bet · H201KU18 · 2015-04-16 00:00:00 — av den kommunala demokratins funktionssätt hade i uppdrag att dels utreda former för samverkan och vid behov föreslå nya samverkansformer, dels särskilt analysera ett förslag om gemensam styrelse och om det är förenligt med upphandlingslagstiftningen (dir. 2010:53). Utredningen redovisade sitt arbete i betänkandet demokrati (SOU 2012:30). I propositionen demokrati (prop. 2013/14:5) förklarade sig regeringen se positivt på fördjupad samverkan mellan kommuner och landsting. Interkommunal samverkan är och kommer fortsatt att vara nödvändig. Vidare bedömde regeringen att det inte borde införas en ny lagreglerad samverkansform med politisk överbyggnad eller en generell möjlighet till avtalssamverkan. Vidare kan nämnas möjligheterna dels att minska det minsta tillåtna antalet fullmäktigeledamöter i små kommuner, dels till deltagande på distans i fullmäktiges och nämndernas sammanträden i den utsträckning som kommunen eller bestämmer, som infördes (prop. 2013/14:5, bet. 2013/14:KU7, rskr. 2013/14:71). behandlade utskottet motioner om kommunindelning och samverkan. Det gällde bl.a. yrkanden om en kommunreform för färre kommuner, om att underlätta frivilliga kommunsammanslagningar och om samarbete mellan kommuner eller sammanslagning av kommuner för en välfärd av god kvalitet för alla i hela landet. I sitt betänkande 2012/13:KU22 (s. 44) anförde utskottet att frågor om kommunindelning och samverkan hade berörts av bl.a. och av den kommunala demokratins funktionssätt. Betänkandet demokrati hade remissbehandlats och var föremål för beredning i . Utskottet ansåg att resultatet av det pågående arbetet borde inväntas. Utskottet avstyrkte motionerna. Utskottet noterar de utredningar som har utförts, liksom att så som trädde lagändringar i kraft som kan underlätta för den kommunala demokratin. Utskottet noterar även att en fråga om ändring i den kommunala indelningen enligt indelningslagen kan initieras såväl av en kommun eller medlem av en kommun som skulle beröras av ändringen som av regeringen, Kammarkollegiet och , vilka kan ta upp en fråga om indelningsändring på eget initiativ. Utskottet finner mot denna bakgrund inte skäl att ställa sig bakom vad som förespråkas i motionerna 2014/15:151 och 2014/15:308 (båda M), och föreslår att dessa avslås. Utskottets förslag i korthet avslår motioner om en förstärkt regional demokrati, om länsstyrelsernas uppgifter och om att allmänna val bör föregå bildandet av eventuella regionkommuner och storlandsting. och (båda C) framför i motion 2014/15:1315 att det finns behov av ett utvecklingssamarbete för att uppnå en förstärkt regional demokrati i hela , som ger grund för ett förstärkt regionalt utvecklingsansvar, regional utveckling av sjukhusvården och ansvar för kollektivtrafiken. Motionärerna anger som sin utgångspunkt för en förstärkt regional demokrati att skapa en slagkraftig regional organisation med demokratisk förankring i hela . Den för viktigaste frågan på det regionalpolitiska området är, enligt motionärerna, att regionerna på ett kraftfullt sätt ska bidra till den regionala utvecklingen. Därmed kan staten decentralisera det regionala ansvaret inom en rad områden som bl.a. förutsättningarna för framgångsrikt företagande, fler jobb, bra miljö, förbättringar av infrastruktur, möjligheter till utnyttjande av naturresurser, attraktivt boende, bra service och vård och goda kommunikationer. och vill att fler statliga beslut på länsstyrelserna och inom myndigheter i blir regionala beslut som fattas inom regionerna av folkvalda politiker. Boriana (M) begär i motion 2014/15:1718 att länsstyrelserna ska avskaffas och deras uppgifter överföras till lokala och regionala organ respektive statliga myndigheter (yrkande 1) och att ska göras till försöksregion för avskaffandet av länsstyrelserna (yrkande 2). Enligt Boriana bör politiska frågor som berör respektive län först och främst beslutas och behandlas av politiska och demokratiskt valda företrädare. bör hanteringen