bet · H201UbU9 · 2015-03-06 00:00:00 — anser därför att det nu är tid att införa en klassikerlista, en lista med litterära verk - romaner, noveller, essäer, sagor och dikter - men också filmer och musik som alla elever bör komma i kontakt med och ta del av under sin skolgång. Det är naturligtvis inte vi politiker som ska bestämma vilka verk som ska ingå. Urvalet bör göras utifrån verkens litterära och språkliga kvaliteter och den kulturhistoriska betydelsen. Urvalsprocessen, där har huvudansvaret, bör vara öppen, men de litteraturhistoriska och idéhistoriska institutionerna vid våra universitet bör spela en stor roll. Önskvärt är också att är involverad. Naturligtvis ska också lärarna ha en nyckelroll i urvalet. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT En annan mycket angelägen fråga att titta närmare på är hur timplan kan göras bättre. Varje elev ska i ha en garanterad undervisningstid på . När Skolinspektionen kontrollerade 722 grundskolor kunde 220 skolor inte visa att de erbjöd tillräckligt antal undervisningstimmar till sina elever. Som det är nu kan en elev som flyttar från en skola till en annan gå miste om exempelvis ett stort antal historietimmar, därför att skolledningen eller huvudmannen på skolan dit eleven flyttar har lagt upp undervisningen på ett helt annat sätt och fördelat den annorlunda över grundskoletiden. Jag noterar att regeringspartierna reserverar sig mot utskottets förslag om mer undervisningstid i matematik med motiveringen att man vill ta ett samlat grepp om timplanen och tidsanvändningen. Jag välkomnar samtalen framöver om en reviderad timplan. Men det betyder inte att vi inte kan göra två saker . Vi måste öka antalet timmar där vi vet att elevernas resultat måste höjas och där vi vet att vi i en internationell jämförelse ligger lågt. måste vi kunna diskutera timplanen i dess helhet. Vi måste också våga tala klarspråk. En stor och avgörande förklaring till att inte står sig väl i de så kallade PISA-mätningarna är själva attityden till utbildning. Det kan vi se när vi jämför med länder i till exempel. Det handlar om hur skola och utbildning prioriteras av familjen, av eleverna själva och av samhället i övrigt. Det är lärarens skyldighet och ansvar att vägleda eleverna. Men skolan kan inte fixa allt. Vi måste våga säga att föräldrarna och eleverna själva också har ett ansvar för att undervisningen ska fungera. läste jag en intervju med fotbollsspelaren . Han hade vunnit för tredje gången. Han förklarade i intervjun att hans framgångar är resultatet av en kombination av tur, talang och duktiga tränare. har aldrig stått och nött frisparkar efter ordinarie träning. Han har aldrig tillbringat i gymmet. Ansvaret för hans form och framgångar vilar på tränarnas axlar. Nej, någon sådan intervju existerar förstås inte. Jag överför bara delar av svensk skoldebatt på toppidrotten. Då inser man att det är en absurd diskussion huruvida egna ansträngningar och läxläsning hjälper studieresultaten eller inte. Man inser att vi är långt ifrån det som borde vara en grundinsikt om allt lärande, att övning ger färdighet. Med det är min lilla övning över, och jag tackar för ordet. Vi kristdemokrater står naturligtvis bakom alla våra reservationer, men för tids vinnande yrkar jag bifall till reservation 6. Det rapporteras om att svensk skola är i kris och att den står inför många olika utmaningar. Som en del har påtalat, kanske framför allt centerpartisterna, måste vi lyfta fram de viktiga och goda exemplen när det gäller skolan. Jag håller med om att det är viktigt. Men tyvärr handlar oftast de rapporter vi får om de negativa exemplen. Det är de vi måste ta tag i på något sätt, utan att för den skull glömma att lyfta fram de goda. Det rapporteras om en skola som har blivit stökig, otrygg och mer segregerad, där skolresultaten fortsätter att sjunka, där läraryrket tappar status och så vidare. Listan kan göras lång. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Frågorna är många. För mig är de viktigaste frågorna: Vad är orsaken? Hur har det kunnat bli så här? Och hur kommer vi till rätta med problemen? Men jag skulle vilja fråga församlingen här om vi är nöjda med den debatt som vi har haft . Vad har vi kommit fram till egentligen? I debatt efter debatt står vi här och skyller på varandra. Alliansen skyller på regeringen, och regeringen skyller på Alliansen. Vi kommer inte vidare. Jag lyfte upp detta strax före valet. Då skyllde jag på att det var valrörelse. är den över. Och debatten ser i alla fall ut så här. Det är trist. Jag struntar egentligen i vems fel det är att vi har en svensk skola som ser ut som den gör . Lärarna struntar i vems fel det är, och eleverna struntar i vems fel det är. Det som jag och alla andra vill är att vi ska komma till rätta med det. Vi vill ha en lösning på hur vi ska komma till rätta med det, hur vi ska kunna vända det, i stället för att leta efter en syndabock. Vi står inför fullbordat faktum och måste välja att se framåt, för att stävja nedgången och de dåliga resultaten men också för att säkra uppgången. Den är viktig för hela samhället. Då är det såklart inte ointressant att titta på vilka reformer som har fungerat och vilka som inte har gjort det. Det är tvärtom väldigt viktigt. Men vi måste också kunna debattera vad vi gör härifrån och framåt. Det är de frågorna som vi egentligen vill ha svar på. Skolfrågan är inget isolerat problem. Jag har sagt det tidigare, och jag säger det igen: Jag ser skolans problem som en återspegling av samhället. Samhället har blivit hårdare. Det har blivit mer otryggt. Medmänsklig respekt saknas ofta, förväntningarna har sänkts och det ställs alldeles för få