och trädde i kraft (prop. 2005/06:99, bet. 2005/06:LU27, rskr. 2005/06:309). Ändringarna syftade framför allt till att förstärka barnperspektivet i lagstiftningen. De innebar bl.a. att betydelsen av barnets bästa kommer till klarare uttryck i lagen och att barnets bästa ska vara avgörande för alla beslut om vårdnad, boende och umgänge. Genom lagändringarna markerades ytterligare i lagtexten den betydelse som risken för att barnet far illa måste få vid beslut om vårdnad, boende och umgänge. och domstolen ska vid bedömningen av barnets bästa fästa avseende särskilt vid risken att barnet eller någon annan i familjen utsätts för övergrepp eller att barnet olovligen förs bort eller hålls kvar eller annars far illa. Ändringarna innebar också att det infördes en generell skyldighet för domstolen att, om det är lämpligt, verka för samförståndslösningar i indispositiva tvistemål. I mål om vårdnad, boende och umgänge innebär det att domstolen ska verka för att föräldrarna når en samförståndslösning som är förenlig med barnets bästa. Domstolen ska också kunna uppdra åt en medlare att försöka få föräldrarna att nå en samförståndslösning till barnets bästa. Om en förälder vid utövandet av vårdnaden om ett barn gör sig skyldig till missbruk eller försummelse eller i övrigt brister i omsorgen om barnet på ett sätt som medför bestående fara för barnets hälsa eller utveckling, ska domstolen besluta om ändring i vårdnaden. Frågan kan enligt 6 kap. 7 § prövas på talan av socialnämnden. Enligt 5 kap. 2 § socialtjänstförordningen (2001:937) ska socialnämnden göra en framställning eller ansökan till domstolen, om nämnden får veta att någon åtgärd behöver vidtas i fråga om bl.a. vårdnaden om ett barn, som t.ex. att vårdnaden flyttas över från en olämplig förälder till den andra föräldern eller till en särskilt förordnad vårdnadshavare. När socialnämnden har väckt talan agerar den som part i tvistemål. Barnets vårdnadshavare har enligt 6 kap. 15 § tredje stycket ett ansvar för att barnets behov av umgänge med någon annan som står barnet särskilt nära så långt möjligt tillgodoses. Det kan vara fråga om t.ex. mor- och farföräldrar, andra släktingar, familjehemsföräldrar eller en styvförälder. I den mån ett bristande umgänge beror på att vårdnadshavaren inte tar sitt ansvar är det en viktig uppgift för att försöka få vårdnadshavaren att se till barnets behov. På talan av socialnämnden får rätten enligt 6 kap. 15 a § besluta om umgänge mellan barnet och någon annan än en förälder. Vid bedömningen av om en sådan talan ska föras ska socialnämnden särskilt beakta barnets behov av umgänge med sina morföräldrar och farföräldrar och andra som står barnet särskilt nära. Regeringen beslutade att ge en särskild utredare i uppdrag att utvärdera vårdnadsreform (dir. 2014:84). Utredaren ska följa upp och undersöka hur reglerna har fungerat i praktiken och om syftet med reformen – att stärka barnrättsperspektivet – har uppnåtts. En annan huvuduppgift för utredaren är att kartlägga och analysera orsakerna till ökningen av antalet vårdnadsmål. I uppdraget ingår att ta ställning till bl.a. om reglerna om gemensam vårdnad behöver ändras, hur föräldrars möjligheter att nå en samförståndslösning i mål om vårdnad, boende och umgänge kan utvecklas och förbättras, hur barnets rätt att komma till tals kan stärkas, vilka åtgärder som kan behöva vidtas för att säkerställa att riskbedömningar görs i tillräcklig utsträckning och att dessa bedömningar är av hög kvalitet, vilka åtgärder som kan behöva vidtas för att förbättra och effektivisera hanteringen av frågor om överflyttning av vårdnad när det förekommit allvarligt våld i familjen, om det behöver införas särskilda forumregler för situationer när barn och föräldrar har skyddade personuppgifter och om det finns behov av åtgärder för att stärka kompetensen vid handläggning av frågor om vårdnad, boende och umgänge. Uppdraget ska redovisas . Motsvarande eller i allt väsentligt motsvarande motionsyrkanden om en utvärdering av vårdnadsreglerna har behandlats av utskottet , i betänkande 2013/14:CU19. Utskottet stod då fast vid sitt ställningstagande i betänkande 2012/13:CU8. I det betänkandet konstaterade utskottet att regeringen tagit olika initiativ för att följa och utvärdera utvecklingen på området. Regeringen hade vidare aviserat att en utvärdering av vårdnadsreform skulle komma att inledas . Mot denna bakgrund ansåg utskottet bl.a. att det pågående arbetet och den aviserade utvärderingen inte borde föregripas genom någon åtgärd från med anledning av motionsyrkandena, varför de borde avslås. Liksom motionärerna anser utskottet att det är angeläget att vårdnadsreform utvärderas. Utskottet kan konstatera att en särskild utredare fått i uppdrag att utvärdera vårdnadsreformen i sin helhet. Uppdraget ska redovisas se-nast . Resultatet av det pågående utredningsarbetet bör inte föregripas genom någon åtgärd från , varför motionsyrkandena bör avslås. Automatisk gemensam vårdnad för ogifta föräldrar Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om automatisk gemensam vårdnad för ogifta föräldrar. Utskottet hänvisar till tidigare ställningstaganden. Jämför reservation 6 (SD). m.fl. (SD) föreslår i motion 2014/15:2517 ett tillkännagivande om att ogifta föräldrar automatiskt ska få gemensam vårdnad (yrkande 11). Ett barn står från födseln under vårdnad av båda föräldrarna, om dessa är gifta med varandra, och i annat fall av modern ensam. Ingår föräldrarna senare äktenskap med varandra, står barnet från den tidpunkten under vårdnad av dem båda, om inte rätten har anförtrott vårdnaden åt en eller två särskilt förordnade vårdnadshavare. Om det döms till äktenskapsskillnad mellan föräldrarna står barnet även därefter under båda föräldrarnas vårdnad, om inte den gemensamma vårdnaden upplöses. Ska barnet även efter domen på äktenskapsskillnad stå under båda föräldrarnas vårdnad, ska rätten i domen erinra om att vårdnaden alltjämt är gemensam. Om en av föräldrarna är ensam vårdnadshavare och föräldrarna vill utöva vårdnaden gemensamt, kan de enligt 6 kap. 4 § tillsammans lämna in en ansökan till domstolen, som då ska besluta om gemensam vårdnad om det inte är uppenbart att en sådan vårdnad är oförenlig med barnets bästa. Föräldrarna kan också få gemensam vårdnad genom registrering hos efter anmälan av dem båda. En sådan anmälan kan göras antingen till socialnämnden i samband med att nämnden ska godkänna en faderskapsbekräftelse eller en bekräftelse av föräldraskap, eller direkt till under förutsättning att beslut om vårdnaden inte har meddelats tidigare och att föräldrarna och barnet är svenska medborgare. I övrigt kan en ändring i vårdnaden ske genom avtal som godkänns av socialnämnden eller genom beslut av domstol. presenterades departementspromemorian Gemensam vårdnad för ogifta föräldrar samt en språklig och redaktionell översyn av 6 kap. (Ds 1999:57). I promemorian föreslås bl.a. att föräldrar som inte är gifta med varandra när barnet föds ska få gemensam vårdnad när har gått från det att faderskapet har fastställts genom en bekräftelse som har godkänts av socialnämnden, om ingen av föräldrarna anmäler till socialnämnden att han eller hon motsätter sig gemensam vårdnad. Regeringen behandlade promemorians förslag i proposition 2009/10:192 Umgängesstöd och förutsättningar att tala med barn. I propositionen konstaterar regeringen bl.a. att det för ogifta föräldrar som är ense om att ha gemensam vårdnad finns ett antal möjligheter att på ett enkelt sätt få det. Enligt regeringen innebär promemorians förslag här ingen förbättring eftersom det inte skulle finnas någon anledning att vänta på att få gemensam vårdnad. För ogifta föräldrar som inte är ense i vårdnadsfrågan kan det säkert i vissa fall ifrågasättas om det verkligen finns förutsättningar för gemensam vårdnad. Detta gäller särskilt mot bakgrund av den utveckling som skett sedan promemorian presenterades 1999. Den presumtion för gemensam vårdnad som i praktiken infördes upphävdes genom vårdnadsreform. Det måste numera i stället i varje enskilt fall göras en bedömning med utgångspunkt i vad som är bäst för barnet. Det är därför inte en lämplig lösning att ha en reglering som innebär att gemensam vårdnad kan uppkomma om inte anmälan sker inom , dvs. på grund av passivitet. Regeringen gjorde bedömningen att promemorians förslag inte borde genomföras. Vid riksdagsbehandlingen av propositionen konstaterade utskottet, i likhet med regeringen, att situationen är annorlunda mot den som gällde när promemorians förslag lämnades . Någon presumtion för gemensam vårdnad finns , utan det måste i stället i varje enskilt fall göras en bedömning med utgångspunkt i vad som är bäst för barnet. Mot denna bakgrund instämde utskottet i regeringens bedömning att förslaget om automatisk gemensam vårdnad för ogifta föräldrar inte borde genomföras (prop. 2009/10:192, bet. 2009/10:CU20, rskr. 2009/10:358). Motsvarande motionsyrkanden om automatisk gemensam vårdnad för ogifta föräldrar har avstyrkts av utskottet , i betänkande 2013/14:CU19. Utskottet ansåg att det inte fanns skäl att frångå tidigare ställningstagande i samband med behandlingen av proposition 2009/10:192 (bet. 2009/10:CU20) och avstyrkte motionsyrkandet. Utskottet anser alltjämt att det inte finns några skäl att frångå tidigare ställningstaganden. Motionsyrkandet bör därför avslås. Införande av en barnbalk Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om att införa en barnbalk. Utskottet hänvisar till tidigare ställningstaganden. (C) föreslår i motion 2014/15:985 ett tillkännagivande om att regeringen ska ta initiativ till att införa en barnbalk som är likställd med . I motion 2014/15:1852 av och i (båda M) föreslås ett tillkännagivande om att möjligheterna att införa en barnbalk som kan ersätta eller komplettera den nuvarande bör ses över. Motionärerna menar att lagstiftningen tydligare bör utgå från barnets bästa, barnets rättigheter och barnets rätt till föräldrar. Motsvarande förslag om en barnbalk har behandlats av utskottet , i betänkande 2013/14:CU19. I betänkandet hänvisades bl.a. till att lagutskottet (bet. 2005/06:LU27) anfört att det inte skulle vara något annat än en tom gest att döpa om till barnbalken och att balkens nuvarande benämning går utmärkt att förena med det barnperspektiv som redan präglar den. Utskottet fann, liksom tidigare, inte skäl att föreslå någon ändring av sitt tidigare ställningstagande och motionerna avstyrktes därför. Utskottet har inte någon annan uppfattning än den tidigare gett uttryck för, varför motionsyrkandena bör avslås. Översyn av systemet med gode män och förvaltare Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om en översyn av systemet med gode män och förvaltare. Utskottet hänvisar till tidigare ställningstagande. (S) föreslår i motion 2014/15:2191 ett tillkännagivande om att regeringen bör se över verksamheten med gode män och hur den kan regleras tydligare. I motion 2014/15:2261 föreslår (S) ett tillkännagivande om att regeringen bör se över systemet med gode män och förvaltare. Finn (M) föreslår i motion 2014/15:2354 ett tillkännagivande om att regeringen bör överväga en översyn av regelverket för gode män. I motion 2014/15:2471 av och (båda M) föreslås ett tillkännagivande om en förutsättningslös översyn av reglerna för gode män. (C) föreslår i motion 2014/15:2600 ett tillkännagivande om att regeringen bör göra en översyn av gode mäns uppdrag (yrkande 18). Bestämmelser om gode män och förvaltare finns i . antog vissa lagändringar som syftade till att skapa bättre förutsättningar för gode män och förvaltare (prop. 2013/14:225, bet. 2013/14:CU34, rskr. 2013/14:382). I propositionen (s. 14) anförde regeringen bl.a. följande. Regeringen och har arbetat för att successivt förbättra reglerna om gode män och förvaltare. Reglerna om förvaltning av egendom och tillsynen över sådan förvaltning moderniserades 1995; bl.a. flyttades tillsynen över överförmyndarna från tingsrätten till länsstyrelserna. Den utredning om förmyndare, gode män och förvaltare som tillsattes 2002 har därefter gjort en översyn av reform. Regeringen har kunnat konstatera att reformen i huvudsak fallit väl ut (prop. 2007/08:150 s. 27 f.). gjordes ytterligare ändringar i regelverket i syfte att minska risken för missbruk av enskildas tillgångar och stärka det allmännas tillsyn, bl.a. genom att fick en rådgivande funktion. Regeringen konstaterar att frågor om gode män och förvaltare har övervägts . Det finns dock alltjämt vissa brister och utrymme för förbättringar. har fokus legat på att identifiera de områden där lagstiftningen är oklar eller inte motsvarar de krav som kan ställas på en modern verksamhet. Utredningen om bättre förutsättningar för gode män och förvaltare, som lämnade sitt betänkande 2013, hade särskilt i uppdrag att överväga åtgärder som kan förbättra förutsättningarna att verka som god man eller förvaltare för att på så sätt säkerställa att det fortsättningsvis går att rekrytera lämpliga ställföreträdare i tillräcklig omfattning. Mot den bakgrunden har regeringen lagt fram ett antal konkreta förslag som syftar till att förbättra den nuvarande ordningen för de enskilda, ställföreträdarna, överförmyndarna och länsstyrelserna. Regeringen ansåg att det inom ramen för detta lagstiftningsärende varken fanns utrymme eller behov av att överväga mer genomgripande förändringar av systemet med ställföreträdare. Regeringen ansåg att det var mer angeläget att komma till rätta med flera av de brister som finns i den nuvarande ordningen. I sammanhanget kan nämnas att regeringen vid sidan av de nu aktuella ändringarna även bereder frågan om framtidsfullmakter, och att en promemoria med förslag om framtidsfullmakter (Ds 2014:16) har tagits fram på uppdrag av . En sådan fullmakt innebär att en enskild kan välja en person som ska företräda honom eller henne om den enskilde senare i livet blir beslutsoförmögen. Regeringen anser dock att det kan vara lämpligt att när dessa ändringar har genomförts och varit i kraft göra en uppföljning av hur lagstiftningen på området fungerar. I samband med riksdagsbehandlingen av den ovan nämnda propositionen avstyrkte utskottet ett motionsyrkande om att regeringen borde ta initiativ till en översyn av systemet med gode män och förvaltare. Utskottet anförde att det delade regeringens uppfattning att det varken fanns utrymme eller behov av att överväga mer genomgripande förändringar av systemet med ställföreträdare. Utskottet ansåg i likhet med regeringen att det däremot kunde vara lämpligt att göra en uppföljning av hur lagstiftningen på området fungerar när de aktuella ändringarna genomförts och varit i kraft . Utskottet anser att det inte finns skäl att frångå sitt ovan redovisade ställningstagande. Motionsyrkandena bör därför avslås. Ändringar i lagstiftningen om gode män och förvaltare Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om ändringar i lagstiftningen om gode män och förvaltare. Utskottet hänvisar bl.a. till tidigare ställningstaganden. Jämför reservation 7 (SD). I motion 2014/15:2517 föreslår m.fl. (SD) flera tillkännagivanden som innebär att regeringen ska lägga fram förslag till ändringar av lagstiftningen rörande gode män och förvaltare. Det föreslås att kontrollen vid tillsättningen av gode män och förvaltare ska skärpas (yrkande 4), att utbildningen för gode män och förvaltare ska vara obligatorisk (yrkande 5), att det ska finnas en obligatorisk yttranderätt för den som får en god man eller förvaltare utsedd för sig (yrkande 6) och att den som är satt under förvaltarskap och vill avsluta förvaltarskapet alltid ska ha rätt att få förvaltarskapet prövat (yrkande 7). Det föreslås också att ersättningsnivåerna för gode män ska vara jämbördiga och att gode män för vissa grupper, t.ex. ensamkommande flyktingbarn, inte automatiskt ska ha högre ersättning (yrkande 8). Slutligen föreslås att ersättningsnivåerna för gode män och förvaltare generellt bör höjas (yrkande 9). I motion 2014/15:2529 begär (MP) ett tillkännagivande om att regeringen måste utreda hur skyddet kan förbättras för enskilda som har fått en god man utsedd för sig. Enligt motionären måste det säkerställas att eventuell misskötsamhet från den gode mannens sida inte drabbar den som fått en god man utsedd för sig. I 11 kap. 12 § föreskrivs att till god man ska utses en rättrådig, erfaren och i övrigt lämplig man eller kvinna. Allmänna bestämmelser om bl.a. gode mäns verksamhet finns i 12 kap. . män och förvaltare ska, i den mån det följer av deras förordnande, bevaka rätten för de personer som de företräder, förvalta deras tillgångar och sörja för deras person. Förmyndare, gode män och förvaltare ska omsorgsfullt fullgöra sina skyldigheter och alltid handla på det sätt som bäst gagnar den enskilde. antog vissa lagändringar som syftade till att skapa bättre förutsättningar för gode män och förvaltare (prop. 2013/14:225, bet. 2013/14:CU34, rskr. 2013/14:382). Huvuddelen av lagändringarna trädde i kraft . Lagändringarna innebär bl.a. följande. Den person som den enskilde önskar bli företrädd av ska i regel utses till ställföreträdare, och kontrollen av att de som föreslås som ställföreträdare är lämpliga för uppdraget ska skärpas. Överförmyndaren ska erbjuda gode män och förvaltare utbildning. män och förvaltare ges en lagreglerad rätt att kunna lämna sitt uppdrag trots att någon ersättare ännu inte har utsetts, exempelvis vid hot eller våld. Ett dödsbo efter en god man eller förvaltare ska kunna få lättnad i sin skyldighet att redovisa den egendom som ställföreträdaren har förvaltat. Överförmyndaren ska bistå tingsrätten med att inhämta underlag i ställföreträdarskapsärenden. ska föra statistik om överförmyndarnas verksamhet. män och förvaltare är enligt 12 kap. 14 § skyldiga att ersätta skada som de uppsåtligen eller av oaktsamhet har orsakat den enskilde. Det finns möjlighet, men inte någon skyldighet, för gode män eller förvaltare att teckna en ansvarsförsäkring. män och förvaltare har rätt till ett skäligt arvode för uppdraget och till ersättning för de utgifter som har varit skäligen påkallade för uppdragets fullgörande. Beslut om arvode och ersättning för utgifter fattas av överförmyndaren. Överförmyndaren bestämmer dessutom i vad mån arvode och ersättning för utgifter ska betalas med medel som tillhör den enskilde (12 kap. 16 § ). Motsvarande motionsyrkanden avstyrktes av utskottet i samband med beredningen av den ovan nämnda propositionen (bet. 2013/14:CU34). Vad gällde motionsyrkanden om en skärpt kontroll av ställföreträdares lämplighet anförde utskottet att regeringens lagförslag innebär att kravet på aktivare kontrollåtgärder kommer till klarare uttryck i lagstiftningen. Beträffande motionsyrkanden om en obligatorisk yttranderätt och om att en person som har förvaltare förordnad för sig ska ha rätt att få förvaltarskapet prövat konstaterade utskottet att det redan finns regler i om dessa frågor. Angående motionsyrkanden med krav på obligatorisk utbildning för ställföreträdare anförde utskottet att det lagförslag som utskottet ställt sig bakom innebär att det uttryckligen framgår av att överförmyndaren ska ansvara för att gode män och förvaltare erbjuds den utbildning som behövs. Eftersom ställföreträdares kunskapsnivå kan variera i olika avseenden ansåg utskottet att ställföreträdarna inte bör vara skyldiga att genomgå utbildning. Beträffande motionsyrkanden om ersättning till gode män och förvaltare ansåg utskottet att vad som anfördes i motionerna inte utgjorde skäl att föreslå någon åtgärd från . Vad gällde ett motionsyrkande om ställföreträdarnas ansvar för skada som denne orsakar den enskilde instämde utskottet i regeringens bedömning att det inte bör införas en möjlighet för gode män eller förvaltare att få