bet · H201MJU12 · 2015-04-21 00:00:00 — Eftersom utnyttjandet hade medfört avsevärda skador och olägenheter fann att organisatören saknade rätt att utan medgivande av fastighetsägaren arrangera eller på annat sätt medverka till den organiserade forsränningen. Utskottet noterade att organiserat friluftsliv även kan utlösa en skyldighet att göra en anmälan för samråd enligt 12 kap. 6 § , om verksamheten kan medföra skada på naturmiljön. Ett arrangerande företag kan även enligt allmänna regler bli skadeståndsskyldigt för en skada på fastigheten om företaget eller dess anställda exempelvis brustit i hänsyn till markägaren vid sin planering eller gett felaktig eller otillräcklig information till deltagarna om deras skyldigheter enligt allemansrätten (jfr 2 kap. 1 § och 3 kap. 1 § skadeståndslagen). I budgetpropositionen anför regeringen att allemansrätten är en unik möjlighet för alla att kunna vistas i naturen och att den ska värnas (prop. 2014/15:1 utg.omr. Regeringen framhåller dock att en ökad dialog mellan företag som verkar i naturmark och markägare behövs och att tillsyn av företag som verkar i naturmark kan klargöra att allemansrätten innebär rättigheter och skyldigheter. Vad gäller frågan om tillfälliga boplatser på någon annans mark kan det konstateras att allemansrätten anses medge tältning med cirka tre tält , medan större grupper eller längre vistelser kräver tillstånd av markägaren. Möjligheten att avhysa personer som inte respekterar denna begränsning hanteras av civilutskottet i betänkande 2014/15:CU9 Ersättningsrätt och insolvensrätt. Där redovisas bl.a. den utredning om att modernisera utsökningsrätten (dir. 2914:127) som tillsattes . När det gäller information kring allemansrätten kan inledningsvis konstateras att ska verka för att förutsättningarna för friluftslivet bevaras och utvecklas och ska samordna myndigheternas arbete med friluftslivet. har tagit fram ett omfattande informationsmaterial om allemansrätten. Informationen är framtagen för att passa olika mottagare och aktiviteter och den finns på ett flertal språk samt på lätt svenska. I och med den ovan nämnda propositionen om framtidens friluftsliv antogs en ny lag som innebar att uppgiften att fördela statsbidrag till friluftsorganisationer delegeras till den ideella organisationen fr.o.m. (prop. 2009/10:238, bet. 2010/11:KrU3, rskr. 2010/11:37, rskr. 2010/11:38). Enligt den förordning (2010:2008) om statsbidrag till friluftsorganisationer som har meddelats med stöd av lagen är syftet med statsbidraget att stödja att människor organiserar sig för vistelse i naturen och utövande av friluftsliv med allemansrätten som grund samt att ge alla människor möjlighet att genom friluftsliv få naturupplevelser, välbefinnande, social gemenskap och ökad kunskap om naturen och miljön. För att få bidrag krävs att friluftsorganisationen bl.a. verkar för ökad kunskap om och hänsyn till natur- och kulturmiljön samt allemansrätten. I likhet med regeringen anser utskottet att det är viktigt att värna den unika möjlighet som allemansrätten innebär. är det viktigt att öka tillsynen över företag som verkar i naturmark och att dialogen mellan kommersiella nyttjare och markägare främjas. Utskottet anser inte att det finns skäl att nu vidta någon åtgärd med anledning av motionerna 2014/15:1083 (M), 2014/15:1219 (M), 2014/15:2383 (M), 2014/15:2622 (M), 2014/15:2832 (SD) yrkande 1 och 2014/15:1345 (C) men avser att fortsatt följa frågan. Som redogjorts för ovan har ett löpande uppdrag att sprida information om allemansrätten. Friluftsorganisationerna är involverade i detta arbete. Mot bakgrund av det anförda föreslås att motionerna 2014/15:1911 (M) och 2014/15:1986 (M) yrkande 4 lämnas utan vidare åtgärd. Utskottets förslag i korthet avslår motioner om nationalparker. I motion 2014/15:923 av m.fl. (S) anförs att har områden med så viktiga natur- och kulturvärden att bör skyddas och förvaltas som en nationalpark. I motionen föreslås därför att ska tillföras nationalparksplanen. Enligt