krav i samhället. De problemen återspeglas i skolan. Men när det handlar om skolan heter det att skolan har problem och att skolan måste lösa det. Vi måste se det bredare än så. Vi måste se det på bred front. Det finns mycket som vi kan göra för att ge eleverna bättre förutsättningar att lyckas. På det stora hela finns det i detta betänkande många goda förslag. Det finns många bra motioner som jag tror att vi kan enas om . Vi vet vart vi vill, men vi vill dit på olika sätt. Ökad undervisningstid i matematik är bra, men anser att vi borde ha nivågruppering i matematikundervisningen. Elever är olika, och vi kan inte förvänta oss att alla elever kan tillgodogöra sig matematik på samma sätt. En del är teoretiskt lagda; en del är praktiskt lagda. Då måste man också kunna ha undervisning som utgår från det. Om vi ska klättra i framtida PISA-undersökningar måste vi bejaka elevernas olikheter. Problemet är att vissa har svårt att hänga med i den ordinarie utbildningstakten. Om man en gång kommer efter är det väldigt svårt att komma i kapp. Andra är understimulerade och tycker att det går för sakta. Men dessa faktorer spelar kanske inte jättestor roll eftersom det är svårt att ta till sig undervisningen om vi inte får ordning och reda i klassrummen. Det spelar ingen roll hur duktig en lärare eller elev är; om eleverna inte ens är på plats är det svårt att få undervisning av god kvalitet. Det ena ger det andra. Vi måste ta ett helhetsgrepp. Det handlar om attityder, både i samhället och i skolan. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT sa tidigare att han såg en förändring. Jag kan också känna en viss förändring. Vi är på rätt väg och måste fortsätta att bygga på den. Då är det viktigt att vi gör reformer och lägger förslag i stor samsyn. Det sänder signaler, till både samhället och verksamheten i övrigt, att vi är enade om någonting. Om vi har gjort något som är väl förankrat här slipper vi debatterna i efterhand om vems fel det är. Jag står såklart bakom samtliga våra reservationer och yrkar bifall till reservation 1 och 7. Jag tänkte tala lite kort om läxläsning och fritidshem. Men först tänkte jag ta upp ett par korta saker som har nämnts i debatten. Huvudmannaskapet har alltid varit delat mellan staten och kommunen. Skillnaden har varit var tyngdpunkterna i huvudmannaskapet har legat. Vi vill att tyngdpunkten skjuts över till det statliga huvudmannaskapet. Vi tar makt från kommunerna, naturligtvis inte från lärare och elever. Vi har jättemånga bra, fungerande skolor i landet. Jag har själv jobbat på flera stycken. sällar jag mig till mängden som tar upp egna erfarenheter. Lärarkåren är oerhört duktig på många håll och gör ett fantastiskt arbete. Det är inte det som är problemet. Problemet är att vi har fallit i PISA-undersökningarna. Vi har legat på en bra nivå och har fallit. Någonting har vi gjort fel, och någonting måste vi rätta till. har det från vissa håll framförts förslag på att slopa läxor i den svenska . Orsakerna till det är att vissa elever får mer hjälp hemma än andra och att det därigenom uppstår en orättvisa. Andra argument som har framförts är att allt skolarbete ska ske under skoltid för att inte inkräkta på elevernas fritid. Ännu ett argument mot läxor är att eleverna behöver vägledning och hjälp av läraren för att klara de olika momenten. Inget av ovanstående argument är hållbart menar vi. Läxor ska huvudsakligen bestå av olika övningsmoment där eleven kan vara ganska självgående. Att lära sig helt nya moment ska aldrig komma i fråga som läxa. Det hoppas vi att våra lärare får klart för sig på våra lärarhögskolor. Den orättvisa som det innebär att elever får olika mycket hjälp i hemmet kan vi aldrig komma ifrån. Vi kan bara kompensera detta genom att erbjuda hjälp i skolan. Vi har ju anslagit mer pengar för fler vuxna i skolan. Med detta taget i beaktande förutsätter vi att skolan ska kunna hjälpa till med läxläsning . Det behövs självklart en organisation till det och lite pyssel. En annan outnyttjad resurs är fritidshemmen, men vi är inte klara med exakt hur de ska organiseras för alla elever . När det gäller personaltätheten på våra fritidshem har en oroande utveckling tagit fart . Antalet barn har enligt i princip fördubblats . Detta har fått till följd att både verksamheten och tillsynen inte håller den kvalitet som vore önskvärt, både ur ett samhälleligt perspektiv och ur ett barnperspektiv. Det debatteras också mycket hur vi ska stoppa mobbning och - som det så vackert heter - se varje barn. En ökning av personaltätheten på landets fritidshem skulle vara en åtgärd med omedelbar effekt mot just detta. Dock skulle det ju inte vara gratis. Självklart är det så att om samhället satsar mer pengar på en verksamhet, kan man också kräva att få ut mer av den verksamheten. Här finns det ett problem med att fritidshemmen tillhör den kommunala verksamheten, och staten kan inte på ett enkelt sätt finansiera en utökad personaltäthet. Däremot kan vi i allmänna råd för fritidshem införa rekommendationer för persontäthet. Det vore i alla fall en början. Det står lite om personaltätheten i de allmänna råden, men väldigt diffust och luddigt. Rektorn ska tillsammans med personalen föra en dialog om lämplig personaltäthet, står det i nämnda skrift. Vår gissning är att pengapåsen kommer att styra denna dialog i hög grad. Det stämmer att förutsättningarna för varje fritidshem skiftar beroende på barngruppens sammansättning och att det därför kan vara svårt att sätta absoluta gränser. Men man kan i alla fall börja med att ge råd om miniminivåer i de allmänna råden för fritidshem. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .)