bet · H301FiU7 · 2015-05-20 00:00:00 — På försäkringsområdet har värdepapperiseringslösningar i huvudsak använts för att omvandla försäkringsportföljer som innehåller katastrofrisker till värdepapper vilka säljs till den traditionella kapitalmarknaden. För investerarna på denna marknad har katastrofobligationen den fördelen att det inte finns något samband mellan naturkatastrofer (försäkringsrisk) och händelser på finansmarknaden (kreditrisk). Tillvägagångssättet för hanteringen av dessa katastrofrisker är oftast att ett försäkringsföretag bildar ett specialföretag som i sin tur upprättar ett i huvudsak konventionellt återförsäkringskontrakt mellan specialföretaget och försäkringsföretaget. Avtalet innebär således att specialföretaget tar försäkringsrisker från försäkringsföretaget. Specialföretaget får en premie av försäkringsföretaget och emitterar en högriskobligation på kapitalmarknaden. Investerare är i dessa fall normalt stora institutionella köpare. Inkomsterna från emissionen placeras av specialföretaget i säkra kortfristiga värdepapper, och avkastningen på dessa används tillsammans med premien från försäkringsföretaget för att betala ränta till innehavarna av obligationerna. Den slutliga betalningen är beroende av om en specificerad händelse inträffar eller hur värdet utvecklas på ett index av naturkatastrofer. Om inget försäkringsfall inträffar löser specialföretaget in obligationen till fullt värde i samband med den sista räntebetalningen. Om ett försäkringsfall inträffar betalar specialföretaget till försäkringsföretaget i enlighet med Resterande belopp betalas till investeraren. försäkringsföretag ligger enligt propositionen en stor fördel i att företaget – i motsats till vad som gäller vid traditionell återförsäkring – inte löper någon kreditrisk eftersom hela skadan, dvs. beloppet från obligationsköparna, betalas ut i förskott. Om försäkringsfall inträffar minskar obligationens värde i Om ingen skada uppstår har investeraren normalt haft en överavkastning motsvarande premien för det ursprungliga skyddet. Nuvarande reglering av specialföretag på försäkringsområdet Återförsäkringsdirektivet innehöll en möjlighet för medlemsstaterna att tillåta specialföretag att etablera sig i landet. I samband med att återförsäkringsdirektivet genomfördes i gjordes bedömningen att det inte borde införas några särbestämmelser för specialföretag. det inte fanns något starkt behov av sådana företag i , eftersom sådan verksamhet som är typisk för specialföretag kan bedrivas av ett återförsäkringsbolag inom ramen för gällande regler. Regleringen i Solvens II-direktivet Solvens II-direktivet innehåller endast ett fåtal bestämmelser om Resterande bestämmelser om specialföretag finns i EU- förordningar som är direkt tillämpliga i . Enligt Solvens II-direktivet ska medlemsstaterna tillåta specialföretag att etablera sig inom deras territorier, förutsatt att tillsynsmyndigheterna ger sitt Kommissionen ska, för att säkerställa en harmoniserad behandling av specialföretag, anta genomförandeåtgärder. • obligatoriska villkor som ska ingå i alla ingångna avtal • lämplighetskrav för ägare och ledning • krav på sunda rutiner för administration och redovisning • adekvata rutiner för intern kontroll • informationskrav vad gäller redovisning Genomförandeåtgärderna har antagits i form av kommissionens delegerade förordning (EU) 2015/35. Vidare har kommissionen beslutat om bindande tekniska standarder i genomförandeförordningen (EU) 2025/462. Utgångspunkter för reglering av specialföretag i svensk rätt Solvens II-direktivet innehåller som redan konstaterats endast ett fåtal bestämmelser om specialföretag. Resterande bestämmelser om specialföretag finns i EU-förordningar som är direkt tillämpliga i . att det vad gäller i förordningarna som rör tillstånd, tillsyn och ingripande bör införas kompletterande bestämmelser i försäkringsrörelselagen. Vad gäller förutsättningarna för tillstånd att driva verksamhet som specialföretag anser regeringen att direktivet får uppfattas så att det överlåter åt medlemsstaterna att bestämma vilka associationsformer som bör tillåtas. Endast juridiska personer bör komma i fråga, och med tanke på verksamhetens art anser regeringen att det är lämpligt att välja de huvudsakliga associationsformer som svensk lagstiftning erbjuder att bedriva verksamhet utan personligt ansvar för associationens delägare, dvs. aktiebolag och ekonomiska föreningar. ska ha tillsyn över specialföretag. Tillsynen ska omfatta att verksamheten drivs enligt andra författningar som reglerar företagets verksamhet, företagets bolagsordning eller stadgar, samt styrdokument som företaget har upprättat och som har sin grund i författningar som reglerar företagets verksamhet. I Solvens II-direktivet finns vissa bestämmelser om återförsäkring. Regeringen bedömer att dessa inte kräver någon ny eller ändrad lagstiftning. Försäkringsgivare från tredjeländer ska tillämpa de nya bestämmelserna om försäkringstekniska avsättningar, kapitalbas, kapitalkrav och företagsstyrning som införs till följd av Solvens II-direktivet. Genom Omnibus II-direktivet ändras även prospektdirektivet6. Detta innebär att om ett grundprospekt eller ett tillägg till detta inte innehåller de slutliga villkoren för ett erbjudande av överlåtbara värdepapper till allmänheten ska emittenten så snart det är möjligt lämna in villkoren till tillsynsmyndigheten för registrering och offentliggöra dessa enligt ett visst förfarande. Lagen om finansiella instrument föreslås bli ändrad i enlighet med detta. Finansiella konglomerat – specialföretag Definitionerna av reglerade företag och av försäkringssektorn kan få avgörande betydelse för om det är fråga om ett finansiellt konglomerat. I den finansiella sektorn ingår inte enbart reglerade företag – t.ex. kreditinstitut, försäkringsföretag och värdepappersbolag – utan även vissa andra företag. Konglomeratsdirektivets nuvarande definitioner av ”reglerad enhet” och ”försäkringssektorn” ändras. Definitionen av ”reglerad enhet” ändras så att 6 och rådets direktiv /71/EG av om de prospekt som skall offentliggöras när värdepapper erbjuds till allmänheten eller tas upp till handel och om ändring av direktiv /34/EG. den omfattar återförsäkringsföretag. ändras definitionen av återförsäkringsföretag så att den inkluderar specialföretag. Ändringar bör enligt regeringen göras i lagen om särskild tillsyn över finansiella konglomerat som innebär att ett specialföretag ingår i definitionen av finansiell sektor (försäkringssektorn) och av reglerat företag. bedömningen av om det är fråga om ett finansiellt konglomerat ska således förekomsten av specialföretag beaktas. Enligt Solvens II-direktivet ska ett antal artiklar i direktivet tillämpas fr.o.m. . Genom Omnibus II-direktivet ändras Solvens II-direktivet på det sättet att artiklarna ska tillämpas fr.o.m. . I propositionen anges att de ändringar i Solvens II-direktivet som genomförs genom Omnibus II-direktivet i praktiken innebär att de ändringar som med anledning av föreslås bli genomförda i bl.a. försäkringsrörelselagen ska sättas i kraft och börja tillämpas fr.o.m. . Regeringen gör den bedömningen att den svenska normgivningen kan anses ha satts i kraft när fattat beslut om lagändringarna och de har blivit utfärdade av regeringen. Regeringen föreslår att lagändringarna till följd av Solvens II-direktivet ska träda i kraft . ska få ta ut avgifter även före lagens ikraftträdande för ansökningar och anmälningar enligt de nya bestämmelserna om solvens, specialföretag, undantag beroende på storlek, grupptillsyn och fastställande av tillämpning av övergångsbestämmelser när dessa har kommit in till inspektionen före lagens ikraftträdande. fr.o.m. det datum lagstiftningen har utfärdats och offentliggjorts t.o.m. ska på begäran av ett försäkringsföretag kunna gör granskningar och besluta om godkännanden av bl.a. interna modeller. ska även kunna göra granskningar och ha befogenhet att fatta beslut i vissa grupprelaterade frågor. får också efter ansökan från ett försäkringsföretag besluta om undantag från bestämmelserna om solvens, offentliggörande och grupptillsyn i försäkringsrörelselagen. Besluten ska inte gälla förrän tidigast fr.o.m. . Enligt regeringen kräver en förtida prövning av dessa ärenden inte stöd av någon uttrycklig övergångsbestämmelse. I propositionen anförs att det behövs en ikraftträdande- och övergångsbestämmelse om att även före lagens ikraftträdande får ta ut avgifter för ansökningar och anmälningar enligt de nya bestämmelserna. Vad gäller prövning av ansökningar och anmälningar anser regeringen att den inte torde kräva stöd av några uttryckliga ikraftträdande- och övergångsbestämmelser. Lagrådet ansåg att det framstår som inkonsekvent att utfärda särbestämmelser om avgiftsuttag före ikraftträdandet, men inte i fråga om denna beslutsprocess som sådan. Regeringen anser att den föreslagna ordningen med ikraftträdande- och övergångsbestämmelser för avgiftsuttag framstår som lämplig även efter förnyade