motion 2014/15:315 av (S) bör regeringen skyndsamt se över möjligheten att genom ett tillägg i nationalparksförordningen utse till förvaltare av den planerade . har ett engagemang och en lokal förankring som bör tas till vara. Enligt motion 2014/15:1986 av och (båda M) yrkande 3 borde de svenska nationalparkerna skötas inte bara utifrån ett naturvårdsperspektiv, utan också från ett besöksperspektiv. Skötseln av nationalparkerna borde ta hänsyn till den efterfrågan som finns från de människor som vistas ute i naturen. behandling och kompletterande uppgifter Enligt 7 kap. 2 § får regeringen, efter medgivande, förklara ett mark- eller vattenområde som ägs av staten som nationalpark i syfte att bevara ett större sammanhängande område av en viss landskapstyp i dess naturliga tillstånd eller i väsentligt oförändrat skick. Beträffande frågan om att utse en ny nationalpark vid i konstaterar utskottet att har tagit fram en nationalparksplan (Nationalparksplan för – Genomförande 2009–2013, rapport 5839, ). Planen är en samlad redovisning av områden som enligt gällande kriterier är lämpade att ingå i landets nät av nationalparker. Planen är avsedd som ett långsiktigt handlingsprogram och underlag för verkets arbete med nya och utvidgade parker. I remissversionen föreslog att 13 nya nationalparker skulle bildas och att 7 av dagens 28 nationalparker skulle utvidgas. När det gäller framgår av förslaget till ny nationalparksplan att det intensiva skogsbruket på har lett till att områdets skogsvegetation till helt dominerande del är kulturskapad och rationellt skött samt består av en hög andel införda trädslag. Området kan därmed inte betecknas som naturlandskap eller som representativt område för svensk skogsnatur med ursprunglig karaktär. Vidare saknas biologiska värden på huvuddelen av arealen. Mot bakgrund av detta bedömde att inte överensstämmer med de kriterier som ligger till grund för urval av nationalparker. I den slutliga planen anförde att man fann övervägande stöd hos remissinstanserna för verkets uppfattning att inte införliva i nationalparksplanen. När det gäller frågan om vilket organ som ska utses som förvaltare av den planerade i kan följande noteras. Föreskrifter om vård och förvaltning av nationalparker får meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer (7 kap. 3 § ). Regeringen har meddelat sådana föreskrifter genom nationalparksförordningen. I förordningen regleras vilket organ som är förvaltare för respektive beslutad nationalpark (3 §). Frågan om vilken förvaltare som är bäst lämpad har således delegerat till regeringen att avgöra, med stöd av den sakkunskap som finns hos regeringens myndigheter. När det gäller nationalparkernas skötselföreskrifter kan konstateras att enligt 3 § nationalparksförordningen (1987:938) ska nationalparkerna vårdas och förvaltas i enlighet med de syften för vilka de har bildats. får enligt 4 § i samma förordning meddela föreskrifter om rätten att färdas och vistas i en nationalpark samt om ordningen i övrigt inom en nationalpark. får även, efter samråd med , kommunen och Havs- och vattenmyndigheten, i ett beslut om en skötselplan bestämma hur en nationalpark ska vårdas och förvaltas (7 §). är i de flesta fall förvaltare och har det operativa, administrativa och ekonomiska ansvaret för verksamheten och för att genomföra arbetet enligt skötselplanerna. I regleringsbrevet fick i uppdrag att se över föreskrifterna för nationalparkerna. Huvudsyftet med översynen var att undanröja onödiga hinder för friluftsliv och möjliggöra naturturism i nationalparkerna, utan att syftet med inrättandet av äventyras. Främst har förbud mot kommersiell verksamhet setts över, men verket har även sett över om det finns andra hinder mot friluftsliv i de gällande föreskrifterna som inte är nödvändiga, exempelvis gällande eldning, tältning och ridning. För att göra det möjligt för kommersiell naturturism i nationalparkerna har den generella tillståndsplikten för kommersiell verksamhet tagits