bet · H201MJU6 · 2015-02-23 00:00:00 — – Fiskodling eller övervintring av fisk som förbrukar foder (men inte över ) är anmälningspliktigt och ska anmälas till berörd kommun. Även om det inte finns tillståndsplikt får tillsynsmyndigheten i vissa fall förelägga en verksamhetsutövare att ansöka om tillstånd. Det gäller om verksamheten medför risk för betydande föroreningar eller andra betydande olägenheter för människors hälsa eller miljön, enligt 9 kap. 6 a § . För anmälningspliktiga verksamheter gäller alltid att den myndighet som handlägger ett anmälningsärende också ska pröva om verksamheten behöver tillståndsprövas. Det är som genom sin miljöprövningsdelegation fattar beslut i tillståndsärenden, enligt 1 kap. 6 § 2 miljöprövningsförordningen, 7 § förordningen (1998:899) om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd och förordningen (2011:1237) om miljöprövningsdelegationer. Anmälningar handläggs däremot av den berörda kommunen. Havs- och vattenmyndigheten har det nationella ansvaret för tillsynsvägledning när det gäller vattenbruk inom område. Myndigheten har även föreskriftsrätt för viss flyttning och utsättning av fisk enligt fiskelagstiftningen och ger vägledning inom det området. Enligt myndigheten pågår ett arbete med att ta fram en vägledning för vattenbruket – Havs- och vattenmyndighetens plan för tillsynsvägledning inom område för åren 2012–2015. Arbetet beräknas pågå och inkluderar bl.a. en översyn av allmänna råd Fiskodling – Planering, tillstånd, tillsyn (AR 1993:10). Mot denna bakgrund bedömer utskottet att regelverket för tillståndsgivning är gediget och att den översyn av bestämmelserna som efterlyses i motion 2014/15:324 (S) redan pågår. Utskottet föreslår därför att motionsyrkandet lämnas utan vidare åtgärd. Fiskodling på land och i insjöar Inledningsvis vill utskottet uppmärksamma att vattenbruket i är mångfacetterat eftersom möjligheterna för detta skiljer sig åt mellan landets olika delar. Landbaserad fiskodling förekommer främst i landets södra delar eftersom kusten här i huvudsak saknar skärgård och insjöarna inte klarar den näringsbelastning som traditionella kassaodlingar innebär. Vattenbruket här är därför inriktat på landbaserade odlingar av främst regnbågslax och kräftor. Större landbaserade odlingar med rening och viss recirkulation av vattnet är den dominerande odlingsformen i t.ex. . Enligt är förutsättningarna för att få tillstånd till nya odlingar enligt denna modell goda. Vad gäller vilka insjöar som är lämpliga områden för vattenbruk är kommunernas översiktsplaner enligt (2010:900) ett instrument att tillgå. Länsstyrelserna och Vattenmyndigheterna kan tillhandahålla lämpligt planeringsunderlag till kommunerna och utifrån vattenförvaltningens åtgärdsplaner och, i samarbete med kommunerna, föreslå lämpliga områden för vattenbruk. Vidare kan det nämnas att vattenbrukare kan söka stöd för investeringar och miljövårdande åtgärder. Förutom individuella stöd kan en vattenbrukare också tillsammans med andra söka stöd för sådant som är av gemensamt intresse för branschen. Utskottet anser att förutsättningarna för att utveckla fiskodling på land och i insjöar redan är tämligen goda och att motion 2014/15:2782 (SD) yrkandena 2 och 3 därmed kan lämnas utan vidare åtgärd. Utskottet har uttalat sig om musselodlingar och framhållit att det behövs en satsning för att möjliggöra en storskalig utbyggnad av musselodlingen inom utvalda områden längs den svenska kusten (se bet. 2008/09:MJU29 och 2011/12:MJU9). Enligt uppgifter från kan musselodlingar anläggas för livsmedelsproduktion men även för att minska övergödningen och som källa för förnybar energi. Musslorna äter stora mängder mikroalger och tar därmed upp näring ur vattnet. När musslorna skördas och används som mat till människor, som djurfoder eller för gödning på land, återför man näringsämnen från hav till land och sluter kretsloppet av näringsämnen. odlas svenska musslor framför allt på , där flera företag bedriver odling av