bet · H201SoU10 · 2015-04-09 00:00:00 — Personer som inte bedöms vara bosatta i den kommun där de tillfälligt vistas har endast rätt till bistånd för att avhjälpa en akut nödsituation som inte går att lösa på annat sätt. I praktiken innebär det oftast att personen får bistånd till mat, logi eller resa till hemkommunen. Detta resonemang kan föras även i förhållande till EES-medborgare som bedöms sakna uppehållsrätt och därmed inte har sin egentliga hemvist i . Vad som är nödvändig hjälp för att avhjälpa en akut nödsituation måste bedöma i varje enskilt fall. Socialnämnderna har ett särskilt ansvar för barn och unga. Huvudprincipen är att ska behandla barn och unga som har uppehållsrätt i på samma sätt som barn och unga som är bosatta i . Barn som inte har uppehållsrätt i har som huvudregel endast rätt till sådana insatser från som syftar till att avhjälpa en nödsituation. Vilka insatser som ska erbjudas avgörs från fall till fall. Om familjen inte har uppehållsrätt i men ändå väljer att stanna kvar här, måste hantera situa-tionen. Inom ramen för att utreda barnets behov och stöd och skydd kan socialnämnden även behöva kontakta sociala myndigheter i barnets hemland. Den nationelle hemlöshetssamordnarens arbete Den nationelle hemlöshetssamordnaren hade fram t.o.m. i uppdrag att stödja kommunerna i deras arbete med att skapa långsiktiga och hållbara strukturer och fungerande rutiner för att motverka hemlöshet och utestängning från bostadsmarknaden. Ett särskilt fokus låg på att förebygga vräkningar, främst bland barnfamiljer. Hemlöshetssamordnaren lämnade sin slutrapport sökes – Slutrapport från den nationelle hemlöshetssamordnaren. Enligt regeringen är en slutsats från arbetet att inträdet på bostadsmarknaden för utsatta grupper måste underlättas (prop. 2014/15:1 utg.omr. 9 s. 152). Samordnarens funktion har enligt regeringen tydliggjort att det krävs en kommunövergripande samverkan för att komma till rätta med problematiken med hemlöshet och utestängning från bostadsmarknaden. Detta gäller även samverkan med olika externa aktörer, bl.a. för att få fram bostäder för sociala ändamål och för att kunna bedriva ett effektivt vräkningsförebyggande arbete. Regeringen anser vidare att det är viktigt att vräkningar av familjer med barn fortsätter att minska, bl.a. genom en bättre samverkan mellan socialtjänst och hyresvärdar och genom att underlätta inträdet på bostadsmarknaden för resurssvaga grupper (a. prop. s. 156 och 171). Länsstyrelserna har i uppdrag att stödja kommunerna i arbetet med att underlätta inträdet på bostadsmarknaden för resurssvaga kvinnor och män och för personer som i övrigt har svårt att varaktigt etablera sig på bostadsmarknaden, motverka hemlöshet och förebygga avhysningar. Särskilt fokus ska ligga på familjer med barn. Länsstyrelserna ska särskilt föra fram behovet av att i ägardirektiv även betona de kommunala bostadsföretagens sociala och allmännyttiga roll och i sitt arbete samverka med berörda myndigheter och aktörer. Länsstyrelserna ska redovisa de aktiviteter som genomförts och de erfarenheter som gjorts i fråga om uppdraget till i län som i sin tur ska lämna en samlad rapport från länsstyrelserna till . har i uppdrag att beräkna och analysera kommunernas kostnader för den sekundära bostadsmarknaden och deras kostnader i övrigt för personer som inte har en egen bostad. Syftet med uppdraget är att få en bild av vad kostnaderna för de boendelösningar som kommunerna bistår med uppgår till. Arbetet ska genomföras i samarbete med och i samråd med Kommuner och Landsting och ska redovisas till . Insatser för hemlösa EU-migranter i frågesvar I en interpellationsdebatt om nationella insatser för hemlösa EU-migranter anförde statsrådet följande: tar upp en sida av den fria rörligheten för EES-medborgare som ställer nya krav på samhället att förhålla sig till. Vi möter flera människor från länder i som har tagit sig hit i hopp om att få jobb men som sällan har förutsättningar för det och i stället tigger för sin försörjning. De är i många fall romer från och men även från andra EU-länder, som på grund av stor fattigdom, antiziganism och utanförskap lämnar sina familjer och ger sig av till andra delar av . De lever under ovärdiga förhållanden i vårt land och befinner sig i en utsatthet som kan få konsekvenser för hälsan och som innebär en risk för att utsättas för brott. Den här situationen innebär en utmaning för samhället på flera plan. Jag vet att många kommuner arbetar på ett föredömligt sätt med denna nya grupp utsatta människor och att man försöker utveckla det sociala arbetet allteftersom. Vissa kommuner lägger stort fokus på uppsökande arbete. Andra ger finansieringsstöd till idéburna organisationer. Några kommuner har i samarbete med idéburna organisationer startat härbärgen särskilt riktade till hemlösa EES-medborgare. En del kommuner och organisationer har varit på besök i och har knutit värdefulla kontakter med lokala myndigheter och ideella organisationer. Likaså visar det svenska civilsamhället ett stort engagemang till stöd för dessa utsatta EES-medborgare. En av grundtankarna med EU-samarbetet är att människor ska kunna söka sig till andra länder för arbete och studier, och vi ska fortsätta att värna om den fria rörligheten för EES-medborgare. Det optimala vore förstås att ingen människa skulle lämna sitt hemland för att tigga på gatorna i andra länder. Men lösningen på problemet går inte att finna enbart hos en enskild aktör eller hos kommunerna, inte heller endast i eller i hemländerna. Det behövs insatser på flera plan på både kort och lång sikt i och i hemländerna för att skapa förutsättningar för dessa fattiga människor att förbättra sina levnadsvillkor. Regeringens bestämda uppfattning är att hemländerna måste ta sitt fulla ansvar för sina medborgare. Regeringen har en konstruktiv dialog med , och vi tar även upp frågan inom ramen för EU-samarbetet. Regeringen avser att fortsätta arbetet bilateralt och inom EU för att arbetet med särskilt utsatta grupper, inte minst romer, ska förstärkas. En central fråga är att EU:s medlemsländer ska utnyttja de strukturfondsmedel som ska komma de utsatta grupperna till del. Jag förstår att kommunerna upplever en osäkerhet kring hur de ska arbeta med denna grupp. En nationell samordnare för arbetet med utsatta EES-medborgare m.m. För att samordna arbetet inom med utsatta EES-medborgare som vistas tillfälligt i utsåg regeringen till nationell samordnare. Uppdraget innebär att stödja det arbete som utförs av myndigheter, kommuner, landsting och organisationer som möter utsatta EES-medborgare som vistas tillfälligt i , dvs. högst , och som inte har uppehållsrätt (dir. 2015:9). Syftet är att ge aktörerna stöd i deras arbete med att skapa långsiktigt hållbara förutsättningar för samverkan och förbättra situationen för socialt utsatta personer från EES-länderna. Den nationella samordnaren ska redovisa uppdraget till . Regeringen har inlett ett samarbete med kring frågor om social utsatthet. I samtal i om att främja föreningslivets aktiva roll för att hjälpa socialt utsatta EU-medborgare lyftes behovet av framgångsrika arbetsmetoder fram. Vidare framfördes en önskan om en ökad samordning mellan civilsamhället, kommunerna och staten. Länderna kommer att fortsätta dialogen och fördjupa sitt samarbete. Fonden för europeiskt bistånd till de sämst ställda (FEAD) stöder EU-ländernas åtgärder för att ge materiellt stöd till de sämst ställda. Fonden används för att komplettera nationella strategier för hållbar fattigdomsutrotning och social delaktighet. Syftet med det svenska programmet är att bistå ekonomiskt och socialt utsatta EU- och EES-medborgare när de vistas tillfälligt i , , utan uppehållsrätt. Fonden ska åtgärda de värsta formerna av fattigdom genom att erbjuda icke-finansiellt bistånd till dem som har det sämst ställt. Det handlar om samhällsinformation, t.ex. vägbeskrivningar till härbärgen, dusch och toalettrum, information om villkor, rättigheter och skyldigheter som finns