bort. De nya eller ändrade föreskrifterna trädde i kraft . arbetar även tillsammans med nationalparkernas förvaltare och andra aktörer för att göra nationalparker mer kända hos allmänheten. fick nationalparker en gemensam webbplats. Mot bakgrund av vad som har anförts ovan ser utskottet inte skäl att föreslå något riksdagsuttalande med anledning av motionerna 2014/15:315 (S), 2014/15:923 (S) och 2014/15:1986 (M) yrkande 3. Motionerna avstyrks därmed. Utskottets förslag i korthet avslår motioner om bildande och skötsel av naturreservat. Jämför reservationerna 17 (M, SD, C) och 18 (M). I motion 2014/15:2547 av (M) yrkande 1 anförs att de naturreservat som har bildats är ojämnt fördelade över landet. Stora markavsättningar har gjorts i glest befolkade delar av norra . En översyn av reservatsbildningen behöver göras så att inte dessa kommuners möjlighet att utvecklas hämmas. Enligt motion 2014/15:2025 av (M) bör möjligheten att ersätta naturreservat med olika former av samförvaltning ses över. Bildande av naturreservat är enligt motionären ofta ett beslut som går emot markägarens vilja. Enligt motion 2014/15:2979 av m.fl. (M) yrkande 1 borde regeringen uppdra åt att utvärdera hur naturreservaten har skötts och återkomma med förslag om hur förvaltningen kan förbättras. För att den skyddsvärda naturen ska kunna förvaltas på ett ändamålsenligt sätt behöver man kontinuerligt utvärdera hur naturreservaten har skötts och om skötseln har bidragit till att syftet med reservatet har uppnåtts. På liknande sätt framförs i motion 2014/15:2547 av (M) yrkande 2 att det är viktigt att upprätta konkreta och adekvata skötselplaner för de reservat som bildas. Bristande skötsel leder till att miljön förlorar den biologiska mångfald man ursprungligen ville bevara. Några motioner behandlar frågan om barkborrar i naturreservat. Enligt motion 2014/15:2979 av m.fl. (M) yrkande 2 bör det utvärderas om skogsägare med mark i anslutning till naturreservat bör kompenseras för en eventuell värdeminskning av skogen till följd av reservatsbildning. Värdeminskningen kan t.ex. handla om risk för spridning av granbarkborrar från reservaten. I motionerna 2014/15:1404 och 2014/15:1405 av (M) påtalas att när stormarna och drog fram över behövde vissa av de naturreservat som drabbades av vindfällen inte upparbeta och ta bort dem, medan omkringliggande markägare hotades med viten om de inte gjorde det. Detta innebar att naturreservaten blev barnkammare för barkborren. De krav som gäller vid skötseln av skog måste även gälla offentligt ägd skog. behandling och kompletterande uppgifter Enligt etappmålet om skydd av landområden, sötvattensområden och områden ska skyddet av områden som har särskild betydelse för biologisk mångfald eller ekosystemtjänster ske med ekologiskt representativa system där reservat, andra effektiva områdesbaserade skyddsåtgärder eller miljöanpassat brukande ingår. Regeringen framhåller i budgetpropositionen att insatserna för att skydda skogar med höga naturvärden, våtmarker, fjäll, odlingslandskap, sjöar och vattendrag samt områden behöver göras med ett helhetsperspektiv där hänsyn tas till ekologiska samband (prop. 2014/15:1 utg.omr. Regeringen vill att detta bl.a. ska utvecklas inom regionala handlingsplaner för grön infrastruktur som tas fram i dialog mellan intressegrupper. gav regeringen i uppdrag att koordinera arbetet med att utveckla en fungerande grön infrastruktur i svenska land-, vatten- och havsområden. Uppdraget ska redovisas till Miljö- och . När det gäller frågan om samförvaltning kan noteras att skogens biologiska mångfald bevaras genom många olika typer av skydd, exempelvis i form av naturreservat, biotopskyddsområden och områden som omfattas av naturvårdsavtal, frivilliga avsättningar, miljöhänsyn, utökat hänsynstagande inom ramen för miljöcertifiering i skogsbruket och anpassat brukande. slutredovisade ett regeringsuppdrag om samverkansprogram med markägare med kompletterande metoder för skydd av natur (det