av exempelvis överklaganden hanteras av förvaltningsdomstolen i länet i stället för av . Motionären anser därför att det i lämpligt sammanhang bör göras en översyn av de 21 länsstyrelsernas i syfte att avskaffa myndigheten och överföra dess uppgifter till lokala- och regionala organ respektive andra statliga myndigheter. I har regionen redan tagit över det regionala utvecklingsansvaret och ansvaret för näringslivsfrågorna, uppgifter som i andra län tillfaller länsstyrelserna. Detta gör särskilt lämplig som försöksregion för avskaffande av . (M) begär i motion 2014/15:229 ett tillkännagivande om att allmänna val bör föregå bildandet av eventuella regionkommuner och storlandsting. Hon anför att sedan lämnade sin slutrapport för en hållbar samhällsorganisation med utvecklingskraft har kommun- och landstingspolitiker i hela landet ägnat tid åt att diskutera vilka landsting som ska gå ihop och hur gränser ska dras. Diskussionen har ofta saknat folklig förankring – i meningen att den diskuteras av människor utanför kommunernas och landstingens sammanträdesrum. Innan man genomför en sådan omfattande omorganisering som en regionbildning ändå är bör människor få möjlighet att väga för- och nackdelar mot varandra i samband med en ordinarie valrörelse eftersom förändringen handlar om mer än att dra streck på kartan. Det handlar även om hur demokratin ska fungera med längre avstånd, fler personer och olika traditioner. Då hinner väljarna dessutom ställa krav på att man först diskuterar målen och vad en ny samhällsorganisation ska åstadkomma innan organisationen papper. är till för medborgarna och inte tvärtom. är indelat i kommuner och landsting, vilket framgår av 1 kap. 1 § kommunallagen (1991:900). Enligt 1 kap. 2 § omfattar varje landsting ett län om inget annat särskilt anges. I lagen (2010:630) om regionalt utvecklingsansvar i vissa län, som trädde i kraft , finns bestämmelser om regionalt tillväxtarbete och om länsplaner för regional transportinfrastruktur i , , och . Lagen gäller för läns landsting, och Västra . Lagen gäller också för , dock med undantag i fråga om bl.a. beteckningarna regionfullmäktige och (se vidare nedan). De berörda landstingen får besluta att och i stället ska betecknas regionfullmäktige och , och det som sägs i andra författningar om och gäller i sådant fall regionfullmäktige och . är viss länsstyrelseverksamhet koncentrerad till ett mindre antal länsstyrelser i syfte att åstadkomma en högre effektivitet och en mer rationell användning av resurser, såväl ekonomiska som personella. Ett ytterligare syfte är att säkerställa en väl fungerande rättssäkerhet. De verksamheter som koncentreras finns inom ärendegrupperna medborgarskap, överförmyndare, begravningsfrågor, pantlåneverksamhet, bilskrotning, ensamrätt till sjunket gods, lönegaranti, deponerade medel, Allmänna arvsfonden, häradsallmänningar, bevakningsföretag, lotterier och bitillsyn. Uppgifterna är koncentrerade till länsstyrelserna i , , , , , och (jfr prop. 2011/12:31, bet. 2011/12:KU2, rskr. 2011/12:135). Grunden för statens regionala organisering har traditionellt varit länen. Länsindelningen har även legat till grund för landstingsindelningen. och län slogs samman och bildade län. bildades genom att och , och slogs samman. Vid samma tillfälle lades motsvarande landsting samman. Hälso- och sjukvårdsorganisationen i de tidigare landstingsfria kommunerna inordnades i respektive nybildat landsting. Efter förslag i propositionen Regionalt utvecklingsansvar i vissa län (prop. 2009/10:156) har beslutat (bet. 2009/10:KU37, rskr. 2009/10:324) att försöksverksamheten med en ändrad regional ansvarsfördelning i och permanentas som även och ges motsvarande ansvar. Det innebär att de tre berörda landstingen samt får ansvaret för det regionala tillväxtarbetet och den regionala transportinfrastrukturplaneringen. får använda beteckningarna regionfullmäktige och regionstyrelse i stället för kommunfullmäktige och kommunstyrelse; detta framgår av 4 § lagen (2010:630) om