i och insatser för att främja hälsa och förebygga ohälsa. För del omfattar fonden ca –2020. Rådet för Europeiska socialfonden i (Svenska ) kommer att vara den förvaltande och attesterande myndigheten för fonden. I betänkande 2013/14:SoU12 behandlade utskottet motionsyrkanden om hemlöshet. Utskottet uttalade då följande (s. 29, 1 res. V), och följde utskottet (prot. 2013/14:90): Utskottet vidhåller också att hemlöshet är ett socialpolitiskt och ett bostadspolitiskt problem som kräver insatser av och samverkan mellan flera olika aktörer. En nationell hemlöshetssamordnare finns som stöder kommunerna i deras arbete med att skapa långsiktiga och hållbara strukturer och fungerande rutiner för att motverka hemlöshet och utestängning från bostadsmarknaden. Utskottet noterar även arbetet mot hemlöshet vid , länsstyrelserna, samt inom EU. bör inte ta något initiativ. Motion […] avstyrks. har länsstyrelserna i uppdrag att stödja kommunerna i arbetet med att underlätta inträdet på bostadsmarknaden, motverka hemlöshet och förebygga avhysningar. Särskilt fokus ska ligga på familjer med barn. Utskottet anser att detta arbete och pågående arbete med att beräkna och analysera kostnader bör avvaktas. Utskottet avstyrker därmed motionsyrkandena om insatser mot hemlöshet och vräkning av barnfamiljer m.m. Utskottet vill framhålla att genom en förbättrad samverkan kan det tillfälliga stödet till utsatta EES-medborgare som vistas tillfälligt i och som inte har uppehållsrätt utformas på ett ändamålsenligt sätt. Utskottet noterar att regeringen tillsatte en nationell samordnare, , för att stödja det arbete som utförs av myndigheter, kommuner, landsting och organisationer som möter dessa personer. I samordnarens uppdrag ingår bl.a. att främja ett erfarenhetsutbyte och en samverkan mellan berörda aktörer och att främja kontakter mellan aktörer i och aktörer i de utsatta EES-medborgarnas hemländer. Utskottet konstaterar vidare att statsrådet i frågesvar redogjorde för insatserna för hemlösa EU-migranter. Med hänsyn till det pågående arbetet anser utskottet att det inte behövs något initiativ i fråga om motionsyrkandena om hjälp till utsatta EU-medborgare. Motionsyrkandena får anses åtminstone delvis tillgodosedda och avstyrks. som svensk lag m.m. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om att bör bli svensk lag och om en ratificering av tilläggsprotokollet till om att inrätta en internationell klagomekanism. Enligt kommittémotion 2014/15:1609 av m.fl. (FP) bör bli svensk lag. Motionärerna framhåller att det skulle tydliggöra att barn är personer med egna rättigheter och att domstolar och myndigheter m.fl. skulle ta konventionens krav på större allvar. I följande motioner finns likadana eller liknande yrkanden: 2014/15:2437 av m.fl. (KD), 2014/15:449 av m.fl. (S), 2014/15:1200 av (S) yrkande 2, motion 2014/15:2300 av m.fl. (S) i denna del, 2014/15:2302 av m.fl. (S) och 2014/15:122 av (MP). Enligt motion 2014/15:1174 av m.fl. (S) bör barnperspektivet inom säkras. Motionärerna framhåller att det förhållandet att blir lag kan bidra till att man stärker rutiner för barnperspektivet inom . Ratificering av tilläggsprotokollet till om att inrätta en internationell klagomekanism Enligt motion 2014/15:1342 av i och (båda C) måste barn ha klagorätt när deras rättigheter kränks. Motionärerna instämmer med barnombudsmännen i de nordiska länderna att det är mycket angeläget att ta ställning för att stärka barnets rättigheter genom att signera och ratificera det tredje tilläggsprotokollet till som ger barn klagorätt till . I motion 2014/15:2300 av m.fl. (S) i denna del begärs ett tillkännagivande om ratificering av tilläggsprotokoll om att inrätta en internationell klagomekanism. har i uppdrag att inom särskilt angelägna områden kartlägga hur tillämpningen av lagar och andra föreskrifter överensstämmer med barnets rättigheter enligt FN:s konvention om barnets rättigheter och de tilläggsprotokoll som har tillträtt (dir. 2013:35). Utredningen ska också