bet · H201FiU20 · 2015-01-16 00:00:00 — Regeringen borde ha kunnat föreslå mer kraftfulla återtagningar av det underskott som man har börjat sin mandatperiod med, och det borde också finnas ett åtagande att finansiera varaktiga kostnadsökningar. Vi bör notera att tanken om en halv procents återtagande inte ska ses som en regel eller som någonting som alltid måste följas och som vi automatiskt kommer att utvärdera politiken i förhållande till. ska ses som ett normalt krav på finanspolitiken. Det kan uppenbarligen finnas argument för att avvika från en sådan regel. Vi pekar i rapporten på ett antal olika omständigheter som skulle kunna motivera en avvikelse. Vi kommer där till slutsatsen att den föreslagna politiken för perioden –2016 inte är ett brott mot överskottsmålet i och med att det finns argument för att inte så kraftigt åtstrama politiken just nu när penningpolitiken har nått vägs ände och vi fortfarande inte är ur lågkonjunkturen. Vår kritik riktar sig alltså framför allt mot åren därefter. Det är rimligt att tänka sig att man omprövar nivån för det finansiella sparandet i genomsnitt från tid till annan. Det bör göras under ordnade former och regelbundet men relativt sällan. Vår uppfattning här är att en sådan omprövning om möjligt bör ske i bred samstämmighet. Vi föreslår också några konkreta saker när det gäller hur överskottsmålets formulering borde ändras. Vi anser att det finns starka skäl för att pensionssystemets sparande inte ska räknas in i överskottsmålet eller det mål som man sätter upp för det offentliga sparandet. Det finansiella sparandet i pensionssystemet kommer från tid till annan att variera. Det kan vara positivt ibland, och det kan också vara negativt . Detta beror huvudsakligen på att kohortstorlekar varierar och egentligen inte har någonting alls att göra med den långsiktiga hållbarheten i pensionssystemet. Det är alltså inte en indikation på en ohållbar utveckling i pensionssystemet att sparandet där nu är negativt. Om pensionssystemets sparande räknas in i det mål man sätter upp för den offentliga sektorns sparande kommer dock statens sparande att få agera dragspel åt pensionssystemets sparande. Det skapar en oönskad instabilitet i stabiliseringspolitiken och över huvud taget i den ekonomiska politiken. Därför menar vi att man i stället bör formulera ett mål för den offentliga sektorn exklusive pensionssystemet. BILAGA 6 PROTOKOLL FRÅN ÖPPEN UTFRÅGNING OM FINANSPOLITISKA RÅDETS RAPPORT 2015 har sparandet fallit i pensionssystemet. 2008 var sparandet i pensionssystemet , vilket innebar att överskotts- målet nåddes genom ett sparande i pensionssystemet. Man kan säga att det fanns ett implicit balansmål för stat och kommun. , i och med att sparandet i pensionssystemet har fallit och beräknas vara noll eller negativt , har man i stället fått ett explicit sparmål på i staten. Vi ser ingen anledning till att man frångår det tidigare implicita balansmålet för staten, och vi menar att det bör göras explicit i stället. Det är viktigt att notera att vi lägger fram detta förslag i samma diskussion där vi noterar att det normalt sett kommer att krävas en förstärkning av balan- sen som är starkare än vad vi nu ser. Det är viktigt att notera att vi menar att det är väsentligt att använda rätt argument för en eventuell förändring av över- Det bör inte vara att det är orimligt att tänka sig åtstram- ningar på en halv procent strukturellt , utan den bör vara någonting som inte ger en indikation på att man från politisk sida inte klarar av den nödvän- diga åtstramning som kommer att krävas om man vill föra en am- Vi tycker att det är väsentligt att notera att det förefaller finnas en samsyn mellan såväl regering som alliansopposition om vad som är en lämplig bana Vi tycker att det är väsentligt att det snabbt kommer till uttryck i en regelförändring. Den bör gärna kunna ske un- der innevarande år. Det är väsentligt att komma ifrån den här situationen när vi har ett ramverk som det finns en enighet om att egentligen inte följa. tingen bör politiken läggas om eller så bör ramverket ändras, och det bör ske i Det finns förstås andra saker som behöver övervägas när det gäller det fi- Det gäller hur det ska följas upp och så vidare. är mer komplicerade saker, som det kanske inte råder enighet om. förstås tillåta en längre beredningstid än när det gäller den här frågan. Ett praktiskt sätt att hantera frågan skulle kunna vara att bestämma ett änd- rat överskottsmål inom ramen för nuvarande regelverk men motivera detta med att pensionssystemets sparande har fallit. Låt mig sedan komma in på det som jag skulle avsluta min diskussion med, Vi noterar att vissa av regeringens åtgärder har positiva effekter på arbetslösheten. Men vi noterar också i vår rapport att ef- fekterna är ganska små, i synnerhet om man ställer dem i relation till målet att nå EU:s lägsta arbetslöshet genom ökad sysselsättning. Vi noterar även i rap- porten att vi anser att det finns goda argument för att höja a-kasseersättningen. Den har hållit på att förlora sin roll som omställningsförsäkring i och med att de nominella nivåer som finns där inte har ändrats . också att det finns goda skäl att anta att sänkningen av arbetsgivaravgiften för unga har haft ganska små sysselsättningseffekter i förhållande till den statsfi- Båda dessa argument är starka argument för de föränd- ringar som regeringen har föreslagit på de här områdena. PROTOKOLL FRÅN ÖPPEN UTFRÅGNING OM FINANSPOLITISKA RÅDETS RAPPORT 2015 BILAGA 6 Vi menar dock också att åtgärderna har effekter på sysselsättningen. Enligt gängse beräkningsmetoder kan vi räkna med att de tillsammans åstadkommer en ökning av arbetslösheten med i storleksordningen drygt 30 000 personer. Denna typ av beräkningar får man förstås ta med en nypa salt, men man bör ändå notera att det är gängse beräkningsmetoder som har använts. Till dess att bättre metoder kommer bör dessa också redovisas. Vi noterar i rapporten att har det högsta arbetskraftsdeltagandet och den högsta sysselsättningsgraden inom EU. Däremot är inte arbetslösheten den lägsta inom EU. Den är lägre än snittet, och det är fler länder inom EU som har högre arbetslöshet än , men den är ändå en betydande lång väg från den arbetslöshetsnivå som gäller i de bästa länderna – de länder som har lägst arbetslöshet. Det är framför allt och . Regeringen har satt upp ett mål: Vi ska ha den lägsta arbetslösheten i EU 2020. Vi noterar att det kommer att bli svårt att nå regeringens mål. Konjunkturåterhämtningen kommer inte att hjälpa så mycket eftersom den kommer att minska arbetslösheten i merparten av EU-länderna – förmodligen alla. Ef- tersom vi ställer vårt mål i förhållande till den arbetslöshet som gäller i andra länder kommer inte detta att hjälpa särskilt mycket. Vi noterar att det visserligen finns metoder att snabbt få ned arbetslösheten men att många av dem – för att inte säga alla – kommer i konflikt med andra typer av mål. Det kan vara fördelningspolitiska mål eller det mål som regeringen är explicit med, nämligen att vi fortsatt också ska ha en hög sysselsättning. Det är en fara som vi pekar på i rapporten att en för stor vikt vid måluppfyllelsen när det gäller den lägsta arbetslösheten i EU riskerar att göra att man känner sig frestad att kompromissa med andra mål. Vi noterar att regeringen är tydlig med att man vill nå den lägsta arbetslösheten genom ökad sysselsättning, men det är uppenbart att det är ganska svårt givet att vi redan har den högsta sysselsättningen i EU. Med dessa ord tackar jag för mig, och är som sagt beredd att återkomma med frågor och diskussion . Ordföranden: så mycket! Då lämnar vi ordet till finansministern för kommentarer. Finansminister (S): Tack så mycket för möjligheten att komma hit och kommentera! Ursäkta om jag låter lite förkyld; det är tyvärr ingenting jag kan göra någonting åt. Jag ska först säga något allmänt, och sedan kort kommentera de övergripande slutsatserna och göra en snabbare sammanfattning. Jag tycker naturligtvis att det är bra att vi får denna typ av analyser av regeringens politik. Här finns en rad olika aktörer som på olika sätt analyserar den politik som förs i olika länder. Dels finns internationella bedömare som EU, och som granskar den ekonomiska politiken i olika länder, dels har vi i en rad bedömare som , , och . Jag tycker att det är viktigt att det finns olika parter som granskar regeringens politik och BILAGA 6 PROTOKOLL FRÅN ÖPPEN UTFRÅGNING OM FINANSPOLITISKA RÅDETS RAPPORT 2015 att vi på så sätt får denna typ av extern uppföljning. I det här sammanhanget är det naturligtvis välkommet med Finanspolitiska rådets rapport. Jag ska kommentera något om det ekonomiska läget och finanspolitiken, något om arbetsmarknaden och något om investeringar. tog inte upp in- vesteringarna i sin inledning, men där finns en del intressanta saker att fundera över för en regering. Jag ska göra en snabb sammanfattning av detta . Jag tar alltså först upp det ekonomiska läget, sedan arbetsmarknaden och Om vi börjar med det ekonomiska läget säger att utsikterna för svensk konjunkturutveckling är positiva och att vi går in i en uppgångsfas men att de stora underskott som vi har i de offentliga finanserna behöver återtas i detta konjunkturläge. De menar att regeringens finanspolitik 2015 och 2016 ligger i linje med ramverket men vill sedan se en snabbare ökning av det strukturella sparandet De menar att det inte räcker med en krona-för-krona-finansiering utan att vi ska genomföra mycket stora skattehöjningar eller stora besparingar. Om jag ska kommentera detta något tycker jag att det är viktigt att ha med sig att vi befinner oss i en ovanlig makroekonomisk situation. Vi har en bnp- återhämtning, men vi har en arbetslöshet som tycks bita sig fast på en hög nivå – en betydligt högre nivå än vad vi är vana vid i . vi ser bnp-återhämtningen har vi en låg inflation och exceptionellt låga räntor med minusräntor och en expansiv penningpolitik. Detta är ett speciellt läge, som gör att det är extra svårt att göra avvägningar om vad som är en mest lämplig finanspolitik. Det gäller inte bara i , utan vi ser en liknande situation i . Men också funderar mycket på vad som är den bäst lämpade politiken i det här läget. är ju i ett läge där man börjar närma sig det som man bedömer är ett normalläge på arbets- marknaden men där man ändå inte ser att inflationen drar iväg. ser vi en konjunkturuppgång, om än svagare än man har trott, som vi ser en mycket expansiv penningpolitik. Det är likadant i ; vi ser konjunkturåterhämtningen, men vi ser sam- tidigt att vi har mycket låg inflation och en exceptionellt expansiv penningpo- För att finna ut vad som är den mest lämpliga finanspolitiken i det läget krävs det verkligen att man lägger pannan i djupa veck. råd i ett brett spektrum när det gäller vad som är mest lämpligt att göra i detta En del menar att regeringen nu bör driva en mycket expansiv finanspoli- tik för att på så sätt understödja penningpolitiken, som har svårt att få upp Då bör vi bedriva en mycket expansiv finanspolitik. en del, som , som menar att vi ska genomföra en kraftig strukturell åtstramning motsvarande . alltså vara en kraftigt åtstramande finanspolitik i det här läget. Sedan har vi en rad bedömare som ligger däremellan. , till exempel, menar att det skulle vara direkt kontraproduktivt att så att säga strama sig till ett överskott på 1 procent i närtid. Spännvidden i synpunkter på hur man ska bedriva politiken säger något om att det är ett svårt läge. Regeringen ligger någonstans i mitten. Vi säger att vi PROTOKOLL FRÅN ÖPPEN UTFRÅGNING OM FINANSPOLITISKA RÅDETS RAPPORT 2015 BILAGA 6 tycker att vi måste beta av på underskotten , men vi ser inte heller att man ska genomföra extrema och mycket stora skattehöjningar och mycket kraftfulla besparingar . Vi har ett liknande synsätt som på , men det är senare som rådet ser mer kraftfulla skattehöjningar eller besparingar. Låt oss titta på . trodde vi att återhämtningen i skulle komma, och det fanns ganska goda tillväxtförutsättningar. Se- dan har vi varit tvungna att revidera ned detta gång på gång. Det är klart att den långa och oväntat långsamma tillväxten i hämmar återhämtningen där och därmed också i . Vi har stora underskott i de offentliga finanserna , men betydligt mindre . Det är klart att det inte är oproblematiskt att underskotten fortsatte att växa trots att konjunkturen återhämtade sig. Vi hade större underskott än vi hade under själva krisperioden. Det gör att underskotten behöver betas av, som jag sa. Det finns en samsyn på hur det ska vara . I det finanspolitiska ramverket står det också att man ska ta stabiliseringspolitiska hänsyn, och där kan man diskutera hur dessa hänsyn ska tas. Där har regeringen gjort bedömningen att det är olämpligt att göra mycket kraftfulla skattehöjningar eller besparingar i närtid. Det är ingenting som vi har aviserat, och jag känner mig lite osäker på vad det skulle kunna få för konsekvenser för möjligheterna att få upp inflationen om regeringen skulle avisera mycket kraftfulla skattehöjningar eller besparingar för . Om vi tittar på läget i statsfinanserna ser vi att vi 2014 hade de största underskotten sedan krisen . Vi hade naturligtvis överskott under högkonjunkturen 2006–2007. Sedan fick vi en kris. Då betades de av. Det är helt naturligt och inget konstigt, precis som det såg ut på bild. Det som vi har påtalat är att vi tycker att det är problematiskt att underskotten fortsatte att växa. Om man tittar på den stiliserade bild som hade skulle det vara som att lågkonjunkturen var djupare 2014 än 2009–2010, och så kanske man inte riktigt kan bedöma läget. Oavsett detta är det naturligtvis viktigt att vi vänder utvecklingen och kopplar ett grepp om statsfinanserna och steg för steg betar av underskotten. Om vi tittar på jämfört med andra länder ser vi att vi använder finanspolitiken aktivt. Vi hade en större försämring av det finansiella sparandet 2007–2014 – betydligt större än de allra flesta andra europeiska länder. Förändringen i det finansiella sparandet var på . Det är betydligt mer jämfört med läget i de flesta andra europeiska länder. Det är delvis beroende på att vi hade ett bra utgångsläge – det fanns pengar att ta av – men naturligtvis också beroende på att man fortsatte att bedriva en expansiv penningpolitik även i slutet av förra mandatperioden. Med regeringens politik i budgeten betar vi av underskotten år för år i en takt som gör att vi minskar dem och i den senaste prognosen når balans . BILAGA 6 PROTOKOLL FRÅN ÖPPEN UTFRÅGNING OM FINANSPOLITISKA RÅDETS RAPPORT 2015 När det gäller överskottsmålet menar att det är lämp- ligt att se över nivån på överskottsmålet men att ålderspensionssystemet inte bör omfattas av balansmålet. Jag vill bara påpeka att det i praktiken är ett sva- gare mål än ett balansmål, i alla fall , men sedan kan det se Om man skulle ha ett sådant mål skulle det innebära ett annat mål för det finanspolitiska sparandet än det som och tittar på, för mål och minus-tre-procent-regeln omfattar offentlig- finansiellt sparande där även ålderspensionssystemet ingår. I ett läge där vi skulle få problem i statsfinanserna och vi enligt det svenska målet ligger nå- gonstans mellan –2 och 2½ procent skulle vi ändå kunna slå EU:s nedre mål Det är klart att det skulle vara en stor pedagogisk uppgift för en regering att förklara varför man slår EU:s treprocentsgräns trots att man med det svenska sättet att räkna har kvar en marginal till de minus tre procen- Regeringen har påpekat att argumenten för att ha ett mål för det finansiella sparandet på har försvagats sedan det infördes. Det är framför allt tre saker som regeringen fäster vikt vid när det gäller varför vi tycker att det är läge att se över om enprocentsnivån är den mest lämpliga även framöver. Det första motivet är att man skulle återställa förtroendet för de offentliga finanserna och minska behovet av utländsk upplåning. Det vi har sett sedan målet infördes är att den offentliga sektorns skuld har minskat från 