bet · H201JuU21 · 2015-06-05 00:00:00 — Medlemsstaterna har enligt direktivet en skyldighet att underlätta för behöriga myndigheter och andra enheter att hänvisa brottsoffer till stödverksamheterna. När det gäller den hjälp som finns i framhåller utredaren först och främst det övergripande ansvar har för att hjälpa och stödja brottsoffer och deras närstående. övergripande ansvar sträcker sig över grupper som särskilt utpekas i socialtjänstlagen (2001:453), såsom kvinnor som har varit utsatta för brott av närstående och barn som utsatts för brott. Utredaren anför vidare att hjälp erbjuds inom hälso- och sjukvården, särskilt inom psykiatrin. Inom flera kommuner finns även särskilda stödcentrum för unga brottsoffer, vilka i första hand vänder sig till personer upp till som har blivit utsatta för brott mot person, t.ex. sexualbrott. Därutöver sträcker sig frivilligorganisationernas insatser över ett brett spektrum av brottsoffer som har mer eller mindre uttalade specifika behov av skydd och stöd. Det finns således allmänna brottsofferjourer men även organisationer som är specialiserade på vissa grupper av särskilt utsatta brottsoffer. På många håll i landet finns kvinnojourer och tjejjourer, jourer för hbt-personer som utsatts för brott, intresseorganisationer för brottsutsatta barn osv. I den nu aktuella propositionen gör regeringen, när det gäller rätten till hjälp och stöd från stödverksamheter enligt artiklarna 8 och 9 samt rätten till skydd enligt artikel 18, samma bedömning som i promemorian, dvs. att gällande rätt tillsammans med det pågående utvecklingsarbetet på området uppfyller åtagandena i direktivet. I kommittémotion 2014/15:3054 av m.fl. (FP) anför motionärerna att det, som Lagrådet också påpekat, finns oklarheter om hur brottsofferbegreppet i direktivet förhåller sig till svensk rätt. Regeringen bör därför , med utgångspunkt i relationen mellan direktivets brottsofferbegrepp och målsägandebegreppet i svensk rätt, utvärdera hur lagändringarna tillämpas och vid behov föreslå kompletterande lagändringar (yrkande 1). Motionärerna anser vidare att det är otillfredsställande att barn som bevittnat brott mot närstående inte inkluderas i de nya bestämmelserna som regeringen föreslår, dvs. att en tolk ska anlitas vid sammanträden inför rätten, att handlingar ska översättas om det är av väsentlig betydelse för att barnet ska kunna tillvarata sin rätt samt information om tidpunkt och plats för sammanträden inför rätten. I motionen föreslås därför att regeringen återkommer till med kompletterande lagförslag för att även barn som bevittnat brott mot närstående ska tillförsäkras dessa rättigheter (yrkande 2). I kommittémotion 2014/15:3063 av m.fl. (V) ifrågasätter motionärerna om de förslag som presenteras i propositionen är tillräckliga för att leva upp till direktivets krav. Motionärerna anser att brottsoffers rättigheter och hur dessa skulle kunna förbättras skulle ha utretts grundligare och påpekar att det framgår av direktivet att medlemsstaterna får utvidga de rättigheter som fastställs i direktivet för att tillhandahålla en högre skyddsnivå. Motionärerna yrkar därför följande. Regeringen bör utreda om lagen (1999:997) om särskild företrädare för barn ska utvidgas till att även gälla barn som bevittnat våld i nära relationer (yrkande 1). bör ges i uppdrag att utfärda särskilda föreskrifter som syftar till att tillgodose behov och rättigheter hos våldsutsatta barn (yrkande 2). Regeringen bör återkomma med förslag på åtgärder för att stärka fortbildningsinsatserna av rättstillämpare för att brottsoffer ska bemötas på ett respektfullt, professionellt och icke-diskriminerande sätt (yrkande 3). Regeringen bör återkomma med ett lagförslag som innebär att motsvarande bestämmelser som anges i brottsofferdirektivets artikel 3 om rätten att förstå och bli förstådd införs i svensk lag (yrkande 4). Regeringen bör lämna förslag på åtgärder som syftar till att