s.k. kometprogrammet) . I slutredovisningen konstaterade verket att de områden som hade skyddats inom ramen för programmet hade lägre kvalitet både vad gällde areal och skyddsvärde än områden som hade skyddats på myndigheternas initiativ. Vidare var de administrativa kostnaderna för skydd inom kometprogrammet höga jämfört med vid ordinarie arbete med formellt skydd av skog. Verket konstaterade också att ett införande av programmet skulle medföra ytterligare väntetider för att bilda skyddade områden mot bakgrund av de anslagna medlen och det höga intresset hos markägare för formellt skydd av skog. ansåg verket att kometprogrammet har bidragit till positiva effekter såsom ett förbättrat samarbete mellan myndigheter och markägarnas organisationer. föreslog i redovisningen att den kompletterande arbetsmetoden för formellt skydd av skog med underlättade möjligheter till markägarinitiativ införs i hela landet , men att arbetsmetoden bör tillämpas vid sidan av andra redskap i bevarandearbetet som innebär arbete med områdesskydd som bygger på initiativ från myndigheterna. gav den dåvarande regeringen i uppdrag att rapportera arbetet med att införa en kompletterande arbetsmetod för skydd av värdefull natur. Som ovan redovisats ska bevarandet av områden som är värdefulla för den biologiska mångfalden enligt etappmålet ske med ekologiskt representativa och väl förbundna system där reservat, andra effektiva områdesbaserade skyddsåtgärder eller miljöanpassat brukande ingår. Systemen ska vara väl integrerade i omgivande landskap och förvaltas på ett effektivt och inkluderande sätt. I budgetpropositionen betonar regeringen att förvaltningen av skyddad natur kraftigt behöver förstärkas (prop. 2014/15:1 utg.omr. Naturvårdsskötseln är eftersatt i många skyddade områden, vilket riskerar att innebära att natur- och kulturvärden inte kan bibehållas eller att vandringsleder inte kan upprätthållas. De skyddade områdena behöver enligt regeringen förvaltas med framför allt skötsel, gränsmarkeringar och information. När det gäller skötselplaner framgår av 3 § förordningen (1998:1252) om områdesskydd enligt m.m. att eller kommunen ska fastställa en skötselplan för ett naturreservats eller kulturreservats långsiktiga vård. En skötselplan ska ingå i varje beslut om att bilda ett naturreservat eller kulturreservat. Genom riktlinjer för uppföljning av skyddade områden (rapport 6379, ) infördes ett uppföljningssystem för att effektivisera och förbättra naturvårdsarbetet i skyddade områden. Vidare har verket publicerat en vägledning som ska ge stöd för en långsiktig förvaltning av skog i nationalparker, naturreservat, Natura 2000-områden och områden med naturvårdsavtal. har även startat ett projekt för att ta fram en generell vägledning för förvaltning av skyddad natur. Vägledningen riktar sig till dem som har ansvar för förvaltning av skyddad natur enligt . Syftet med vägledningen är att skyddad natur ska förvaltas på ett effektivt och kunskapsbaserat sätt som bidrar till att nå nationella mål för biologisk mångfald och friluftsliv. Enligt uppgift beräknas vägledningen att publiceras . När det gäller frågan om ersättning kan konstateras att när ett naturreservat bildas har en fastighetsägare rätt till ersättning om beslutet innebär att mark tas i anspråk eller att pågående användning av fastigheten avsevärt försvåras (31 kap. 4 § ). Om det uppstår synnerliga olägenheter vid pågående användning av fastigheten har fastighetsägaren rätt att få fastigheten inlöst i stället för att få ersättning (31 kap. 8 § ). När det gäller ersättning för skador på grannfastigheter gäller i stället att om en fastighetsägare har drabbas av en sakskada eller ren förmögenhetsskada på grund av verksamheten på en grannfastighet, har fastighetsägaren möjlighet att begära ersättning enligt 32 kap. . En skada, som inte har orsakats med uppsåt eller genom vårdslöshet, ersätts bara om den störning som har orsakat skadan inte skäligen bör tålas med hänsyn till förhållandena på orten eller