regionalt utvecklingsansvar i vissa län, vilken trädde i kraft . omfattar lagen om regionalt utvecklingsansvar i vissa län även , och och gäller för landstingen i dessa län (prop. 2013/14:46, bet. 2013/14:KU30, rskr. 2013/14:158). Landstingen i , och ansökte 2008 om att de tre landstingen skulle slås samman till ett landsting. ansökte om att bilda ett nytt landsting där och kommuner skulle ingå. , och läns landsting ansökte 2008 om att de tre landstingen samt läns landsting skulle läggas samman. Regeringen beslutade att överlämna samtliga ansökningar och avsiktsförklaringar till Kammarkollegiet för utredning om en förändring av landstingsindelningen. lämnade Kammarkollegiet sitt yttrande till regeringen. Kollegiet avstyrkte ansökningarna men förordade fortsatt utredning. Länsstyrelserna ansvarar, enligt 1 § förordningen (2007:825) med länsstyrelseinstruktion, för den statliga förvaltningen i länen, i den utsträckning någon annan myndighet inte har ansvaret för särskilda förvaltningsuppgifter. I varje län finns en länsstyrelse. I 2 § föreskrivs att ska – verka för att nationella mål får genomslag i länet som hänsyn ska tas till regionala förhållanden och förutsättningar – utifrån ett statligt helhetsperspektiv arbeta sektorsövergripande och inom myndighetens ansvarsområde samordna olika samhällsintressen och statliga myndigheters insatser – främja länets utveckling och noga följa tillståndet i länet samt underrätta regeringen om dels det som är särskilt viktigt för regeringen att ha vetskap om, dels händelser som inträffat i länet – ansvara för de tillsynsuppgifter som eller regeringen har ålagt den. Enligt 1 kap. 1 § lagen (1979:411) om ändringar i indelning i kommuner och landsting, kallad indelningslagen, får regeringen besluta om ändring i rikets indelning i kommuner, om ändringen kan antas medföra bestående fördel för en kommun eller en del av en kommun eller andra fördelar från allmän synpunkt. Vid prövning av frågan om indelningsändring ska särskild hänsyn tas till önskemål och synpunkter från den eller de kommuner som närmast berörs av ändringen. Om en sådan kommun motsätter sig en indelningsändring får beslut om ändringen meddelas endast om det finns synnerliga skäl. Särskild hänsyn ska också tas till befolkningens önskemål och synpunkter. När det finns skäl till det ska enligt 1 kap. 24 § en särskild undersökning göras om befolkningens inställning till en indelningsändring. Om en särskild utredare finner skäl till en sådan undersökning ska han eller hon anmäla detta till Kammarkollegiet, som beslutar i frågan. Enligt 2 kap. 1 § får en ändring i landstingsindelningen endast ske om ändringen kan antas medföra bestående fördel för ett landsting eller en del av ett landsting eller andra fördelar från allmän synpunkt. Enligt 2 kap. 11 § samma lag ska ansökningar om indelningsändringar utredas av Kammarkollegiet. överlämnade sitt slutbetänkande Hållbar samhällsorganisation med utvecklingskraft (SOU 2007:10). betänkande remissbehandlades, och yttranden kom in från 543 remissinstanser. lämnade förslag som berörde hela samhällsorganisationen. En del i betänkandet utgjordes av förslag som innebär att nya större län och landsting skulle bildas. Kommittén föreslog vidare att ett antal uppgifter med anknytning till regional utveckling skulle föras över från staten till landstingen och att landstingen i fortsättningen skulle benämnas regionkommuner. överlämnade sitt slutbetänkande Styra och ställa – förslag till en effektivare statsförvaltning (SOU 2008:118). Kommittén föreslog bl.a. att statens tillsynsverksamhet skulle koncentreras till länsstyrelserna. Enbart sådan tillsyn som kräver högt specialiserad kompetens borde framöver utföras av separata tillsynsmyndigheter. ansåg vidare att det fanns skäl att överväga att organisera om länsstyrelserna till betydligt färre myndigheter. Kommittén ansåg att färre länsstyrelser skulle göra det enklare att ta vara på administrativa stordriftsfördelar och att större länsstyrelser gav utrymme för bredare och djupare kompetens på olika områden. I regeringens proposition Offentlig förvaltning för demokrati, delaktighet och tillväxt (prop. 2009/10: 175, bet. 2009/10:FiU38, rskr. 2009/10:315) gjordes bedömningen att principen om den samordnade länsförvaltningen ska ligga fast. Principen innebär en samordning av statlig sektorspolitik på regional nivå, att regional statlig verksamhet ska inordnas i länsstyrelserna i de fall då det är lämpligt och att länsstyrelserna ska utgöra statens primära kontaktlänk gentemot kommunerna (prop. 2001/02:7, bet. 2001/02:KU7, rskr. 2001/02:138). Utredningen om den statliga regionala förvaltningen överlämnade delbetänkandet Sammanläggningar av landsting – övergångsstyre och utjämning (SOU 2010:77). I betänkandet föreslogs att när ett nytt landsting bildas ska regeringen besluta att det nya ska företrädas av indelningsdelegerade. Förslaget innebär att skillnaderna mellan bestämmelserna om ändringar i kommun- respektive landstingsindelningen blir färre. Skillnaderna försvinner dock inte helt utan kvarstår på några punkter. Bland annat gäller bara vid ändringar i kommunindelningen att särskild hänsyn ska tas till befolkningens inställning, och när det finns skäl till det ska en särskild undersökning göras om befolkningens inställning. Utredningen om den statliga regionala förvaltningen överlämnade sitt slutbetänkande Statens regionala förvaltning – förslag till en angelägen reform (SOU 2012:81). Utredningen anser att staten i grunden måste reformera sin verksamhet på den regionala nivån även om inga landstingssammanläggningar är aktuella. För länsstyrelserna, som utgör basen i den statliga regionala förvaltningen, är en reform absolut nödvändig. Fler och fler aktörer ifrågasätter länsstyrelsernas kvalitet och effektivitet i den nuvarande verksamheten. Om inget görs för att bryta denna utveckling kommer länsstyrelserna inte att kunna bestå. För den samlade förvaltningen handlar det om att upprätthålla förtroendet för staten på den regionala nivån. Här krävs enligt utredningen att den statliga regionala förvaltningen är samordnad, har hög kompetens och utför sitt uppdrag på ett effektivt sätt. Enligt utredningen har vissa statliga myndigheters verksamhet sådant samband att en ökad effektivitet i den samlade statliga förvaltningen kan uppnås om de följer samma geografiska indelning. Utredningen har prövat frågan för samtliga statliga myndigheter med en regional organisation och gjort bedömningen att följande myndigheter ska ha en gemensam regional indelning: , Lantmäteriet, Polisen, Säkerhetspolisen, , Skolinspektionen samt Inspektionen för vård och omsorg. Även den geografiska indelningen för strukturfondsprogrammen ska följa indelningen. Vad gäller Försvarsmakten och bör den regionala organisationen utformas så att de föreslagna gränserna inte bryts. Vinsterna med en gemensam geografi för den statliga regionala förvaltningen är enligt utredningens bedömning betydande. De justeringar i organisationen som förslaget innebär är, anför utredningen, för de flesta av de berörda myndigheterna små. Det regionala utvecklingsansvaret är enligt utredningen en uppgift för landstingen. Dagens modell med tre olika organisationer som utövar det regionala utvecklingsansvaret leder till otydligheter. Utredningens förslag var därför att möjligheten att bilda kommunala samverkansorgan ska upphöra . Samtliga samverkansorgan ska vara avvecklade . Utredningen föreslog vidare att landstingen i samtliga aktuella län genom ett ansökningsförfarande ska ges möjlighet att ta över det regionala utvecklingsansvaret om det finns ett stöd för detta bland länets kommuner. Det är enligt utredningens uppfattning en fördel om förändringen i ansvarsfördelningen görs i samband med ett val. Detta innebär att det regionala utvecklingsansvaret borde övergå till landstingen tidigaste . I de län där det eventuellt saknas politiskt stöd för att tar över ansvaret för regionala utvecklingsfrågor ska, enligt utredningsförslaget, staten