analysera för- och nackdelar med att inkorporera i svensk rätt. Vidare ingår att analysera erfarenheter i andra länder, både länder som har och inte har inkorporerat och att analysera konkreta skillnader inom barnrättsområdet mellan och länder som har inkorporerat . Mot bakgrund av att regeringen påbörjade arbetet med att göra barnkonven-tionen till svensk lag fick ett utökat uppdrag (dir. 2015:17). • lämna förslag till en lag om inkorporering av • belysa vilka principer som kan bli aktuella vid en eventuell konflikt mellan bestämmelser och svensk lagstiftning, samt hur bestämmelser kan få genomslag vid en sådan konflikt • belysa vilken vägledning som kan behövas för att tolka konventionen • lyfta fram vilka åtgärder i övrigt som kan behöva vidtas vid en inkorporering av . Uppdraget förlängdes och ska i sin helhet redovisas . informerade utskottet om och och anförde då att när har lämnat sin slutredovisning planeras en remissrunda och att arbetet med att ta fram en proposition beräknas påbörjas . tredje tilläggsprotokoll om att inrätta en internationell klagomålsprocedur bereds enligt inom . Utskottet har tidigare behandlat motionsyrkanden om inkorporering av i svensk lagstiftning, senast i betänkande 2013/14:SoU23. Utskottet uttalade då följande (s. 11, res. S, MP, V), och följde utskottet (prot. 2013/14:124, rskr. 2013/14:325-326): Målet för barnrättspolitiken är att barn och unga ska respekteras och ges möjlighet till utveckling och trygghet samt delaktighet och inflytande. Barnrättspolitiken utgår från konventionen om barnets rättigheter. Lagstiftning är statens främsta instrument för att garantera att barnets rättigheter tillgodoses i verksamheter, beslut och åtgärder som rör det enskilda barnet och barn som kollektiv. Utskottet välkomnar att regeringen har tillsatt en särskild utredare för att göra en översyn av barnets rättigheter i svensk rätt. […] bör inte föregripa resultatet av uppdraget, […]. Motionerna […] avstyrks. Mo-tionerna […] får anses i huvudsak tillgodosedda och avstyrks. I det nämnda betänkandet behandlades även motionsyrkanden om ratificering av tredje tilläggsprotokoll. Utskottet uttalade då följande (s. 11, res. MP+V), och följde utskottet (prot. 2013/14:124, rskr. 2013/14:325-326): Utskottet noterar att frågan om ratificering av tredje tilläggsprotokoll om en internationell klagomekanism bereds inom . bör inte ta något initiativ med anledning av motionerna […]. Utskottet ser positivt på att regeringen har påbörjat arbetet med att göra till svensk lag och det utökade uppdraget till . I uppdrag ingår nu att lämna förslag till en lag om inkorporering av och att belysa vilka principer som kan bli aktuella vid en konflikt mellan bestämmelser och svensk lagstiftning, samt vilka åtgärder som kan behöva vidtas vid en inkorporering m.m. (dir. 2015:17). Motionsyrkandena om som svensk lag är helt eller delvis tillgodosedda. Frågan om en ratificering av tredje tilläggsprotokoll om att inrätta en internationell klagomekanism bereds inom . Utskottet anser att beredningen bör avvaktas och avstyrker därmed motionsyrkandena om detta. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om bl.a. anmälningsplikt och förlängd arkiveringstid för utredningshandlingar som rör barn. Jämför reservation 7 (M). I kommittémotion 2014/15:2664 av m.fl. (M) yrkande 20 begärs ett tillkännagivande om att mödrahälsovården, barnhälsovården, tandvården, förskolorna och skolorna ska verka för att tidigt och snabbt fånga upp barn med risk att hamna i olika former av utanförskap. Enligt motion 2014/15:1811 av (M) bör socialtjänstlagen ändras så att anmälningsplikt också ska omfatta gravida kvinnor med ofödda barn. Enligt motion 2014/15:1897 av (M) bör , och andra berörda myndigheter ges i uppdrag att ta fram nationella handlingsplaner mot brott mot barn och säkerställa att dessa handlingsplaner finns på varje arbetsplats där det råder anmälningsskyldighet. Motionären anför att detta bör göras för att öka anmälningsskyldigheten och skapa tydliga rutiner. I motion 2014/15:2623 av (M) begärs ett tillkännagivande om barn som far illa. För att barn som behöver stöd ska få det behöver enligt mo-tionären lagstiftningen ses över så att en orosanmälan kan skickas till den kommun dit familjen flyttar. Alternativt ska en anmälan finnas på riksnivå, så att alla nyinflyttade barn snabbt ska kunna få stöd. I motion 2014/15:2062 av m.fl. (S) begärs förbättringar för en snabb hantering av anmälningar om barn som riskerar att utsättas för våld eller skador. Förlängd arkiveringstid för utredningshandlingar som gäller barn I motion 2014/15:1896 av (M) begärs ett tillkännagivande om att ska förlänga arkiveringstiden för utredningshandlingar som gäller brott mot barn till . Motionären anför att det är vanligt att barn väljer att först senare i livet berätta om brott som de utsatts för när de var små. Bakgrund och gällande rätt För att stärka stödet och skyddet för barn och ungdomar som far illa eller riskerar att fara illa ändrades socialtjänstlagen (prop. 2012/13:10, bet. 2012/13:SoU4, rskr. 2012/13:51). Barnrättsperspektivet stärktes genom att barnets bästa ska vara avgörande vid beslut och andra åtgärder som gäller vård eller behandling. Ett barn ska få möjlighet att framföra sina åsikter i frågor som gäller barnet. Om barnet inte framför sina åsikter ska hans eller hennes inställning så långt det är möjligt klarläggas på annat sätt. Andra lagändringar från det datumet innebär följande: • Kriterierna för när vissa myndigheter och yrkesverksamma är skyldiga att anmäla att ett barn far illa och när allmänheten bör göra en anmälan ändrades till att gälla när man får kännedom om eller misstänker att ett barn far illa. • När socialnämnden har fått in en anmälan som gäller barn eller unga ska nämnden göra en s.k. skyddsbedömning. Beslut om att inleda eller inte inleda en utredning ska i normala fall fattas . • ska se till att det finns rutiner för att förebygga, upptäcka och åtgärda risker och missförhållanden. • Öppna insatser ska kunna ges till barn som fyllt även utan vårdnadshavarens samtycke. Uppföljning av de nya bestämmelserna och en nationell samordnare för den sociala barn och ungdomsvården har i uppdrag att följa upp de nya bestämmelserna om stärkt stöd och skydd för barn och unga som infördes i SoL . Uppdraget ska slutredovisas (S2013/6265/FST[delvis]). Regeringen har tillsatt en nationell samordnare för den sociala barn- och ungdomsvården, (dnr S2014/6314). Uppdraget sträcker sig från t.o.m. . Den nationella samordnaren ska i dialog med minst 50 kommuner stärka och stödja i arbetet med den sociala barn- och ungdomsvården. Arbetet ska stimulera och inspirera att utveckla verksamheten på bästa möjliga vis för att möta de utmaningar som finns. I dialogen med kommunerna kan också kommunernas förutsättningar för att ge stöd och skydd till barn och unga belysas samt om det nationella stödet är ändamålsenligt utformat. Arbetet ska bedrivas i samarbete med Kommuner och Landsting och de regionala utvecklingsledarna för barn och unga. Den nationella samordnaren ska samråda med berörda myndigheter och andra aktörer som samordnaren anser vara relevanta för uppdragets genomförande. Utskottet behandlade motionsyrkande om anmälan av missförhållanden i betänkande 2012/13:SoU4. Utskottet uttalade då följande (s. 26–27, 1 res. MP), och följde utskottet (prot. 2012/13:29): Utskottet konstaterar att regeringens förslag i denna del innebär ett förtydligande av kriterierna för när en anmälan ska göras. formuleringen ”får kännedom om eller misstänker att ett barn far illa” behöver anmälaren inte sätta sig in i om socialnämnden behöver ingripa till ett barns skydd utan kan utgå från sina egna iakttagelser och sin egen bedömning av om ett barn far illa eller misstänks fara illa. Vad som innefattas i begreppet ”fara illa” varierar av naturliga skäl beroende på barnets ålder och förhållandena i övrigt. Den ändrade formuleringen är enligt regeringen inte avsedd att vare sig begränsa eller