musslor som livsmedel. Här odlas ca musslor . I odlas musslor i mindre omfattning, men enligt satsar nu fler aktörer på att odla musslor i större skala även här. I sammanhanget kan det nämnas att det har gjorts och görs försök både på och i med att använda musselodling som en miljöåtgärd eftersom musslor tar upp fosfor och kväve när de filtrerar vattnet och tar upp växtplankton som sin föda. När musslorna sedan skördas erhålls ett nettoborttag av näringsämnen ur havsmiljön. Följande forskningsprojekt med musselodling i kan nämnas: Aquabestlänk, Baltic Eco Mussel, Submariner och . Som nämnts ovan anser utskottet att har stor potential för att utveckla ett hållbart vattenbruk. För att ta till vara denna potential har tillsammans med forskare, myndigheter, intresseorganisationer och näringen tagit fram en strategi för svenskt vattenbruk. Enligt uppgift från ska strategin konkretiseras genom en handlingsplan som beräknas vara klar . Handlingsplanen kommer bl.a. att hantera frågan om att utveckla tekniker för odling och förädling av s.k. blå fånggrödor, vilket omfattar odling av musslor. Liksom tidigare stöder utskottet en utbyggnad av den svenska musselodlingen. Utskottet anser att flera viktiga initiativ tagits som för utvecklingen i denna riktning och konstaterar att musselodling på varit särskilt framgångsrikt. Mot bakgrund av det anförda föreslår utskottet att motion 2014/15:2782 (SD) yrkande 4 lämnas utan vidare åtgärd. I fråga om utplantering och omflyttning av fisk vill utskottet inledningsvis påpeka att detta är sannolikt både den äldsta och fortfarande den vanligaste formen av fiskevård i . har formulerat riktlinjer för utplantering och spridning av fisk (FINFO 2001:8). Utsättning av fisk kan göras i bevarandesyfte eller för att få ett förbättrat fiske. I bevarandesyfte görs utsättningar för att stödja hotade eller återintroducera redan utrotade bestånd. Att sätta ut fisk som naturvårdsåtgärd med syftet att skydda hotade bestånd eller återetablera redan utrotade bestånd kan utgöra en miljönytta som måste vägas mot en eventuell risk med utsättningen. För att uppnå ett hållbart fiske skall i första hand beskattningen anpassas efter den naturliga resursen genom styrning av fiskets bedrivande. Om produktionen bedöms vara lägre än vattenområdets potential är det viktigt att försöka identifiera orsakerna och där så är möjligt vidta åtgärder, exv. Om sådana åtgärder inte är möjliga eller inte leder till önskat resultat kan utsättning efter riskbedömning göras. Utsättning av fångstfärdig fisk, put-and-take, som inte förväntas etablera naturligt reproducerande bestånd skall endast göras i vattenområden där naturbestånd av arten ifråga saknas eller inte har något skyddsvärde. För att sätta ut fisk eller flytta fisk från ett vattenområde till ett annat krävs tillstånd från . Tillståndsgivningen regleras i förordningen (1994:1716) om fisket, vattenbruket och fiskerinäringen (16 §) och föreskrifter om utsättning av fisk samt flyttning av fisk i andra fall än mellan fiskodlingar (FIFS 2011:13). Syftet med lagstiftningen är dels att förhindra oönskad spridning av arter och stammar av fisk eller kräftor, dels att hindra spridning av smittsamma sjukdomar. Lagstiftningen är restriktiv eftersom utsättning av fisk och kräftor är förknippad med flera potentiella risker. För exempelvis signalkräftor ges tillstånd enbart till vattenområden där tillstånd har getts. Utskottet påminner i detta avseende om risken med genetiskt modifierade organismer och invasiva arter. Havs- och vattenmyndigheten har det administrativa och sammanhållande ansvaret för arbetet med främmande invasiva arter i vattenmiljön. Enligt myndigheten finns det drygt 2 000 främmande arter representerade i de svenska vattnen. Ett exempel är den amerikanska hummern som utgör ett allvarligt hot mot sin europeiska släkting. Genom miljömålsarbetet arbetar myndigheten långsiktigt med att förhindra att främmande arter och genetiskt modifierade organismer som kan hota