till dess allmänna förekomst under jämförliga förhållanden. Skyldig att betala sådant skadestånd är den som i egenskap av fastighetsägare bedriver eller låter bedriva den skadegörande verksamheten (32 kap. 6 § ). Samma skadeståndsskyldighet har andra som bedriver eller låter bedriva den skadegörande verksamheten och som brukar fastigheten i offentlig verksamhet. Enlig 29 § skogsvårdslagen (1979:429) får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter om bekämpning av insektshärjning i skog och om upparbetning av skadad skog, utforsling eller lagring av virke och andra åtgärder som behövs för att motverka uppkomsten av yngelhärdar. Skogsmarkens ägare är ansvarig för att sådana åtgärder utförs. Av 4 § skogsvårdslagen framgår att skogsvårdslagens bestämmelser inte ska tillämpas i den mån det strider mot skötselföreskrifter som har meddelats med stöd av 7 kap. , dvs. balkens bestämmelser om skyddade områden. När det gäller den situation som förelåg efter stormarna och anförde utskottet i betänkande 2007/08:MJU14 att ett flertal länsstyrelser bekämpade granbarkborre i skyddade områden. hade fått extra pengar från för att kartlägga och motverka barkborreangrepp i naturreservaten. Om grannmarker till reservat skulle angripas, trots det förebyggande arbetet, fanns möjlighet till ersättning. Enligt uppgift från betalas fortfarande ersättning ut i de enskilda fall då stormfällt virke i skyddade områden orsakar problem med barkborrar. Ersättningen tas från anslag 1:3 Åtgärder för värdefull natur efter att Justitiekanslern () godkänt denna användning av medlen. Ersättningen betalas ut utan att kraven prövas mot de befintliga ersättningsreglerna. Utskottet anser att det är viktigt att skyddet av värdefulla områden sker med ekologiskt representativa system av ändamålsenliga områdesbaserade skyddsåtgärder eller miljöanpassat brukande som förvaltas på ett effektivt sätt. Utskottet har erfarit att regeringen avser att öka anslagen för bildande och skötsel av skyddade områden. Mot bakgrund av att dessa frågor är föremål för regeringens uppmärksamhet föreslås att motionerna 2014/15:2025 (M), 2014/15:2547 (M) yrkandena 1 och 2 samt 2014/15:2979 (M) yrkande 1 lämnas utan vidare åtgärd. Som redovisats ovan är möjligheten till ersättning reglerad såväl vad gäller intrång vid bildande av naturreservat som om skador uppstår på omkringliggande marker. Vidare har staten betalat ersättning för barkborreangrepp utan prövning mot dessa regler. Motionerna 2014/15:1404 (M), 2014/15:1405 (M) och 2014/15:2979 (M) yrkande 2 kan därmed enligt utskottets mening lämnas utan vidare åtgärd. Utskottets förslag i korthet avslår en motion om vattenskyddsområden. Jämför reservation 19 (M, C, FP, KD). I motion 2014/15:2541 av (C) yrkande 5 påpekas att bildandet av vattenskyddsområden påverkar markägarna i hög utsträckning. Därför är det viktigt att finna fungerande dialogmodeller för att inkludera markägarna i processen. Det är också viktigt att de ekonomiska kostnaderna för vattenskyddet kan fördelas på ett rimligt sätt. behandling och kompletterande uppgifter Enligt 7 kap. 21 § (MB) får ett mark- eller vattenområde förklaras som vattenskyddsområde av eller kommunen. Vattenskyddsområdet är till skydd för en grund- eller ytvattentillgång som utnyttjas eller kan antas komma att utnyttjas för vattentäkt. För ett vattenskyddsområde ska eller kommunen meddela sådana föreskrifter om inskränkningar i rätten att förfoga över fastigheter inom området som behövs för att tillgodose syftet med området (22 § MB). Fastighetsägaren har rätt till ersättning på grund av beslut som innebär att mark tas i anspråk eller att pågående markanvändning inom berörd del av en fastighet avsevärt försvåras, om beslutet gäller föreskrifter enligt 7 kap. 22 § MB om åtgärder och inskränkningar som rör vattenskyddsområden. Av förarbetena till framgår dock att även innehåller förhållandevis långtgående hänsynsregler och att en verksamhetsutövare ska iaktta dessa regler på eget initiativ och