genom ansvara för frågorna fr.o.m. . Utredningen anser att det som främst skiljer länsstyrelserna från andra myndigheter är att de är den statliga myndighet som på regional nivå gör avvägningar som omfattar flera samhällsområden. Detta gör länsstyrelserna unika och bidrar till att staten på regional nivå uppträder mer enhetligt samt att det sektorsinriktade perspektivet kan överbryggas. Utredningen anser att länsstyrelserna bör ha uppgifter inom följande verksamhetsområden: – samhällsplanering och kulturmiljö – samhällsskydd och krisberedskap – naturvård och miljöskydd – lantbruk, skogsbruk och landsbygd – regional uppföljning och utvärdering. Utredningen föreslog också att antalet länsstyrelser skulle bli färre. Ansvaret för att leda och samordna länsstyrelsernas administration samt för att samordna uppföljning och verksamhetsutveckling borde enligt utredningen fördelas mellan de tre största länsstyrelserna. Det regionala utvecklingsansvaret ska som huvudregel vara landstingens uppgift. Civilminister har i en artikel på aviserat en regionreform. I artikeln framhåller civilministern att det finns en stark förväntan bland kommuner och landsting på att staten ska ta ett tydligt ledarskap i frågan om att skapa större landsting. Regeringen avser därför att påbörja en regionreform för en moderniserad Sverigekarta i nära samarbete med berörda kommuner och landsting. Syftet är att skapa organisationer som är bättre rustade att klara av de uppgifter och utmaningar som ett modernt samhälle står inför. En reform av detta slag är omfattande och berör många. Det finns därför anledning att låta sammanläggningarna ske i olika tempo. Några regioner kan bildas redan i samband med nästa val, andra vid valet därpå. För att inte förlora momentum bör dock bred politisk förankring ha skett kring den kommande indelningen vid denna mandatperiods slut. Enligt uppgift i debattartikeln kommer regeringen att utse förhandlingspersoner som ska få i uppgift att tillsammans med berörda parter skapa nya regioner i . Senast bör beslut fattas om ändrad landstingsindelning för att en eller flera regioner ska kunna bildas . Regeringens ambition är att detta ska ske i bred politisk samverkan. Vidare anser regeringen att de landsting som så önskar bör ges möjlighet att ta över det regionala utvecklingsansvaret. I samband med behandlingen av propositionen Regionalt utvecklingsansvar i vissa län (prop. 2009/10:156) avstyrkte utskottet ett motionsyrkande om att regeringen borde återkomma med en helhetslösning av regionfrågan enligt de principer som återfanns i motionen (bet. 2009/10:KU37). Utskottet delade regeringens bedömning att en förändrad ansvarsfördelning borde göras permanent i de län som kan uppvisa ett lokalt och regionalt initiativ att ta över vissa statliga uppgifter och där inga oklarheter finns kring den framtida landstingsindelningen. Motionsyrkanden om länsstyrelsernas roll avstyrktes av utskottet (bet. 2013/14:KU19 s. 26 f.). Utskottet ansåg att beredningen av betänkandet från Utredningen om den statliga regionala förvaltningen inte borde föregripas. behandlade utskottet en motion om att allmänna val bör föregå bildandet av storregioner. Utskottet avstyrkte motionen med hänvisning till att beredningen av förslag borde avvaktas (bet. 2008/09: KU16 s. 15 f.). ansåg utskottet att resultatet av arbetet i Utredningen om översyn av statlig regional förvaltning m.m. borde avvaktas. Senast utskottet behandlade en likalydande motion i sak var (bet. 2012/13:KU22). Därefter har en sådan motion behandlats i förenklad form (bet. 2013/14:KU12). noterade utskottet att frågor som gäller den statliga organisationen varit föremål för olika utredningar . Utredningen om översyn av statlig regional förvaltning m.m. hade , , lämnat sitt slutbetänkande, vilket bereddes i . Enligt utskottets mening fanns det behov av att behandla frågorna utifrån ett helhetsperspektiv, och utskottet förutsatte att regeringen skulle anamma ett sådant i den fortsatta beredningen. Mot den