biologisk mångfald introduceras. Som del av detta är det vid utsättning och spridning av fisk mycket viktigt att kunna bedöma olika vattenområdens skyddsvärde. En sådan klassificering underlättar en riskbedömning av vilken inverkan utsättning och spridning av fisk har på skyddsvärda arter och stammar. Som nämnts ovan är utsättning av fisk den vanligaste formen av fiskevård i , och sådan verksamhet nyttjas mycket flitigt i vissa områden. Som exempel kan lyftas fram den stadigt växande utsättningsvolymen av ål som utskottet uppmärksammar i detta betänkande. Utskottet anser vidare att de gällande restriktionerna av utsättning av fisk är adekvata för att hantera de potentiella risker som en sådan verksamhet är beskaffad med. Mot denna bakgrund föreslår utskottet att motion 2014/15:2782 (SD) yrkande 5 avstyrks. Kräftfiske på enskilt vatten Utskottet har uttalat sig om kräftfisket i betänkande 2012/13:MJU13. Utskottet anförde då att för att få fiska kräftor måste man som huvudregel vara yrkesfiskare med särskilt tillstånd eller vara fiskerättsinnehavare med eget vatten. På enskilt vatten (enskilt vatten sträcker sig från stranden och ut, eller om det är mycket långgrunt, ända ut ) är det fiskerättsinnehavaren som bestämmer hur kräftfisket ska bedrivas och därmed också hur kräftbeståndet förvaltas. Det är han eller hon som bestämmer hur, när och i vilken omfattning kräftfiske ska ske. Det finns emellertid även vissa bestämmelser om kräftfiske som sker med stöd av egen fiskerätt. Havs- och vattenmyndigheten har föreskrivit om regler för kräftfiske i de fem , vilket framgår av föreskrifter (FIFS 2004:37) om fiske i sötvattensområdena. Av 2 kap. 15 § framgår att myndigheten t.ex. infört ett minimimått för kräfta. Denna regel gäller alltså såväl på enskilt som på allmänt vatten i de fem . Vidare vill utskottet påpeka att Havs- och vattenmyndigheten enligt 2 kap. 7 § förordningen (1994:1716) om fisket, vattenbruket och fiskerinäringen kan föreskriva om fiskevårdande bestämmelser i havet och vattnen längs kusterna och i , , och samt i till det första definitiva vandringshindret. I övriga vatten kan myndigheten endast meddela föreskrifter för att skydda särskilt hotade arter eller stammar av nationellt intresse. Havs- och vattenmyndigheten har inte funnit något behov av att göra detta vad gäller kräfta. Utskottet anser att det är angeläget att värna de svenska kräftbestånden men bedömer att det gällande regelverket redan är anpassat till denna målsättning. Mot bakgrund av det anförda föreslår utskottet att motion 2014/15:1515 (SD) avstyrks. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om överförbara ålfisketillstånd, åtgärder för att bevara ålbeståndet, totalförbud mot ålfiske och de gällande ålfiskebestämmelsernas förhållande till . Jämför reservation 6 (V). Enligt motion 2014/15:548 av och (båda C) bör ålfisketillstånd kunna överföras mellan personer. kan innehavare av ålfisketillstånd inte överlåta sitt företag och därtill nödvändiga licenser att bedriva ålfiske till annan person. Situationen riskerar att leda till att dagens ålfiskeföretag inte kan fortsätta sin verksamhet när den innevarande tillståndshavaren upphör med sitt ålfiske. I motion 2014/15:915 av och (båda M) föreslås att regeringen bör överväga att se över det ramverk som förhindrar överlåtelse av ålfisketillstånd under förutsättning att ålbeståndet kan säkras. Det är orimligt att en verksamhet som getts tillstånd att bedrivas inte får överlåtas på någon annan. Den typen av blockerande effekter, inom ramen för den gällande lagstiftningen, kan vara ett direkt hot mot de få yrkesfiskare som innehar ålfisketillstånd som finns kvar. Även i motion 2014/15:1800 av och (båda C) föreslås ändrade regler vad gäller ålfisketillstånd för skärgårdsnära småskaligt fiske för att möjliggöra generationsskifte. Ändrade regler som möjliggör ett generationsskifte i skärgårdslantbruk eller småskaligt fiske skulle enligt motionärerna ge framtidstro, bevara kunskap, utgöra en grund