ansvar. Tillsynsmyndigheter kan ingripa direkt med stöd av hänsynsreglerna för att kräva rättelse och reglerna ska ligga till grund för villkor vid domstolars och andra myndigheters tillståndsprövningar och omprövningar av tillstånd. En underförstådd och självklar begränsning i uttrycket pågående markanvändning är att endast lagenlig användning av mark eller byggnad berättigar till ersättning. Någon rätt till ersättning finns därför inte vid myndighetsingripanden i syfte att se till att en lags aktsamhets- eller hänsynskrav följs. Föreskrifter till skydd för ytvattentäkter och enskilda grundvattentäkter kan också meddelas med stöd av 40 § 5 förordningen om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd. Där anges att kommunen får meddela sådana föreskrifter om det behövs för att hindra att olägenheter för människors hälsa uppkommer i en kommun. Det är kommunen som gör bedömningen om föreskrifter behövs och som tar fram underlaget. Sådana kommunala föreskrifter får inte medföra onödigt tvång för allmänheten eller annan obefogad inskränkning i den enskildes frihet (9 kap. 13 § MB). Dessa föreskrifter är inte ersättningsgrundande, till skillnad från inskränkningar som beslutas med stöd av 7 kap. 22 § MB. Dock kan föreskrifter som beslutats med stöd av 40 § förordningen om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd inte begränsa de tillstånd till olika verksamheter som har beslutats enligt , vilket föreskrifter om vattenskyddsområden som har beslutats enligt kan. Detta innebär t.ex. att ett jordbruksföretag som har tillstånd inte behöver följa en föreskrift utfärdad enligt 40 § förordningen (1998:899) om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd i den mån föreskriften begränsar tillståndet. Skyddsformen är också endast tillämplig på befintliga vattentäkter. En särskild utredare fick i uppdrag att gå igenom dricksvattenområdet (dir. 2013:75). Syftet med utredningen är att identifiera nuvarande och potentiella utmaningar för en säker dricksvattenförsörjning i landet, på kort och på lång sikt, och i förekommande fall föreslå lämpliga åtgärder. Enligt utredningsdirektiven kan inskränkningar som följer av bildande av vattenskyddsområde och föreskrifter som behövs för att tillgodose syftet med området begränsa pågående markanvändning. Det kan påverka förutsättningarna för att bedriva verksamheter som exempelvis jordbruk och transporter och i vissa fall skapa intressekonflikter. De krav på åtgärder som ställs med stöd av t.ex. föreskrifter ska vara proportionerliga i förhållande till syftet. Vissa rådighetsinskränkningar till följd av bildande av vattenskyddsområde som innebär begränsningar i förutsättningarna för markanvändning och bedrivandet av verksamheter kan berättiga till ersättning. Utredaren ska därför bl.a. kartlägga processen och tillämpningen av regelverket vid inrättande av vattenskyddsområden och de eventuella intressekonflikter som kan finnas och utifrån kartläggningen analysera om de verktyg och metoder som kommuner och länsstyrelser har att tillgå vid bildandet av vattenskyddsområden är tillräckliga. Uppdraget ska slutredovisas . I om vattenskyddsområde (2010:5, ) framhålls att för att arbetet med vattenskyddsområden ska bli framgångsrikt är det angeläget att arbetet inriktas mot öppenhet och dialog med medborgarna samt att god information ges t.ex. i samband med inledande samtal, remiss, kungörelse och andra skeden där markägare, närboende, organisationer m.fl. kan göra sina röster hörda. Kontakterna bör genomföras med respekt för vars och ens särintressen. Verket framhåller att kontakten med markägaren är särskilt viktig. För den enskilde markägaren kan föreskrifterna innebära ett stort ingrepp i äganderätten eller rådigheten över egendomen. Det formella krav som finns på kommunikation mellan beslutande myndighet och berörda fastighetsägare och rättighetsinnehavare i en process att fastställa ett vattenskyddsområde finns i 24 § förordningen (1998:1252) om områdesskydd enligt m.m.