bet · H301FiU17 · 2015-11-05 00:00:00 — Beslut enligt den nya stödlagen bör därför enligt regeringen inte kunna bli föremål för prövning i till kreditinstitut. Här bör normala vägar för hantering av avtalstvister vara tillräckligt. Detta innebär att till kreditinstitut inte längre kommer att ha några uppgifter enligt den nya stödlagen. Statligt stöd får lämnas om det behövs för att motverka en allvarlig störning av det finansiella systemet i . Det framgår av de föreslagna bestämmelserna att stöd ska ges i förebyggande syfte. Stöd ska kunna lämnas genom garantier av nyemitterade skuldförbindelser eller kapitaltillskott. Att de tillåtna stödformerna anges innebär enligt propositionen en inskränkning jämfört med den nuvarande stödlagen. Anledningen till detta är att endast dessa stödformer är undantagna från kravet att företaget annars ska försättas i resolution. Nedskrivning eller konvertering av kapitalinstrument utanför resolution Om företaget i resolution har ett positivt värde, får besluta att innehavare av skuldförbindelser som företaget ingått ska byta sina fordringar mot aktier eller andra andelar i företaget (konvertering). Huvudsyftet med en nedskrivning eller konvertering utanför resolution är att avhjälpa att företaget fallerar eller förhindra att det sannolikt kommer att fallera och därmed också att undvika resolution. Metoden för att uppnå syftet är att genom nedskrivning absorbera eventuella förluster och genom konvertering stärka företagets kapitalbas genom att kapitalbasinstrument av lägre kvalitet (de relevanta kapitalinstrumenten) omvandlas till kärnprimärkapital som är av högsta kvalitet. Att kapitalbasen är av tillräcklig storlek och kvalitet för att kunna absorbera förluster är en central del av företagets varaktiga livskraft. För att stärka kapitalbasen, snarare än att genomföra en genomgripande finansiell rekonstruktion av företaget som vid resolution, ska de relevanta kapitalinstrumenten i detta fall uttryckligen konverteras till kärnprimärkapitalinstrument och inte till något annat äganderättsinstrument som inte räknas in i kärnprimärkapitalet. Nedskrivning och konvertering ska som huvudregel också ske när ett företag behöver statligt stöd, vilket utgör en annan typ av bevekelsegrund för åtgärden. Kravet på nedskrivning eller konvertering när ett företag inte är livskraftigt eller behöver statligt stöd för att kunna vara livskraftigt överensstämmer också med de förutsättningar som enligt den s.k. bör gälla avseende nedskrivning eller konvertering av primär- och supplementärkapitaltillskott. Nedskrivning eller konvertering ska ske i de fall då företaget inte kommer att vara livskraftigt om inte nedskrivning eller konvertering sker, eller om en koncern inte kommer att vara livskraftig om inte relevanta kapitalinstrument som getts ut av ett moder- eller dotterföretag skrivs ned eller konverteras. Det följer av krishanteringsdirektivet att blir involverad om ett dotterföretag har auktoriserats eller är hemmahörande här, eller om är samordnande tillsynsmyndighet (dvs. ansvarig för tillsynen på gruppnivå) även om dotterföretaget finns i en annan medlemsstat. Vid nedskrivning eller konvertering i ett moderföretag berörs dels då moderföretaget finns i , dels om inspektionen är samordnande tillsynsmyndighet men moderföretaget är utländskt. Det bör därför enligt regeringen framgå av den nya lagen om resolution att även kan vara involverad i eventuella beslut om utländska moder- eller dotterföretag. Vid nedskrivning eller konvertering i moderföretag ska de relevanta kapitalinstrumenten beaktas vid bedömningen av om moderföretaget uppfyller kraven på individuell nivå eller gruppnivå – till skillnad från vad som gäller för dotterföretagsfallet. Det sista fallet där nedskrivning eller konvertering av relevanta kapitalinstrument ska ske är när ett företag som kan försättas i resolution behöver statligt stöd. Det ska ses mot bakgrund av att ägare och borgenärer bör vara med och dela på bördan både för att minska