för hållbar turism och skärgårdsutveckling och ge ett verksamt bidrag till att bevara den biologiska mångfalden i skärgårdsområden. Åtgärder för att bevara ålbeståndet inklusive totalförbud mot ålfiske I motion 2014/15:817 av och (båda C) föreslås åtgärder för att rädda och öka ålbeståndet i svenska vatten. Enligt motionärerna är det angeläget att snabbt minska den stora mängd ål som dör i svenska åar till följd av kraftverken. Dessutom anser de att det behövs en ökad utsättning av ålyngel och en minskning av den stora mängd ål som äts upp av sälar och skarvar och att ett totalförbud mot ålfiske skulle minska intresset för ålen vilket därmed skulle hota dess fortlevnad. I kommittémotion 2014/15:848 av m.fl. (V) yrkande 23 föreslås åtgärder för att rädda ålbeståndet. Motionärerna anser att bör införa ett totalförbud mot ålfiske. Ålen är klassad som akut hotad och enligt motionärerna är därför ett totalstopp den enda möjliga lösningen för att försöka rädda beståndet. I motion 2014/15:143 av (M) föreslås att regeringen ska utreda hur de gällande ålfiskebestämmelserna förhåller sig till om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Fiske av ål i är knutet till de s.k. åldrätterna. Enligt motionärerna riskerar ett ålfiskeförbud att avsevärt minska åldrättens värde genom att de svenska myndigheterna i realiteten förhindrar möjligheten till ålfiske. Motionärerna anser att de eventuellt begränsande bestämmelserna måste utformas med respekt för egendom och med krav på att ingreppet i den enskildes rätt ska vara proportionerlig. Utskottet har klargjort bakgrunden till rådande ålfiskebestämmelser. I betänkande 2011/12:MJU15 anförde utskottet följande: När det gäller den svenska återhämtningsplanen för ålen är bakgrunden att rådet 2007 antog förordning (EG) nr 1100/2007 om åtgärder för återhämtning av beståndet av europeisk ål. Enligt förordningen skulle medlemsstaterna upprätta planer för förvaltning av ålbeståndet. Målet med förvaltningen är att minska dödligheten så att av ålens biomassa i ett av människan opåverkat bestånd ska kunna påbörja lekvandringen till . nationella förvaltningsplan för ål godkändes av . Planen består av fyra huvudinriktningar: skärpta regleringar av fisket, utökade kontrollåtgärder, ökade utsättningar av ål och åtgärder för att minska dödlighet hos blankål i vattendrag. Utskottet har tidigare redovisat att , med anledning av ålens akuta beståndssituation, beslutade att införa ett förbud mot att fiska ål i avvaktan på EU:s krav om att samtliga medlemsstater skulle upprätta ålåterhämtningsplaner (bet. 2010/11:MJU11 Fiskeripolitik m.m.) Särskilda tillstånd kunde dock ges för den som hade bedrivit riktat ålfiske . Dessa tillstånd kombinerades med nationella bestämmelser om höjt minimimått och redskapsbestämmelser för fasta redskap och ryssjor. Som utskottet då anförde behövs det också i fortsättningen kraftfulla åtgärder för att fler ålar ska överleva. Utskottet välkomnar därför att ytterligare åtgärder för att skydda den utrotningshotade ålen har vidtagits, såsom att minimimåttet i och sötvattensområdena har höjs och att ålfisket på stoppas helt . Vidare utgår utskottet från att regeringen inom EU-samarbetet driver frågan om att skapa förutsättningar för en tillväxt av ålbeståndet. Undantag från ålfiskeförbudet kan fås genom att ansöka om tillstånd hos Havs- och vattenmyndigheten. Bestämmelser om fiske efter ål finns i föreskrifter (FIFS 2004:37) om fiske i sötvattensområdena och i föreskrifter (FIFS 2004:36) om fiske i , och . Enligt dessa bestämmelser kan tillstånd beviljas för två typer av fiske: dels vid fiske i vissa sötvattensområden som framgår av bilaga 6 i FIFS 2004:37 under förutsättning att ålen inte säljs samt att ål mindre än omgående släpps ut i vattnet igen, dels vissa yrkesfiskare som fiskar med stöd av särskilt tillstånd för fiske efter ål. Eftersom särskilt tillstånd att fiska ål är personligt och endast kan fås om man tidigare innehaft tillstånd att fiska ål, beviljas