utvidga den grupp barn som förväntas bli anmäld till . Den utgår i stället från förhållanden när socialnämnden behöver ingripa till ett barns skydd. Utskottet delar bedömningen att förtydligandet i 14 kap. 1 § första stycket socialtjänstlagen (2001:453) underlättar för anmälaren att avgöra när en anmälan ska respektive bör göras och anser att formuleringen utgör ett tillräckligt skydd för barnet. Utskottet ställer sig således bakom propositionen i denna del och tillstyrker regeringens förslag till lag om ändring i 14 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453). Motion […] avstyrks. I det nämnda betänkandet behandlade utskottet även ett motionsyrkande om förlängd arkiveringstid för utredningshandlingar som gäller barn. Utskottet ansåg då att inte borde ta något initiativ och avstyrkte yrkandet (s. 25), och följde utskottet (prot. 2012/13:29). Utskottet noterar uppdrag att följa upp de nya bestämmelserna om stärkt stöd och skydd för barn och unga. Vidare ska den nationelle samordnaren för den sociala barn- och ungdomsvården i dialog med kommuner stärka och stödja i deras arbete med den sociala barn- och ungdomsvården. I dialogen med kommunerna kan kommunernas förutsättningar för att ge stöd och skydd till barn och unga belysas och om det nationella stödet är ändamålsenligt utformat. Utskottet anser att de pågående arbetena bör avvaktas. Motionsyrkandena om anmälningsplikt m.m. avstyrks. Utskottet håller fast vid bedömningen att det inte behövs något initiativ med anledning av motionsyrkandet om en förlängd arkiveringstid för utredningshandlingar som gäller barn. Nya placeringsformer för barn och unga m.m. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om nya placeringsformer för barn och unga och om rätt till utbildning vid placering utanför hemmet. avslår vidare motionsyrkanden om det allmännas ansvar när barn far illa och om omhändertagna barn i . Jämför reservationerna 8 (M), 9 (C) och 10 (V). Nya placeringsformer för barn och unga m.m. I kommittémotion 2014/15:2663 av m.fl. (M) yrkande 2 begärs ett tillkännagivande om att utveckla en strategi för när, hur och med vilka mål barn ska tas om hand och placeras i t.ex. familjehem. Enligt motionärerna bör vidare fler hel- och halvprofessionella fosterfamiljer utredas, liksom de stöd, rutiner och ersättningar som tillämpas för att ge familjehem bättre förutsättningar (yrkandena 3 och 11). Motionärerna begär vidare tillkännagivanden dels om att de verksamheter som drivs i privat regi och som finns via förstärkt familjehemsvård endast ska få bedrivas om de har tillstånd av Inspektionen för vård och omsorg () och dels om en natio-nell översyn för att säkra rekryteringen av familjehem och jourhem (yrkandena 12–13). Enligt motion 2014/15:354 av och (båda M) bör mobil- och internetanvändning för ungdomar på hem för vård eller boende (HVB) begränsas. Motionärerna anför att barn och ungdomar på HVB är i behov av ett särskilt skyddsperspektiv. Man bör utreda om det utifrån individuella bedömningar går att helt eller tillfälligt ge HVB möjlighet att begränsa mobil- och internetanvändningen för ungdomar som placerats för behandling enligt 4 kap. 1 § socialtjänstlagen eller 11 § lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, förkortad LVU. I motion 2014/15:590 av (M) begärs ett tillkännagivande om stödboende för unga. Motionären anför att det behövs bra alternativ till hem och institutioner, dvs. fosterfamiljer och institutionshem. I motion 2014/15:1503 av (M) begärs ett tillkännagivande om att se över reglerna i socialtjänstlagen om akuta placeringar i s.k. jourhem. Motionären anför att en översyn bör göras av de regler i socialtjänstlagen som socialnämnden har att förhålla sig till när det gäller akuta placeringar på jourhem som är godkända och utredda av andra kommuner. I detta kan ingå att se över utredningstiden och möjligheten att räkna jourhem som är utredda och godkända av en annan kommuns socialnämnd än barnets hemkommun som godkända i det akuta skedet.