behovet av statligt stöd och för att upprätthålla marknadsdisciplinen. Enligt direktivet ska den svenska berörda myndigheten, dvs. , fatta beslut om företaget i fråga auktoriserats i eller är hemmahörande här. Om beslutar om nedskrivning eller konvertering av kapitalinstrument är detta ett myndighetsbeslut som är bindande för innehavarna av dessa instrument. Resolutionsändamålen och förutsättningarna för resolution Ändamålen med resolution är att 1.säkerställa att kritisk verksamhet upprätthålls 2.undvika betydande negativa effekter på den finansiella stabiliteten 4.skydda garanterade insättare och investerare som omfattas av investerarskyddet 5.skydda kundmedel och kundtillgångar. Med kritisk verksamhet avses aktiviteter, tjänster och transaktioner som om de upphörde sannolikt skulle leda till störningar av tjänster som är avgörande för realekonomin eller störa den finansiella stabiliteten på grund av institutets eller koncernens storlek, marknadsandel, externa och interna sammanlänkning, komplexitet eller gränsöverskridande verksamhet, i en eller flera medlemsstater, särskilt med avseende på dessa aktiviteters, tjänsters eller transaktioners utbytbarhet. Mer konkret kan en funktion anses kritisk om den utgör en tillräcklig andel av någon av det finansiella systemets grundläggande funktioner, dvs. betalningsförmedling, kapitalförsörjning och hantering av risk, eller om den är en förutsättning för att någon annan central del av det finansiella systemet ska fungera. Att undvika betydande negativa effekter på den finansiella stabiliteten kan göras på olika sätt, men ska enligt krishanteringsdirektivet i synnerhet göras genom att förebygga spridning av negativa effekter, även på marknadsstrukturen, och genom att upprätthålla marknadsdisciplin. Eftersom förhindrande av spridningseffekter och upprätthållande av marknadsdisciplin inte utgör resolutionsändamålet i sig, utan endast är exempel på åtgärder för att uppnå detsamma, behöver de enligt regeringens mening inte anges uttryckligen i den nya lagen om resolution. Det är dock åtgärder som bör beaktas särskilt vid bedömningen av resolutionsändamålet. När det gäller resolutionsändamålet att skydda offentliga medel genom att minimera behovet av att förlita sig på extraordinärt offentligt finansiellt stöd avses med sådant stöd statsstöd enligt eller annat offentligt finansiellt stöd på överstatlig nivå, som om det hade getts på nationell nivå hade utgjort statsstöd, och som ges i syfte att bevara eller återställa ett företags livskraft, likviditet eller soliditet. Ändamålet omfattar således inte endast statliga medel utan även offentliga medel som överstatliga organ, exempelvis EU, förfogar över. Resolutionsändamålen i sig utesluter inte statsstöd, men det kommer till uttryck i andra artiklar i krishanteringsdirektivet som, tillsammans med , begränsar möjligheterna att ge statligt stöd. Det skydd som krishanteringsdirektivet ger insättare innebär att de tillförsäkras en oavbruten tillgång till insättningar och betalningstransaktioner. kan således förbättra konsumentskyddet för insättarna genom att ge dem ett likviditetsskydd. Vidare skriver regeringen att signalvärdet av att förfarandet uttryckligen skyddar insättarna inte heller ska underskattas, eftersom resolution ur insättarnas perspektiv bör vara Skyddet för insättarna kan alltså både vara ett ändamål i sig och ett led i att upprätthålla insättarnas förtroende för företag som tar emot insättningar generellt och därigenom också ett led i att förebygga spridningseffekter och upprätthålla kritiska verksamheter. Ett annat av krishanteringsdirektivets ändamål är att skydda kundmedel och Dessa ändamål är likartade då de båda avser tillgångar som ägs av kunderna och som endast förvaras av företaget, vilket innebär att de inte heller ska ingå i ett konkursbo. Om kunderna skulle få avbrott i sin möjlighet att disponera dessa tillgångar kan det både leda till problem för den enskilda kunden och ge upphov till spridningseffekter. Även