1997 till 2006. Den har sedan legat ungefär still där. svenska räntepremien föll också från till ungefär , och där har den legat kvar . från det att överskottsmålet infördes. Det andra motivet är att det skulle ge utrymme för stabiliseringspolitik. Men det finns argument för och goda möjligheter till stabiliseringspolitik även vid en lägre målnivå. Det tredje motivet är att möta den demografiska utmaningen. mografiska trycket på de offentliga finanserna ligger inte längre någonstans långt fram utan är ju här och . En del i den demografiska utma- ningen är också, som påpekar, att ålderspensionssystemet inte längre ger ett positivt bidrag till det offentligfinansierade sparandet, som det har varit , utan bedöms i stället ge ett negativt bidrag. För att ligga kvar på samma målnivå skulle det de facto betyda en stramare politik de kommande 15 åren än de tidigare 15 Det kan naturligtvis tyckas välmotiverat, men jag tycker att det kan fin- nas skäl att fundera på om det är välmotiverat, inte minst med tanke på att ålderspensionssystemet i sig självt är ett stabilt system. Vi går över till att titta på arbetsmarknaden. krisen och har sedan bitit sig fast på en nivå som naturligtvis ger anledning till Något annat som vi har sett är att försäkringsvärdet i arbetslöshetsförsäk- ringen har försvagats rejält. Det beror dels på att man inte har uppnått taknivån, PROTOKOLL FRÅN ÖPPEN UTFRÅGNING OM FINANSPOLITISKA RÅDETS RAPPORT 2015 BILAGA 6 dels på att ersättningsnivån har försvagats betydligt på grund av den differentierade beskattningen av arbetsinkomster och försäkringar. På bilden ser vi hur försäkringsvärdet har urholkats dels för heltidsarbetande arbetare i privat sektor, den mörkblå linjen, dels för heltidsarbetande tjänstemän i privat sektor, den ljusare blå linjen. Med de förslag som finns i regeringens budget nu ökar försäkringsvärdet med ganska många procent, men fortfarande ligger vi långt ifrån de nivåer som vi hade . menar att avvecklingen av nedsättningen av socialavgifterna är motiverad och att en höjd arbetslöshetsförsäkring är motiverad eftersom det höjer ersättningens roll som omställningsförsäkring men också därför att arbetslöshetsmålet är svårt att nå. Det handlar naturligtvis om att använda de ökade intäkter som avvecklingen av nedsättningen av socialavgifterna betyder för statskassan på ett mer effektivt sätt för att stödja människor i att kunna komma in i arbete igen. Det gör vi inte minst via till exempel utbildningskontraktet för arbetslösa ungdomar som inte har gymnasieutbildning. Men det handlar naturligtvis också om en aktiv näringspolitik och ökade investeringar. Att arbetslöshetsmålet är ett tufft mål är det ingen tvekan om. Det är ett mycket ambitiöst mål som kommer att kräva stora insatser från regeringens sida, att vi har ett tydligt fokus på arbetslöshetsmålet och kontinuerligt i de kommande budgetarna presenterar olika förslag för att få ned arbetslösheten. Ungdomsarbetslösheten är hög, framför allt bland de ungdomar som inte har gymnasieutbildning. Där ligger arbetslösheten . Det är väldigt svårt för ungdomar att komma in på arbetsmarknaden om de inte har en gymnasieutbildning. Långtidsarbetslösheten har också ökat. Den har tredubblats . Här ser det olika ut. Det vi ser är att arbetslösheten bland grupper som har högre utbildning, alltså gymnasieutbildning eller högskoleutbildning, är arbetslösheten i princip tillbaka på samma nivåer som före krisen . Däremot har arbetslösheten inte sjunkit bland grupper som har en grundskoleutbildning eller lägre utan tvärtom fortsatt att öka. Gymnasieutbildning har alltmer kommit att bli en vattendelare på svensk arbetsmarknad. Regeringens politik är väldigt inriktad på att komma till rätta med det problemet, bland annat i form av ett kunskapslyft med ökade möjligheter för komvux, yrkesvux och folkhögskola. Vi fokuserar särskilt på att de ungdomar som är arbetslösa och inte har gymnasieutbildning ska få ett stöd, men också tydliga krav för att ta sig igenom gymnasiet, eftersom vi ser att det är så centralt för att kunna klara sig på arbetsmarknaden. Om man är och har svårt att komma in på arbetsmarknaden därför att man inte har gymnasieutbildning lär det inte bli lättare när man är 30, 40 eller . Regeringen följer naturligtvis utvecklingen på arbetsmarknaden noga och kommer att anpassa politiken och komma med åtgärder . BILAGA 6 PROTOKOLL FRÅN ÖPPEN UTFRÅGNING OM FINANSPOLITISKA RÅDETS RAPPORT 2015 Jag ska säga något kort om investeringar. säger att det inte finns några belägg för att investeringsvolymen i vägar och järnvägar är eftersatt men att en analys av investeringsplanen 2010–2021 visar att den tidigare regeringens prioriteringar var samhällsekonomiskt ineffektiva. Det är naturligtvis viktigt att infrastrukturen både underhålls och utvecklas på ett bra sätt. Det är viktigt för att arbetsmarknadsregioner ska fungera och viktigt för svenska exportföretag. Här är det viktigt att de investeringar man gör är noga utvalda men också att de görs i samband med andra åtgärder. Nå- got som är viktigt att påpeka är att järnvägsbelastningen, antalet transporter på järnvägarna, kommer att öka rejält . Det kan naturligtvis vara ett argument för ett ökat underhåll av järnvägen jämfört med tidigare. , om , kommer en infrastrukturproposition. I den kommer vi naturligtvis att överväga hur prioriteringarna av åtgärderna kan förbättras men också tydligt redovisa eventuella andra politiska bedömningar. Sammanfattningsvis befinner vi oss i en konjunkturåterhämtning. Men det är en väldigt speciell makroekonomisk situation. Vi behöver beta av underskotten. Det finns en samsyn om hur fort detta ska ske i närtid, däremot inte . Vi tycker att de mycket kraftiga skattehöjningar och nedskärningar som rådet förespråkar är svårmotiverade i det här läget och att de inte nödvändigtvis skulle hjälpa den ekonomiska situationen. Det finns en samsyn om slopandet av de sänkta socialavgifterna och behovet av att höja nivån i arbetslöshetsförsäkringen. Vi delar Finanspolitiska rådets uppfattning att det är ett ambitiöst jobbmål. Det kommer att kräva tydligt fokus och många åtgärder från regeringen. Det är naturligtvis också viktigt att vi funderar på hur prioriteringen av investeringar kan förbättras. Ordföranden: går vi vidare till ledamöternas frågor, och jag ställer själv den första frågan. Både finansministern och lyfte fram arbetslösheten, och det är klart att ett av de viktigaste målen för den ekonomiska politiken är att få ned den så mycket som möjligt. Rådet säger i sin rapport att den inte kommer att minska särskilt mycket utan betydande strukturella åtgärder. Sådana åtgärder har under sagts ha genomförts i form av jobbskatteavdrag fem gånger, sänkt restaurangmoms, sänkta socialavgifter för unga, urholkad a-kassa och försämrad sjukförsäkring. Trots det pekar på att har jämviktsarbetslösheten ökat. Då undrar jag vilka strukturella åtgärder som rådet i första hand anser att man skulle behöva genomföra. Det borde då vara andra än de som har genomförts. Trots att regeringen nu går från en politik med stora och ofinansierade skattesänkningar till att finansiera sina reformer krona för krona rekommenderar rådet stora budgetförstärkningar för att minska underskottet i en snabbare takt. Det kan förstås vara svårt för svenska folket att hänga med i svängarna och förstå varför rådet nu säger till regeringen att den borde föra en ännu stramare PROTOKOLL FRÅN ÖPPEN UTFRÅGNING OM FINANSPOLITISKA RÅDETS RAPPORT 2015 BILAGA 6 politik än vad den redan gör när man hävdade att ladorna var välfyllda. Jag undrar också hur det resonemanget stämmer överens med förslaget om att ändra målet till ett balansmål. Om vi antar att följer rådet från , är det då en rimlig stabiliseringspolitik att forcera fram 1 procents överskott strax före ett sådant införande? Jag skulle också vilja vända mig till finansministern och fråga vilka konsekvenser regeringen ser av att följa rekommendationen att göra större budgetförstärkningar än de som görs .