bakgrunden avstyrkte utskottet de då aktuella motionerna. Utskottet föreslår, mot bakgrund av det utredningsarbete som har utförts och att civilministern nu har aviserat en regionreform och uttalat en ambition om en bred politisk förankring kring en kommande indelning vid denna mandatperiods slut, att avslår motionerna 2014/15:229 (M), 2014/15:1315 (C) och 2014/15:1718 yrkande 1 och 2 (M) . Återbäring av kommunal- och landstingsskatt Utskottets förslag i korthet avslår en motion om individuell återbäring av kommunal- och landstingsskatt. Finn och (M) anser i motion 2014/15:2403 att det bör införas möjligheter till individuell återbäring av kommunal- och landstingsskatt vid överskott. Motionärerna uppmärksammar krav på att budgeten balanseras m.m. Med en ansvarsfullt förd politik som gör att verksamhetens utgifter inte överstiger de budgeterade inkomsterna blir slutresultatet enligt motionärerna inte sällan ett överskott. Skatteuttaget visar sig alltså ofta vid en ansvarsfullt förd politik varit högre än vad som krävts för att bedriva den överenskomna verksamheten. Därför är det, anför motionärerna, med dagens lagstiftning ofta i praktiken omöjligt för finansiellt ansvarsfulla kommuner och landsting med en samtidig ambition att undvika att överbeskatta sina medborgare genom att föreslå skattesänkningar på förhand. En lösning skulle enligt Finn och vara att genom en lagändring göra det möjligt för en kommun eller ett landsting, som visar på överskott vid bokslut, att få återföra detta till skattebetalarna i form av en skatteåterbäring. De vill därför att ger regeringen till känna att det bör göras en lagändring i kommunallagen som möjliggör för kommuner och landsting att få besluta om återbäring av inbetalda skattemedel till enskilda medborgare under dessa förutsättningar. I 8 kap. kommunallagen (1991:900) finns bestämmelser om ekonomisk förvaltning. Kommuner och landsting ska, enligt 1 §, ha en god ekonomisk hushållning i sin verksamhet och i sådan verksamhet som bedrivs genom andra juridiska personer. Fullmäktige ska besluta om riktlinjer för god ekonomisk hushållning för kommunen eller . Om kommunen eller har en sådan resultatutjämningsreserv som avses i 3 d §, ska riktlinjerna även omfatta hanteringen av den. Enligt 2 § i samma kapitel ska kommuner och landsting förvalta sina medel på ett sådant sätt att krav på god avkastning och betryggande säkerhet kan tillgodoses. Fullmäktige ska meddela närmare föreskrifter om medels-förvaltningen; det framgår av 3 §. Fullmäktige ska vidare, enligt 3 a §, meddela särskilda föreskrifter med närmare angivet innehåll för förvaltningen av medel som är avsatta för pensionsförpliktelser. Föreskrifterna ska omprövas så snart det finns skäl för det. Kommuner och landsting får ta ut avgifter för tjänster och nyttigheter som de tillhandahåller; det regleras i 3 b §. I samma paragraf framgår att för tjänster eller nyttigheter som kommuner eller landsting är skyldiga att tillhandahålla, får de ta ut avgifter bara om det är särskilt föreskrivet. Enligt 3 c § får kommuner och landsting inte ta ut högre avgifter än som svarar mot kostnaderna för de tjänster eller nyttigheter som kommunen eller tillhandahåller (självkostnaden). Resultatutjämningsreserver regleras i 3 d §. Kommuner och landsting får reservera medel till en resultatutjämningsreserv under de förutsättningar som anges i andra stycket. Reservering till en resultatutjämningsreserv får göras för att utjämna intäkter över en konjunkturcykel, med högst ett belopp som motsvarar det lägsta av antingen den del av årets resultat eller den del av årets resultat efter balanskravsjusteringar enligt 4 kap. 3 a § lagen (1997:614) om redovisning, som överstiger en procent av summan av skatteintäkter samt generella statsbidrag och kommunalekonomisk utjämning eller av summan av skatteintäkter samt generella statsbidrag och kommunalekonomisk utjämning, om kommunen eller har ett negativt eget kapital, inklusive ansvarsförbindelsen för pensionsförpliktelser.