frysning av andra kundtillgångar och medel än de som omfattas av insättningsgaranti eller investerarskyddet kan innebära stora problem för kunderna. I fråga om t.ex. en kontobehållning som överstiger det belopp som omfattas av insättningsgarantin ger varken denna eller investerarskyddet något skydd och resolutionsmyndigheten får tillfälligt frysa sådana medel. att skydda kundtillgångar och kundmedel avser kontanter eller andra tillgångar vilka i likhet med de medel som omfattas av investerarskyddet också omfattas av redovisningsskyldighet, men som däremot inte omfattas av investerarskyddet, är dessa ändamål nära relaterade när det gäller varför och i vilken omfattning som tillgångarna är skyddsvärda. och medel hanteras i resolutionsregelverket kan påverka förtroendet för En av förutsättningarna för att ett institut ska kunna försättas i resolution är enligt krishanteringsdirektivet att det har fastställts att institutet fallerar eller sannolikt kommer att fallera på någon av de fallissemangsgrunder som anges. har i regel de bästa förutsättningarna att bedöma om ett institut fallerar eller riskerar att göra det, eftersom inspektionen har all den information och kunskap om institutet som dess tillsynsuppdrag medför. är också som handlägger ärenden om återkallelse av tillstånd och bedömer allvaret i eventuella regelöverträdelser. anser därför, i likhet med utredningen, att det i den nya lagen om resolution bör tas in en bestämmelse att ska ansvara för fastställande av om ett institut fallerar eller sannolikt kommer att fallera. Vidare skriver regeringen att det även bör anges i den nya lagen om resolution att fastställande ska föregås av samråd med och . ska, på eget initiativ eller på begäran av , pröva om ett institut eller ett annat företag fallerar eller sannolikt kommer att fallera. Ett institut eller annat företag ska anses fallera om på objektiva grunder finner att 1.institutet eller företaget åsidosätter sina skyldigheter på ett sätt som kan medföra att tillståndet återkallas 2.institutets eller företagets tillgångar underskrider dess skulder 3.det inte kan fullgöra sina skulder i takt med att de förfaller till betalning eller 4.institutet eller företaget behöver visst statligt stöd. Det ska anses sannolikt att ett institut eller annat företag kommer att fallera om på objektiva grunder finner att det kommer att befinna sig i någon av situationerna som avses i 1–3. Ett fastställande av faktiskt eller sannolikt fallissemang ska föregås av samråd med och . ska försätta ett institut i resolution om har fastställt att institutet fallerar eller sannolikt kommer att fallera och bedömer att alternativa åtgärder inte inom rimlig tid kan avhjälpa eller förhindra fallissemang och att en resolutionsåtgärd är nödvändig med hänsyn till det allmännas intresse. Resolution ska anses vara i det allmännas intresse om det är nödvändigt för att uppnå ett eller flera av resolutionsändamålen och är proportionerligt i förhållande till dessa och en avveckling av institutet genom konkurs eller likvidation inte skulle uppnå ändamålen i lika hög grad. Prövningen av om det finns alternativa åtgärder som inom rimlig tid skulle avhjälpa eller förhindra fallissemang i institutet ska föregås av samråd med och . Även om ett institut uppfyller förutsättningarna för resolution behöver inte försätta det i resolution, om dess moderföretag eller institutet som omfattas av gruppbaserad tillsyn i samma koncern har försatts eller ska försättas i resolution och separata resolutionsåtgärder mot det förstnämnda institutet inte bedöms som nödvändiga för att uppnå något av resolutionsändamålen. får försätta sådana koncernföretag som omfattas av tillämpningsområdet för den nya lagen om resolution i resolution under vissa förutsättningar. Exempelvis får ett finansiellt institut försättas i resolution om både det finansiella institutet och dess moderföretag uppfyller förutsättningarna för resolution. Om moderföretaget är utländskt, ska den utländska myndighet som ansvarar