begränsa risken för att brottsoffer blir utsatta för sekundär och upprepad viktimisering vid myndighetskontakter (yrkande 5). Regeringen bör komma med förslag på hur efterlevnaden av 13 a § förundersökningskungörelsen (1947:948) kan förbättras (yrkande 6). Särskild företrädare för barn I lagen (1999:997) om särskild företrädare för barn finns bestämmelser om förordnande av en särskild företrädare för en person som är . En särskild företrädare för barn ska enligt bestämmelsen förordnas när det finns anledning att anta att ett brott på vilket det kan följa fängelse har begåtts mot ett barn och en vårdnadshavare kan misstänkas för brottet, eller när det kan befaras att en vårdnadshavare på grund av sitt förhållande till den som kan misstänkas ha begått ett sådant brott inte kommer att ta till vara barnets rätt (1 §). När en särskild företrädare har utsetts tar han eller hon över vårdnadshavarens befogenhet som ställföreträdare i frågor som rör förundersökningen och rättegången om det aktuella brottet (3 §). Den särskilda företrädarens uppdrag innebär att han eller hon ska bevaka och beakta barnets intressen samt stödja barnet under utredningen. Företrädarens befogenheter innefattar även rätt att, när allmänt åtal är väckt, väcka och föra barnets talan om skadestånd med anledning av brottet. Om det inte finns någon intressekonflikt mellan barnet och vårdnadshavarna kan i stället ett målsägandebiträde förordnas enligt lagen (1988:609) om målsägandebiträde. Den nationella samordnaren mot våld i nära relationer berör frågan om särskilda företrädare för barn som bevittnat våld i nära relationer i betänkandet Våld i nära relationer – en folkhälsofråga (SOU 2014:49 s. 208 f.). Samordnaren konstaterar att det inte utses någon särskild företrädare eller något annat juridiskt biträde för barn som bevittnat våld som kan bevaka barnets rättigheter, utan polis, åklagare och domstol har att uppmärksamma rätten till brottsskadeersättning. Ett barn som bevittnat våld och som är vittne till brott mellan närstående kan inte höras av polisen utan båda vårdnadshavarnas medgivande oavsett om den misstänkte är en av vårdnadshavarna. En särskild företrädare för barn som bevittnat våld skulle kunna bevaka barnets rätt till brottsskadeersättning och ge samtycke till att barnet hörs som vittne. Den nationella samordnaren anser att detta bör övervägas närmare, som det är av yttersta vikt att barn blir lyssnade på oavsett ålder, och stor vikt ska läggas vid deras åsikt. Ett barn ska inte behöva styras av lojalitetsplikt mot en förälder eller känna sig tvingad att vittna. Betänkandet bereds inom . Polisens arbete med våldsutsatta barn och barn som bevittnar våld i nära relationer Den nationella samordnaren mot våld i nära relationer tar även upp frågan om polisens arbete med våldsutsatta barn och barn som bevittnar våld i nära relationer (SOU 2014:49 s. 190 f.). Enligt samordnaren finns det mycket att förbättra med polisens rutiner i arbetet med barn som är utsatta för våld eller som bevittnat våld i nära relationer. Enligt samordnaren har polisen stora möjligheter att upptäcka barn som lever med våld. I 3 § polislagen finns också krav på polisen att fortlöpande samarbeta med myndigheterna inom samt en upplysning om skyldigheten att orosanmäla. I polisens i nära relationer uppmärksammas utredning av brott mot barn i ett särskilt kapitel. Med hänvisning till ska beslut som berör barn enligt handboken alltid föregås av en analys av vilka konsekvenser beslutet får för barnet. Den nationella samordnarens erfarenheter är dessvärre att det ofta saknas ett barnperspektiv eller att barnen förbises. Det gäller framför allt barn som själva är utsatta för våld. Vid våld i nära relationer ska polisen ha ett tydligt barnperspektiv och som rutin fråga barnet om han eller hon är utsatt, inte endast om barnet har bevittnat våld. Den nationella samordnaren föreslår därför bl.a. att får i uppdrag