ersättning för försäkringskostnader från den enskilde eller kommunen. beslutade i enlighet med utskottets förslag. trädde ett antal lagändringar i kraft som syftar till att skapa bättre förutsättningar för gode män och förvaltare. Lagändringarna har alltså varit i kraft under en . Enligt utskottet är frågan om ändringar i de bestämmelserna för tidigt väckt. Motion 2014/15:2517 yrkandena 4 och 5 bör därför avslås. Vad gäller övriga motionsyrkanden anser utskottet att det inte finns några skäl att frångå sina ovan redovisade ställningstaganden. Motionsyrkandena bör alltså avslås. Utskottets förslag i korthet tillkännager för regeringen som sin mening vad utskottet anför om att regeringen ska återkomma till med ett lagförslag om framtidsfullmakter och behörighetsregler för anhöriga. Därmed bifaller utskottet motionsyrkandena. I motion 2014/15:2454 av m.fl. (KD, M, C, FP) föreslås ett tillkännagivande om att regeringen ska återkomma till med ett lagförslag om framtidsfullmakter (yrkande 24). Även i motion 2014/15:2984 av m.fl. (M) föreslås ett tillkännagivande om att regeringen ska återkomma till med ett lagförslag om framtidsfullmakter och om behörighet i vissa fall för anhöriga (yrkande 3). En framtidsfullmakt innebär att en enskild kan välja en person att företräda honom eller henne, om den enskilde senare i livet blir beslutsoförmögen. fick en sakkunnig person i uppdrag att i en promemoria lämna förslag till vissa kompletterande bestämmelser till ett förslag till lag om framtidsfullmakter som lämnats i utredningsbetänkandet Frågor om förmyndare och ställföreträdare för vuxna (SOU 2004:112). presenterades promemorian Framtidsfullmakter (Ds 2014:16). I promemorian lämnas bl.a. förslag till vissa kompletterande bestämmelser till det lagförslag om framtidsfullmakter som Utredningen om förmyndare, gode män och förvaltare lämnade . Utgångspunkten har varit att systemet med framtidsfullmakter ska vara enkelt och ha en privaträttslig karaktär men uppfylla tillräckliga krav på rättssäkerhet. I promemorian föreslås att det ska vara möjligt att utfärda framtidsfullmakter, som ska vara giltiga när en fullmaktsgivare på grund av psykisk störning, sjukdom, skada eller liknande förhållande är ur stånd att ha hand om de angelägenheter som fullmakten avser. Det är fullmäktigen som med stöd av ett medicinskt underlag ska avgöra när denna tidpunkt har inträtt. För att framtidsfullmakten ska träda i kraft ska därutöver krävas att den registreras hos överförmyndaren. Fullmaktsgivaren ska kunna villkora ikraftträdandet av en prövning i tingsrätt av hans eller hennes hälsotillstånd. Även fullmäktigen ska kunna få till stånd en sådan prövning när det behövs för att uppdraget ska kunna fullgöras på förutsatt sätt. Utöver regler om framtidsfullmakter innehåller den föreslagna lagen särskilda behörighetsregler för anhöriga som innebär att en vuxen person som saknar förmåga att själv ha hand om sina ekonomiska angelägenheter kan få hjälp av anhöriga i dessa avseenden. De föreslagna behörighetsreglerna skapar en rättslig ram för sådana vardagliga rättshandlingar som många anhöriga företar utan direkt lagstöd. Promemorian är föremål för beredning inom . Som redovisats ovan är ett lagförslag om framtidsfullmakter och behörighetsregler för anhöriga föremål för beredning inom . Liksom motionärerna anser utskottet att ett system med framtidsfullmakter är ett bra komplement till anordnande av godmanskap eller förvaltarskap. De föreslagna behörighetsreglerna för anhöriga skapar en rättslig ram för sådana vardagliga rättshandlingar som många anhöriga företar utan direkt lagstöd. Enligt utskottet finns ett stort behov av lagändringarna och det är angeläget att de kan träda i kraft . Regeringen måste därför prioritera frågan och återkomma till med ett lagförslag. Vad utskottet anfört bör som sin mening ge regeringen till känna. Ställningstagandet innebär ett bifall till motionsyrkandena. Utskottets förslag i korthet