för moderföretaget ha konstaterat att förutsättningarna för resolution är uppfyllda enligt lagstiftningen i det landet. Ett beslut om en koncernresolutionsordning som en utländsk resolutionsmyndighet fattar efter en överenskommelse med en eller flera resolutionsmyndigheter eller på grund av att resolutionsmyndigheterna inte har kommit överens, gäller i . Allmänna principer i resolution Enligt krishanteringsdirektivet ska resolutionsmyndigheten, vid användning av resolutionsverktyg och utövande av andra resolutionsbefogenheter, inte omfattas av vissa krav som annars skulle gälla enligt nationell rätt eller avtal eller på någon annan grund. Genom ett beslut om resolution får tillgång till fyra resolutionsverktyg, nämligen försäljningsverktyget, broinstitutsverktyget, avskiljandeverktyget och skuldnedskrivningsverktyget. En beskrivning av de olika verktygen finns under . De krav som inte omfattar resolutionsmyndigheten är dels krav på godkännande eller medgivande från någon offentlig eller privat person, inbegripet aktieägarna eller borgenärerna i företaget i resolution, dels förfarandekrav om att underrätta vissa personer, inbegripet eventuella krav om att offentliggöra underrättelser eller prospekt eller om att lämna in eller registrera handlingar hos någon annan myndighet, innan befogenheterna utövas. Vidare föreskrivs att resolutionsmyndigheten ska kunna utöva de allmänna resolutionsbefogenheterna oberoende av eventuella begränsningar eller krav på medgivande för överföring av berörda finansiella instrument, rättigheter, tillgångar eller skulder som annars skulle tillämpas. Vad särskilt gäller försäljnings-, broinstituts- och avskiljandeverktygen anges vidare att den överföring som görs vid användningen av dem får äga rum utan medgivande från aktieägarna i företaget i resolution eller från en annan tredje part än köparen (vid användning av försäljningsverktyget) respektive broinstitutet (vid användning av försäljningsverktyget eller avskiljandeverktyget) och utan att några andra förfarandekrav enligt bolags- eller värdepappersrätten iakttas. Regeringen anser att krishanteringsdirektivets artiklar i denna del bör genomföras genom en bestämmelse i den nya lagen om resolution. Enligt bestämmelsen ska vidta resolutionsåtgärder utan hinder av krav på godkännande eller medgivande eller förfarandekrav vid underrättelser som gäller enligt en annan lag eller ett avtal eller på någon annan grund. I begreppet underrätta inbegrips eventuella krav att offentliggöra underrättelser eller prospekt eller att lämna in eller registrera handlingar hos någon annan myndighet. Bestämmelsen innebär att , när myndigheten beslutar om och tillämpar resolutionsåtgärder, inte ska inhämta godkännande eller medgivande från någon offentlig eller privat person, inbegripet aktieägarna eller borgenärerna i företaget i resolution, eller beakta förfarandekrav om att underrätta vissa personer, vilket företaget skulle ha behövt göra för motsvarande åtgärder enligt exempelvis associationsrättslig lagstiftning, bolagsordning, avtal eller stadgar. Undantaget från förfarandekravet gäller även kommunikationsplikten enligt 17 § förvaltningslagen. beslut att vidta resolutionsåtgärder kan inte ogiltigförklaras eller upphävas på den grunden att myndigheten inte följt dessa krav. Anledningen till att krishanteringsdirektivet ställer krav på proportionalitet och beaktande av det enskilda företagets särdrag är de långtgående befogenheter som tillerkänns resolutionsmyndigheten i direktivet. Utövandet av befogenheterna kan i många fall innebära betydande ingrepp i de enskildas grundläggande fri- och rättigheter, främst i egendomsskyddet och näringsfriheten. Detta är främst påtagligt när företaget är försatt i resolution, men gör sig också gällande vid krisavvärjande åtgärder utanför resolution exempelvis vid tvångsmässig indragning eller överföring av aktier och nedskrivning eller konvertering av kapitalinstrument. I krishanteringsdirektivet har man därför förutsatt att fri- och rättighetsskyddet inte inskränks i större utsträckning än vad nöden kräver för att uppnå de allmänna intressen som ligger till grund för inskränkningen, varvid proportionalitetsprincipen har beaktats. Motsvarande gäller i princip också vid inskränkningar av egendomsskyddet och näringsfriheten enligt 2 kap. 15 och 17 §§ regeringsformen. Mot den bakgrunden anser regeringen att det finns skäl att erinra om proportionalitetsprincipen i en generell bestämmelse i den nya lagen om resolution, enligt vilken beslut bara får fattas om skälen för beslutet uppväger det intrång eller de men i övrigt som beslutet innebär för den som beslutet gäller eller för något annat motstående intresse. Bestämmelsen gäller såväl beslut om krisförebyggande åtgärder som krishanteringsåtgärder. Av bestämmelsen bör det uttryckligen framgå att det enskilda företagets särart ska beaktas vid tillämpningen på det sätt som artikel 1.1 andra stycket i krishanteringsdirektivet föreskriver. Rekvisiten arten och omfattningen av det berörda företagets verksamhet och komplexitetsgrad bör tolkas vitt, och innefattar alla omständigheter som och ska ta hänsyn till vid tillämpning av krishanteringsdirektivets krav och verktyg. ska genast anmäla ett beslut om att sätta ett företag i resolution till för registrering. Detsamma gäller för ett beslut att avsluta resolutionen och en allmän förvaltningsdomstols avgörande att upphäva ett beslut om resolution. I krishanteringsdirektivet anges att värderingar ska göras i olika syften. En värdering av företaget och dess tillgångar och förpliktelser ska göras innan ett företag försätts i resolution och ska utgöra underlag för beslutet om att inleda En värdering ska också göras innan resolutionsmyndigheten vidtar Den ska då ligga till grund för valet av lämpliga resolutionsåtgärder och åtgärdernas närmare utformning. värdering kan användas eller om det behövs flera värderingar får visa sig i det I krishanteringsdirektivet ställs det krav på en annan värdering med syftet att bedöma om ägare och borgenärer till följd av vidtagna åtgärder har fått ett sämre ekonomiskt utfall än vid konkurs eller likvidation och av detta skäl är berättigade till ersättning från finansieringsarrangemanget (resolutionsreserven). En första utgångspunkt vid genomförandet av krishanteringsdirektivets bestämmelser om värdering är att förslagen, eftersom en resolution är ingripande i ägares och eventuellt också i borgenärers rättigheter, måste vara förenliga med regleringen av det grundläggande skyddet för egendom i Såväl ägare som borgenärer kan till följd av åtgärder i en resolution drabbas av ekonomiska förluster till följd av t.ex. resolutionsmyndighetens beslut om en minskning av aktiekapitalet respektive nedskrivning av skulder. I 2 kap. 15 § regeringsformen anges bl.a. att den som genom expropriation eller något annat sådant förfogande tvingas avstå sin egendom ska vara tillförsäkrad full ersättning för förlusten. bestämmas enligt grunder som anges i lag. I förarbetena till bestämmelsen står bl.a. att även med en grundlagsfäst huvudprincip om full ersättning finns det utrymme att i vanlig lag utforma exempelvis värderingsregler och regler om vilka typer av förluster som ska vara ersättningsgilla på olika sätt. ersättningen ska bestämmas enligt grunder som anges i lag ger utrymme för sådana närmare principer för ersättningens bestämmande som exempelvis för närvarande finns i expropriationslagen (prop. 2009/10:80 s. 167 och 168). Innan prövar en fråga om resolution eller resolutionsåtgärd ska myndigheten uppdra åt en person som har en oberoende ställning i förhållande till myndigheter och till det företag som ska värderas att göra en rättvis, väl avvägd och realistisk värdering av företagets tillgångar och Den som utför värderingen får entledigas från uppdraget bara om det finns saklig grund för det. Värderingen ska ligga till grund för beslut i frågor om resolution och resolutionsåtgärder. I propositionen anförs att det finns många skäl till varför resolutionsmyndigheten bör kunna utöva kontroll över ett företag i resolution. Om den möjligheten saknas kan företagets befintliga ägare t.ex. driva företaget vidare på ett samhällsekonomiskt icke önskvärt sätt eller vidta åtgärder som gynnar dem på långivarnas bekostnad. Det måste därför vara möjligt för resolutionsmyndigheten att inom ramen för kontrolltagandet förhindra att företaget vidtar åtgärder som motverkar syftet med resolutionen. Utgångspunkten för regeringens förslag är därför att resolutionsmyndigheten bör ges de befogenheter som myndigheten kan behöva för att kunna vidta nödvändiga resolutionsåtgärder och på det sättet uppnå resolutionsändamålen. Det framgår tydligt av krishanteringsdirektivet att resolutionsmyndigheten ska ges möjlighet att ta kontroll över företaget i resolution. Att utöva kontroll över ett företag, skriver regeringen vidare, innebär att ensam ha beslutanderätt över företaget. Kontrollbegreppet i relation till en juridisk person relaterar vanligtvis till företagets beslutsorgan, exempelvis bolagsstämman och styrelsen. Som en del i kontrolltagandet bör därför såväl aktieägarna som styrelsen och verkställande direktören kunna avskärmas från inflytande över företaget i resolution. Enligt propositionen ska det gälla att när har beslutat att ett företag ska försättas i resolution övertar myndigheten 1.ägarnas rätt att rösta för aktierna eller andelarna vid stämman eller 2.i en sparbank, huvudmännens rätt att besluta i ärenden vid sparbanksstämman. I syfte att uppnå resolutionsändamålen ska vidare få utöva kontroll över företaget genom att ta över ägarnas, huvudmännens, styrelsens och den verkställande direktörens befogenheter i den utsträckning som myndigheten finner nödvändigt. ska få förelägga ett företag i resolution att vidta en eller flera resolutionsåtgärder. Vidare skriver regeringen att eftersom hela eller delar av ett företag i resolution parallellt med resolutionsförfarandet ska drivas vidare, och det helst utan avbrott, är det centralt att företagets interna beslutsstruktur och kontrollsystem i möjligaste mån behålls intakt. Att så sker har även en viktig praktisk funktion, eftersomverksamheten i de aktuella företagen är omfattande och av komplicerad natur och resolutionsmyndigheten annars skulle få fatta ett stort antal beslut . Det är därmed inte möjligt att lägga hela det operativa och förvaltande ansvaret på resolutionsmyndigheten. Det är också rimligt att utgå från att resolution av större företag kommer att ta tid och svårligen kommer att kunna hanteras under t.ex. en helg. Eftersom intentionen är att företaget helt eller delvis ska fortleva kommer en beslutsstruktur som är intakt också att underlätta utträdet ur resolution. Mot denna bakgrund bör enligt regeringen resolutionsmyndigheten endast använda sig av styrelsens och den verkställande direktörens befogenheter i den mån det är nödvändigt för att kunna vidta resolutionsåtgärder. En sådan utgångspunkt överensstämmer även med det krav på proportionalitet som följer av krishanteringsdirektivet. får när ett företag är försatt i resolution befogenhet att besluta i styrelsens eller den verkställande direktörens ställe i den utsträckning det anses nödvändigt för att uppnå resolutionsändamålen. När resolutionsmyndigheten fattar beslut i aktieägarnas, styrelsens eller verkställande direktörens ställe ansvarar myndigheten för skada enligt skadeståndslagen (1972:207). Detta innebär att när resolutionsmyndigheten fattar beslut i styrelsens eller den verkställande direktörens ställe kan myndigheten bli skadeståndsskyldig enligt allmänna skadeståndsrättsliga regler, närmast 3 kap. 2 § skadeståndslagen. verkställande direktören har samma aktiebolagsrättsliga ansvar för skada när företaget är försatt i resolution som under normala förhållanden, dvs. ansvarar enligt reglerna i aktiebolagslagen. Vidare skriver regeringen att ska utse en ny styrelse och verkställande direktör för ett företag i resolution. Detta gäller dock inte om det