att ta fram en hot- och riskbedömningsmanual för barn som lever med våld. ska även utveckla en särskild modell för barnkonsekvensanalyser inom polisens verksamhet. Som anförts ovan bereds betänkandet inom . Information om möjligheter till stödperson m.m. Närmare bestämmelser om polisens informationsplikt gentemot målsägande finns i förundersökningskungörelsen (1947:948). Enligt 13 a § tredje stycket ska målsäganden informeras om reglerna om stödpersoner, om möjligheterna att få allmän rättshjälp och juridisk rådgivning samt om vilka myndigheter, organisationer och andra som kan lämna stöd och hjälp. tog fram Riktlinjer för polisens brottsofferarbete. I riktlinjerna anges bl.a. att förundersökningsledaren ansvarar för att information lämnas till brottsoffer under utredningen om bl.a. utvecklingen i det egna ärendet. Riktlinjerna kompletteras av en handbok (till brottsoffer, 2012). Syftet med handboken är att beskriva rutiner för när och hur information ska lämnas till brottsoffer med utgångspunkt i reglerna i bl.a. förundersökningskungörelsen om information till målsägande. Målgruppen för handboken är alla inom polisen som kommer i kontakt med brottsoffer. Speciellt riktar den sig till förundersökningsledare, utredare och anmälningsupptagare. I handboken anges att det är viktigt att dokumentera vilken information brottsoffret har fått för att kunna följa detta genom hela ärendet. Information om brottsofferstöd ska enligt handboken lämnas muntligt i samband med anmälan och/eller under utredningens gång samt skriftligt i samband med målsägandekopian. I 17 § föreskrifter och allmänna råd om polisens kontaktcenter (RPSFS 2008:4) föreskrivs det att till den kopia av anmälan som sänds till målsäganden ska det bifogas en skriftlig information om brottsoffers rättigheter och möjligheter under en rättsprocess. Det har inte väckts någon motion med förslag till lagändring som står emot regeringens lagförslag. Utskottet finner att regeringens lagförslag är ändamålsenligt utformat och därför bör antas. Utskottet tillstyrker således lagförslaget. Regeringen har lämnat en utförlig redogörelse om varför direktivet inte ställer något krav på en förändring av målsägandebegreppet och varför direktivets krav på vilka personer som ska tillförsäkras rättigheterna uppfylls av gällande rätt. Utskottet gör i denna del ingen annan bedömning än regeringen gör. När det gäller begäran om en framtida utvärdering av tillämpningen av de nu föreslagna lagändringarna är det, som utskottet anfört, alltid angeläget att beslutad lagstiftning följs upp och utvärderas. Utskottet utgår från att så kommer att ske även i detta fall. Det finns därför inte skäl för att göra något tillkännagivande i denna fråga, och utskottet avstyrker motion 2014/15:3054 (FP) yrkande 1. Utskottet anser inte att det finns skäl att utvidga de nu föreslagna bestämmelserna till att även omfatta barn som bevittnat våld mot närstående. Utskottet delar därvid regeringens uppfattning att det i direktivet inte uppställs några krav på att barn i sådana situationer ska omfattas av rättigheterna i direktivet. Motion 2014/15:3054 (FP) yrkande 2 avstyrks därför. Som framgår har den nationella samordnaren mot våld i nära relationer uppmärksammat såväl frågan om särskilda företrädare för barn som bevittnat våld i nära relationer som frågan om förbättrade rutiner hos polisen när det gäller arbetet med våldsutsatta barn och barn som bevittnat våld i nära relationer i sitt betänkande, som bereds inom . Detta arbete bör inte föregripas. Utskottet avstyrker därför motion 2014/15:3063 (V) yrkandena 1 och 2. När det gäller kravet på åtgärder för att stärka fortbildningsinsatserna av rättstillämpare och kraven på åtgärder för att begränsa risken för att brottsoffer blir utsatta för sekundär och upprepad viktimisering delar utskottet regeringens bedömning att gällande rätt tillsammans med det pågående utvecklingsarbetet på områdena uppfyller åtagandena i direktivet. Utskottet avstyrker därför motion 2014/15:3063 (V) yrkandena 3 och 5. Även när det gäller rätten att förstå och bli förstådd, inklusive möjligheterna att åtföljas av en stödperson, i artikel 3 i brottsofferdirektivet, delar utskottet regeringens bedömning att uppfyller vad direktivet kräver. Det saknas därför skäl att vidta åtgärder för att motsvarande bestämmelser ska införas i svensk lag, och utskottet föreslår att motion 2014/15:3063 (V) yrkande 4 avslås. Enligt utskottets uppfattning är polisens informationsskyldighet enligt 13 a § förundersökningskungörelsen (1947:948) av stor betydelse för målsägandens möjlighet att ta till vara sina rättigheter och det är därför av största vikt att polisen iakttar denna bestämmelse. Som framgår ovan har polisen också uppmärksammat frågan om information till brottsoffer och bl.a. tagit fram en arbete. Utskottet är mot denna bakgrund inte berett att ställa sig bakom vad motionärerna anför om åtgärder för att förbättra efterlevnaden av den nämnda bestämmelsen. Motion 2014/15:3063 (V) yrkande 6 avstyrks därmed. Sammanfattningsvis föreslår således utskottet att bifaller propositionen och avslår motionerna 2014/15:3054 (FP) och 2014/15:3063 (V). Utvärdering av lagändringarna, punkt 2 (FP) av (FP). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2014/15:3054 av m.fl. (FP) yrkande 1. Jag är positiv till brottsofferdirektivet och till att det nu genomförs i svensk rätt. Jag konstaterar dock att regeringen har gjort en mycket snäv tolkning av direktivets innebörd, vilket lett till att Lagrådet har ifrågasatt om det är möjligt att införliva direktivet i svensk rätt på det sätt som regeringen föreslagit. Enligt Lagrådet kan det betvivlas att direktivets definition av brottsoffer överensstämmer helt med definition av målsägande, och man anser att frågan om förhållandet mellan begreppen behöver övervägas ytterligare. Målsägandebegreppet är centralt i , medan viss annan lagstiftning (bl.a. socialtjänstlagen) använder termen brottsoffer. Detta har betydelse bl.a. när det gäller att tillvarata rättigheterna för en efterlevande make/maka till ett mordoffer. Regeringen har i propositionen bemött Lagrådets synpunkter men utan att göra några ändringar i förhållande till innehållet i lagrådsremissen. Jag ställer mig tveksam till om regeringens överväganden är tillräckliga för att undanröja de oklarheter som Lagrådet pekar på. Om den praktiska tillämpningen blir alltför restriktiv, t.ex. vad gäller personer som endast har partiell ställning som målsägande enligt 20 kap. 13 § , riskerar detta att leda till rättsförluster för enskilda. Regeringen bör därför utvärdera hur de nu föreslagna lagändringarna tillämpas och vid behov föreslå kompletterande lagändringar. Barn som bevittnat brott mot närstående, punkt 3 (FP) av (FP). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 3 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2014/15:3054 av m.fl. (FP) yrkande 2. Jag anser att det är otillfredsställande att regeringens lagförslag är så restriktivt att barn som bevittnat brott mot närstående inte inkluderas i de nya bestämmelserna. Ur ett barnrättsperspektiv är det av största betydelse att barn i sådana situationer, även om de i formell mening inte skulle vara målsägande, får möjlighet till information om tid och plats för sammanträden samt möjlighet till tolkning och översättning om så behövs. Detta är viktigt för barnets möjlighet att förstå och bearbeta vad som skett. Regeringen bör därför återkomma till med kompletterande lagförslag för att tillförsäkra rättigheterna för barn som bevittnat brott mot närstående. Förteckning över behandlade förslag Proposition 2014/15:77 Genomförande av brottsofferdirektivet: antar regeringens förslag till lag om ändring i . 2014/15:3054 av m.fl. (FP): 1.Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om en utvärdering av tillämpningen med utgångspunkt i relationen mellan brottsofferdirektivets brottsofferbegrepp och målsägandebegreppet i svensk rätt. 2.Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om barn som har bevittnat brott mot närstående. 2014/15:3063 av m.fl. (V): 1.Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att regeringen bör utreda om lagen (1999:997) om särskild företrädare för barn ska utvidgas till att även gälla barn som har bevittnat våld i nära relationer. 2.Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att regeringen bör ge i uppdrag att meddela särskilda föreskrifter som syftar till att tillgodose behov hos och rättigheter för våldsutsatta barn, inklusive barn som upplever våld i nära relationer, och att införa dessa i förundersökningskungörelsen (1947:948). 3.Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att regeringen bör återkomma till med förslag på åtgärder för att stärka insatserna för fortbildning av rättstillämpare i syfte att säkerställa att brottsoffer bemöts på ett respektfullt, professionellt och icke-diskriminerande sätt. 4.Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att regeringen bör återkomma till med ett lagförslag som innebär att bestämmelser som motsvarar de som anges i artikel 3 i brottsofferdirektivet införs i svensk lag. 5.Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att regeringen bör återkomma till med förslag på åtgärder för att begränsa risken för att brottsoffer blir utsatta för sekundär och upprepad viktimisering vid myndighetskontakter. 6.Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att regeringen bör återkomma till med förslag på hur efterlevnaden av 13 a § förundersökningskungörelsen (1947:948) kan förbättras. Jag vill först yrka bifall till de delar i propositionen som vi står bakom och också reservationerna 1 och 2 från . Det är glädjande att riksdag ska besluta om att förstärka brottsoffers rättigheter och stöd. Betänkandet som vi behandlat i justitieutskottet visar ändå att de största förändringarna främst kommer att synas på europeisk nivå eftersom ligger långt framme när det gäller brottsoffers rättigheter. Det är egentligen smärre justeringar, kan man tycka, som föreslås i regeringens proposition om tolkservice, översättning av dokument samt bättre information vid domstolsförhandlingar. Det är bra förslag. har i hanteringen av ärendet lämnat ett antal tilläggsförslag, som jag redan yrkat bifall till, för att ytterligare förstärka ett i grunden bra EU-direktiv. Det vi lyfter fram är frågan om utvärdering av lagstiftningen men även frågan att utvidga målsägandebegreppet. Här vill jag understryka det som står i betänkandet. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Genomförande av brottsofferdirektivet EU-direktivet slår fast minimiregler. Det finns ingenting som hindrar att utvidga de rättigheter som fastställs i detta direktiv för att ge brottsoffer en högre skyddsnivå. anser därför att till exempel barn som bevittnat brott mot närstående också ska omfattas av lagändringarna. Detta förslag fokuserar enkom på när barn själva utsatts för brott. anser även att barn som bevittnar våld ska betraktas som brottsoffer, och de borde därmed omfattas av ökade rättigheter, till exempel biträde i domstol. Ur ett barnperspektiv är det av största betydelse att barn i sådana situationer, även om de inte i formell mening skulle vara målsägande, får möjlighet till information om tid och plats för sammanträden och även får möjlighet till tolkning och översättning om så behövs. Dessa våra yrkanden avstyrks tyvärr av en majoritet i utskottet med hänvisning till att det i förhållande till direktivet saknas skäl att utvidga det svenska målsägandebegreppet så att det även omfattar barn som har bevittnat våld mot närstående. vill här påminna om det underlag som kommit från polisen, åklagare och nationella samordnaren som bekräftar vår analys att det finns brister när det gäller kunskap och kompetens om de barn som bevittnar våld mot närstående. Därför vill , till skillnad från övriga utskottsmajoriteten, att regeringen återkommer till med ett kompletterande förslag för att även barn som bevittnat brott mot närstående ska tillförsäkras samma rättigheter. debatterar vi justitieutskottets betänkande nr 21, Genomförande av brottsofferdirektivet. Det är närmare bestämt EU:s brottsofferdirektiv som handlar om att säkerställa att brottsoffer får lämplig information, stöd och skydd samt kan medverka i straffrättsliga förfaranden. Möjligheten för EU att lagstifta på detta område kom i och med Lissabonfördraget. Brottsoffer ska erkännas och behandlas på ett respektfullt sätt, individuellt, professionellt och också icke-diskriminerande. Det finns många som arbetar för detta , exempelvis brottsofferjourerna. De tar emot samtal dygnet runt. De hjälper till och vägleder både brottsoffer och vittnen. Dessa behöver alltså inte möta den tilltalade ensamma. Det ska tilläggas att många av dem som jobbar där jobbar ideellt. Det arbetet är ovärderligt för den enskilde men också viktigt för rättssäkerheten. Även kvinnojourerna gör ett enormt arbete på detta område. Jag har under min första tid i besökt en del kvinnojourer och fått en enorm respekt för dem och det arbete som de utför, som ibland också kan vara väldigt riskfyllt. Våld i nära relationer är och kommer att förbli ett av samhällets största problem om vi inte gör någonting åt det. Därför satsar regeringen nu på kvinnojourerna för att säkerställa att deras verksamhet kan fortsätta. I fortsättningen kommer det att vara 100 miljoner . Socialdemokraterna anser i likhet med de övriga partierna, förutom - och , ska jag tillägga - i betänkandet att i stora drag når upp till brottsofferdirektivet. Det finns dock en del ändringar. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Genomförande av brottsofferdirektivet Om en målsägande inte behärskar svenska ska en tolk anlitas till sammanträden inför rätten. Det är punkt nummer ett. Detta ska gälla oavsett om tolk har begärts eller inte. Det ska gälla under hela den del av sammanträdet där målsäganden närvarar. I praktiken tillämpas bestämmelsen , men för att vara helt säker på att kraven i direktivet uppfylls är det bra att lagstadga detta så att det blir en lagreglerad skyldighet för en domstol att anlita tolk för målsägande som inte behärskar det svenska språket. Punkt nummer två är att domstolen på begäran ska översätta en handling eller de viktigaste delarna av den om en översättning är av väsentlig betydelse för att målsägande ska kunna ta sin rätt till vara. finns det ingen skyldighet för rätten att översätta handlingar. Förslaget är därför att handlingar ska översättas då en sådan begäran har framförts - detta mot bakgrund av åklagarens skyldighet att ta vara på målsägandens rätt i det här fallet. Även en översättning under förundersökningen ska ingå. Översättningen kan vara både muntlig och skriftlig; huvudsaken är att den ska leda till en rättvis rättegång. Rätten till information ska stärkas - det är punkt nummer tre - genom att målsäganden alltid kan begära att bli underrättad om tid och plats för sammanträdet inför rätten. Detta sker , men inte heller detta är reglerat i någon lag. Det bör därför kompletteras. Dessutom bör inte bara huvudförhandlingarna omfattas utan också de övriga sammanträdena inför rätten. Lagändringarna föreslås träda i kraft . Med anledning av detta yrkar jag bifall till utskottets förslag i betänkandet och avslag på samtliga reservationer och motioner samt önskar utskottets ledamöter en trevlig sommar. Jag lyssnade noga på Socialdemokraternas representant, som sa: Vi står bakom utskottets förslag i betänkandet, förutom det som - och - har anfört. har särskilt pekat på just barn som bevittnar våld mot närstående. I betänkandet refereras till gamla propositioner , och det finns säkert senare propositioner där frågan har varit uppe.