inte tillstånd till en ny ägare vid en generationsväxling eller när tillståndshavare av annan anledning upphör med sitt ålfiske. Antalet yrkesfiskare som fiskar ål med stöd av särskilt tillstånd sjunker således år för år. fiskade 437 fiskare med stöd av särskilt tillstånd, vilket ska jämföras med 235 stycken 2014. Antalet ålfisketillstånd har med andra ord näst intill halverats . Den sammantagna fångsten ål i hav och insjö har minskat i en ännu större omfattning (inbegriper inte ål som fångas för att levande transporteras och släppas ut nedströms befintliga vandringshinder/kraftverk). Sådan fångst uppgick till vilket ska jämföras med 2013. Som utskottet tidigare anfört (senast i bet. 2013/14:MJU9) är det angeläget att fortsätta att vidta åtgärder inom ramen för den nationella planen för återhämtning av beståndet av ål. ska emellertid vara adaptiv med en kontinuerlig uppföljning och anpassning av åtgärderna, inklusive tillståndsgivningen. Särskild vikt bör läggas vid samverkan mellan relevanta myndigheter och intressenter utanför fiskesektorn som påverkar ålens beståndssituation och vandring. Vad gäller den aktuella beståndssituationen är läget alltjämt kritiskt. Enligt Havs- och vattenmyndigheten uppgår rekryteringen av ål i till av nivån före den stora nedgång som startade . har dessutom varit de sämsta i de mätserier som Internationella havsforskningsrådets (Ices) ålarbetsgrupp följer. Vid de mätstationer i där det finns längre tidsserier av uppvandrande småål är dagens rekrytering endast av vad den varit under mitten av 1940- och 50-talen. Av vissa tidsserier framgår också att rekryteringen fortsatt att minska , från till , uttryckt i förhållande till referensperioden –1980. Detta kritiska läge till trots kan utskottet notera att tillståndsgivningen justerades i viss mån för att förenkla och påskynda ärendehandläggningen (HVMFS 2014:2, HVMFS 2014:3). Utskottet noterar även Havs- och vattenmyndighetens regleringsbrev för i vilket det framgår att myndigheten mot bakgrund av kommissionens utvärdering av den nationella ålförvaltningsplanen ska analysera behovet av och vid behov föreslå en revidering av ålförvaltningsplanen. Förslag till en revidering ska ske mot bakgrund av målen i EU:s förordning (EG) nr 1100/2007 och den vetenskapliga rådgivningen. Konsekvenserna av eventuella förslag till en revidering ska också redovisas. Uppdraget ska rapporteras till . Utskottet välkomnar dessa insatser från regeringen. Mot bakgrund av vad utskottet tidigare uttalat om de svenska ålfiskebestämmelserna, och det aviserade arbetet med att se över möjligheten till en revidering av den nationella ålförvaltningsplanen, föreslår utskottet att motionerna 2014/15:548 (C), 2014/15:915 (M) och 2014/15:1800 (C) lämnas utan vidare åtgärd. Åtgärder för att bevara ålbeståndet inklusive totalförbud mot ålfiske I fråga om ytterligare insatser för att bevara ålbeståndet har utskottet vid upprepade tillfällen uttalat betydelsen av sådana ansträngningar, t.ex. vad gäller begränsningar av den internationella handeln med ål och minskad turbindödlighet. I betänkande 2011/12:MJU15 underströk utskottet behovet av kraftfulla åtgärder för att fler ålar ska överleva och framhöll följande: Konventionen om internationell handel med utrotningshotade djur och växter, Cites, reglerar den internationella handeln med exemplar av hotade arter. Konventionen har tre bilagor med listor över arter. Bilaga I gäller utrotningshotade arter som är eller kan bli påverkade av handel och där handel bara kan tillåtas under mycket speciella förhållanden. Bilaga II gäller arter som inte är utrotningshotade, men där handeln ändå måste kontrolleras så att arternas överlevnad inte äventyras. Bilaga III gäller arter som är skyddade i minst ett land och där detta land ber andra om hjälp att kontrollera handeln med arten. fördes den europeiska ålen upp i konventionens bilaga II. Listningen innebär att handeln med ål kontrolleras och att det krävs exporttillstånd för att sälja ål. Utskottet konstaterar att har genomförts i EU genom EU:s förordning 338/97 om skyddet av arter av vilda djur och växter genom kontroll av handeln med dem. Inom ramen för förordningen beslutade EU att stoppa all import och export av ål till och från unionen. förlängdes förbudet t.o.m. . Utskottet har erfarit att besluten fattades eftersom de vetenskapliga myndigheterna vid båda tillfällena ansåg att ett uttag ur naturliga bestånd inte är oskadligt. Utskottet anser att det är angeläget att den internationella handeln med ål regleras. Utskottet har tidigare framhållit att det är angeläget att åtgärder vidtas för att minska dödligheten av ål vid passage av kraftverksturbiner och att sådant arbete bör finansieras av kraftbolagen själva, medan planering, prioritering och utvärdering av dessa åtgärder är en nationell angelägenhet. Frågor angående vattenrätt, såsom vandringsvägar förbi vattenkraftverk, ingår dock i civilutskottets beredningsområde. överlämnade regeringen en skrivelse om insatser för vandrande fisk i sjöar och vattendrag (skr. 2010/11:163) till civilutskottet i vilken regeringen lyfter fram de insatser och särskilda statliga satsningar som har gjorts i syfte att förbättra situationen för vandrande fisk i sjöar och vattendrag – särskilt skapandet av vandringsvägar för fisk. Utskottet har yttrat sig över skrivelsen i de delar den berör utskottets beredningsområde (yttr. 2011/12:MJU2y). I sammanhanget vill utskottet lyfta fram att undertecknades en avsiktsförklaring av och sex av de större kraftbolagen, nämligen , Eon, Fortum, Statkraft, Tekniska Verken och Holmen energi. Bolagen har åtagit sig att vidta åtgärder i elva prioriterade vattensystem. De tre huvudsakliga åtgärder som kraftbolagen vidtar för att öka överlevnaden i vattenkraftverken är fångst och nedtransport per bil, styrning av ålen via utskov och skonsam drift av kraftverket under vandringstoppar. I småkraftverken sker skonsam drift på frivillig basis vid vandringstoppar. Målet är att , dvs. 2015, ska av de ålar som växer upp i vattnen uppströms kraftverken nå kusten med livet i behåll. I betänkande 2011/12:MJU15 framhöll utskottet behovet av medel för pilotstudier och uppföljning i syfte att öka kunskapen om och verifiera effekter av vidtagna restaureringsåtgärder, märkning av ålyngel som sätts ut och analys av individernas livshistoria. Det är därför glädjande att konstatera att det pågår pilotförsök med fångst och nedtransport i ström, , och . Dessutom utökas försök med utskov. Utskottet noterar också att antalet utplanterade glasålsindivider har ökat . sattes ca 750 000 ålyngel ut i både sötvatten och kustzoner och ökade utsättningsvolymen till ca 2,1 miljoner yngel. All utsättningsål är kemiskt märkt för att underlätta en framtida utvärdering. Utskottet vidhåller som tidigare att det är angeläget att kraftfulla åtgärder vidtas för att rädda och öka ålbeståndet. Utskottet konstaterar med tillfredsställelse att flera viktiga åtgärder har gjorts och görs kontinuerligt i detta syfte och påminner om regleringsbrevet till Havs- och vattenmyndighetens för enligt vilket myndigheten ska analysera behovet av och vid behov föreslå en revidering av ålförvaltningsplanen. Med hänvisning till det anförda anser utskottet att motionerna 2014/15:817 (C) och 2014/15:848 (V) yrkande 23 kan lämnas utan vidare åtgärd. I fråga om ålfiskebestämmelsernas förhållande till vill utskottet inledningsvis understryka att en sådan prövning sker juridiskt inom rättsväsendet. Som nämnts ovan finns det ett generellt förbud för ålfiske i . Ett undantag från ålfiskeförbudet är personligt och kan endast fås om man tidigare haft tillstånd att fiska ål, och beviljas alltså inte automatiskt till en ny ägare vid t.ex. generationsväxling eller försäljning. De fastigheter längs delar av inom vars gränser fastighetsägaren åtnjuter ensamrätt på ålfisket, s.k. åldrätter, kan säljas eller ärvas. Dessa drätter är ofta utarrenderade och även arrenderätt till dessa fastigheter kan gå i arv.