överväganden. Regeringen föreslår övergångsbestämmelser vad gäller •företag som har upphört med sin verksamhet •behandlingen av kapitalbasposter som har emitterats före lagens ikraft trädande •tillämpliga bestämmelser för vissa typer av lån •beräkning av kapitalkravet för koncentrationsrisk och räntedifferensrisk enligt standardformeln •beräkningen av kapitalkravet för aktiekursrisk enligt standardformeln •försäkringsföretag som bedriver verksamhet som avser tjänstepensions försäkringar •interna modeller för beräkning av det gruppbaserade kapitalkravet •planer för infasning. Vad gäller övergångsbestämmelserna för ett försäkringsföretag som ompaketerar lån anför regeringen att de krav som införs med stöd av Solvens II-direktivet i sak endast tillämpas i de fall där den underliggande exponeringen har utökats eller blivit ersatt efter . Lagrådet har invänt att den föreslagna övergångsregeln avser en bestämmelse i kommissionens delegerade förordning (EU) 2015/35 och att det inte är nödvändigt med någon svensk övergångsreglering. Regeringen konstaterar att övergångsregeln i Solvens II-direktivet är en kompletterande regel till de krav som införs enligt förordningen. För efterlevnaden av solvenskapitalkravet föreslår regeringen att för försäkringsföretag som vid de nya bestämmelsernas ikraftträdande inte uppfyller de nya solvenskapitalkraven, men som uppfyller kraven på kapitalbas i gällande rätt, ska bestämmelserna om ingripande vid bristande uppfyllelse av solvenskapitalkraven inte tillämpas . I stället ska särskilda övergångsbestämmelser tillämpas. Vad gäller tjänstepensionsverksamhet får medlemsstaterna enligt tjänstepensionsdirektivet välja att tillämpa vissa bestämmelser på tjänstepensionsverksamheten vid försäkringsföretag som omfattas av det konsoliderade tjänstepensionsdirektivet. har valt att utnyttja denna möjlighet. I försäkringsrörelselagen har införts särskilda bestämmelser för verksamhet som avser tjänstepensionsverksamhet. Det svenska genom förandet av tjänstepensionsdirektivet kan sägas innebära att hela den nuvarande försäkringsrörelselagen utgör den samlade regleringen för försäkringsföretag som helt eller delvis bedriver tjänstepensionsverksamhet. I Omnibus II-direktivet anges att det är nödvändigt att fastställa en övergångsordning för tjänstepensionsverksamhet som drivs av ett försäkringsföretag. I finns 38 aktivt verkande livförsäkringsföretag. Av dessa bedriver 30 tjänstepensionsverksamhet. Det pågår beredning i av förslag till en ny reglering av tjänstepensionsföretag (SOU 2014:57). Utredningen föreslår bl.a. att försäkringsföretag som enbart tillhandahåller tjänstepensionsförmåner ges en tidsbegränsad möjlighet att omvandlas till tjänstepensionsföretag. I propositionen anförs att om dessa förslag blir verklighet bör nu aktuella försäkringsföretag inte behöva byta grundläggande reglering mer än en gång. Vidare skriver regeringen att utredningen, trots att det och framöver kommer att finnas en stor osäkerhet i denna fråga, bör beaktas vid bedömningen av om det finns skäl för att utnyttja de möjligheter till övergångsreglering som finns. Till detta kan enligt regeringen läggas att det även kan finnas anledning att ge försäkringsföretag som bedriver tjänstepensionsverksamhet i olika stor omfattning, men som avser att sedermera tillämpa Solvens på hela verksamheten, en övergångstid för denna förändring. Enligt regeringens mening finns övervägande skäl att utnyttja den möjlighet till övergångsreglering som finns. Övergångsregleringen innebär att har en möjlighet att föreskriva att försäkringsföretag som bedriver verksamhet som avser tjänstepensionsförsäkringar, av maximalt , får fortsätta att tillämpa den samlade svenska lagstiftningen om rörelse, tillsyn och ingripanden som gäller för dessa företag vid de nya reglernas ikraftträdande. Mot denna bakgrund anser regeringen att för ett försäkringsföretag som vid lagens ikraftträdande bedriver verksamhet som avser tjänstepensionsförsäkringar bör för den delen av verksamheten de nuvarande reglerna gälla t.o.m. . För verksamheten som avser tjänstepensionsförsäkring bör dock i övrigt nya tillämpliga bestämmelser som i huvudsak rör företagsstyrning och associationsrätt gälla. För ett försäkringsföretag som så gott som uteslutande bedriver tjänstepensionsverksamhet bör också av i huvudsak praktiska skäl nuvarande regler gälla även för den ringa försäkringsverksamheten. Vad som avses med övrig försäkringsverksamhet av ringa omfattning bör regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer utfärda föreskrifter om. Vidare skriver regeringen att det allmänt kan konstateras att den föreslagna övergångsregleringen innebär att vissa företag kommer att tillämpa i huvudsak nuvarande reglering på vissa delar av verksamheten och den nya regleringen på övriga delar av verksamheten. Denna typ av övergångsreglering är visserligen inte ovanlig, men mot bakgrund av de stora principiella skillnader som finns mellan den äldre solvensregleringen och den solvensreglering i kombination med EU- förordningar som införs till följd av Solvens II-direktivet kan det uppstå de tillämpningsproblem som kan komma att uppstå när Solvens II-direktivets bestämmelser om en särskild solvensbalansräkning och ett riskbaserat solvenskapitalkrav ska tillämpas på en viss del av verksamheten, som kapitalkravet för andra delar av verksamheten ska behandlas på annat sätt. Om varje kapitalkrav presenteras och rapporteras separat innebär det att det saknas en möjlighet att få en samlad bild av företagets kapitalkrav och Information om företagets kapitalkrav är viktig för företagets styrning av verksamheten och vid olika typer av tillståndsansökningar. ur ett konsumentperspektiv är denna information väsentlig. propositionen att försäkringstagare och andra ersättningsberättigade bör få en rättvisande bild av verksamheten så att de kan kontrollera att de får del av sin rätt till avkastning och återbäring och därmed kan göra välgrundade val av Dessutom är informationen viktig för tillståndsgivning och ingripandeåtgärder. I propositionen redogörs för att Svensk Försäkring och har påtalat vikten av att det tydliggörs hur verksamheten i ett företag som driver tjänstepensionsverksamhet – och för vilket delvis olika regelverk ska gälla för försäkringsverksamheten respektive tjänstepensionsverksamheten – ska fungera. Enligt regeringen är det viktigt att detta tydliggörs. Det kan konstateras att det av övergångsregeln inte närmare framgår hur det äldre regelverket ska samordnas med Solvens . Vad som övergripande kan konstateras enligt propositionen är att både tjänstepensionsdirektivet och Solvens II- regelverket förutsätter att tjänstepensionsverksamheten ska utgöra en separat del av försäkringsföretaget. Denna utgångspunkt gör det enligt propositionen praktiskt och formellt möjligt att beräkna ett teoretiskt kapitalkrav för tjänstepensionsverksamheten enligt äldre regler inom ett försäkringsföretag som i övrigt tillämpar Solvens Detta teoretiska kapitalkrav bör sedan utgöra en del av det samlade kapitalkrav som ska rapporteras enligt det nya regelverket. Det är rimligt enligt propositionen att uppdelningen mellan tjänstepensions verksamhet och övrig livverksamhet tar sin utgångspunkt i företagets balans räkning enligt bolagets externa redovisning. För att kunna hantera olika kapitalkrav i samma företag krävs det att företaget rapporterar både tjänstepensionsverksamhet och övrig livförsäkring inom ramen för Solvens II-regleringens rapporteringskrav. På så sätt får man enligt propositionen en samlad bild av företagets solvenssituation och Vidare anförs i propositionen att detta bl.a. innebär att företagsstyrningen blir ändamålsenlig och att försäkringstagarnas rätt kan Det kan enligt regeringen ifrågasättas om det är rimligt med en övergångsreglering som tvingar försäkringsföretag som driver verksamhet som avser tjänstepensionsförsäkring att tillämpa i huvudsak äldre rätt under efter det att en ny och modern reglering har trätt i kraft. kan ifrågasättas med hänsyn till såväl kundskydd samt konkurrensaspekter. Vidare anförs i propositionen att det mot denna bakgrund torde stå medlemsstaterna fritt att ge försäkringsföretag som vid den nya lagstiftningens ikraftträdande bedriver verksamhet inom tjänstepensionsförsäkring rätt att efter anmälan till i stället tillämpa Solvens på hela verksamheten fr.o.m. . Regeringen föreslår att en sådan möjlighet införs. I propositionen anförs att Solvens II-direktivet innebär en reformering av den grundläggande regleringen för försäkringsföretag och kommer att få konsekvenser för samtliga europeiska försäkringsföretag. I samband med att direktivet antogs gjorde omfattande konsekvensanalyser. Samtliga svenska försäkringsföretag omfattas av de ändringar som föreslås i försäkringsrörelselagen. Totalt omfattas ca 160 försäkringsföretag och knappt 20 försäkringsgrupper. Regeringen föreslår att mindre företag ska kunna undantas från delar av de nya reglerna. I propositionen anförs att de flesta svenska försäkringsföretag har förberett sig inför Solvens . bedömer att de företag som har följt Eiopas riktlinjer för förberedelser kommer att ha begränsade engångskostnader i samband med att regelverket träder i kraft. De företag som däremot inte deltar i det förberedande arbetet kommer förmodligen att få högre kostnader. räknar med att försäkringsföretagen redan tagit – eller under förberedelsefasen kommer att ta – merparten av de engångskostnader som Solvens medför. Det har genomförts enkätundersökningar på EU-nivå. De svenska försäkringsföretag som deltog i en enkät som gjordes 2014 – ca 155 företag – uppskattade sina totala kostnader för att genomföra Solvens till ca . En del av problematiken för företagen ligger i att Solvens består av många olika delar. Det kommer att finnas regler både i lag och i EU- förordningar, vilket gör det svårare för företagen att få en överblick över regelverket. Enligt propositionen innebär Solvens II-regleringen en mycket kraftig ökning av kapitalkravet jämfört med dagens lagreglering. En genomförd enkät indikerar att det samlade solvenskapitalet för den svenska försäkringsbranschen kommer att bli sex sju gånger högre än under Solvens I- regleringen. Detta innebär emellertid inte att försäkringsföretagens totala kapital ska öka i en sådan utsträckning, utan kravet avser endast det kapital som ska finnas utöver det kapital som ska täcka försäkringstekniska avsättningar. Vidare anförs i propositionen att det kapital som krävs för att täcka bästa skattning, riskmarginal och det lagstadgade kapitalkravet ökar med omkring en femtedel för livbolagen, medan det i praktiken är oförändrat för skadeförsäkringsbolagen. Minimikapitalkravet beräknas bli dubbelt så högt som nuvarande kapitalkrav. Det är enligt propositionen en omfattande höjning för framför allt livförsäkringsföretagen. Över hälften av de svenska försäkringsföretagen har en kapitalbas som är mer än dubbelt så stor som det nya solvenskapitalkravet, och en handfull företag har en kapitalbas som är mer än fem gånger så stor. Omkring vart femte företag har emellertid för lite kapital och klarar inte det nya solvenskapitalkravet utan åtgärder, enligt propositionen. Ett försäkringsföretag som inte klarar det nya solvenskapitalkravet när direktivet träder i kraft måste vidta åtgärder för att uppfylla kravet . Företag som inte klarar det nya minimikapitalkravet när direktivet träder i kraft måste uppfylla kraven , annars måste företaget avvecklas. Detta följer av övergångsregler till Solvens II-direktivet. Vidare anförs i propositionen att det är långt ifrån säkert att alla företag kan skaffa det kapital som krävs, alternativt dra ned riskerna i rörelsen i tillräcklig mån. Genomförandet av Solvens II-direktivet kan således innebära att några försäkringsföretag försvinner. Konsekvenser för mindre försäkringsföretag Enligt lagförslagen ska mindre försäkringsföretag kunna ansöka om undantag från bestämmelserna om solvens och offentliggörande av information. Vid prövningen av om undantag ska medges ska beakta proportionalitetsprincipen. Enligt denna princip ska bestämmelserna tillämpas proportionellt i förhållande till arten, omfattningen och komplexiteten av riskerna i varje försäkringsföretags verksamhet. Vidare anförs i propositionen att dessa möjligheter till undantag och lättnader kan förväntas förenkla kraven på bl.a. rapportering och verksamhetsplan för mindre försäkringsföretag. Det bör dock betonas att mindre företag i många fall har mindre utvecklade funktioner för exempelvis riskhantering, regelefterlevnad och styrning. Detta kan medföra att anpassning till de nya reglerna innebär en relativt sett högre kostnad jämfört med större företag. I propositionen anför regeringen att Solvens innebär att kapitalkraven höjs kraftigt som försäkringsföretag och grupper får tillgodoräkna sig diversifieringseffekter av att ha flera olika typer av försäkringsprodukter. Detta kommer att innebära att försäkringsföretag med låg kapitalisering som erbjuder enstaka produkter får incitament att fusionera eller på annat sätt gå upp i större försäkringskoncerner – detta för att kunna få diversifieringseffekter och på detta sätt få ned sina kapitalkostnader. Vidare anförs i propositionen att ökade administrativa kostnader och krav på nya funktioner sannolikt också kommer att bidra till att mindre försäkringsföretag kommer att söka partner eller fusioner. Om detta resulterar i en alltför hög koncentration i form av ett fåtal aktörer på marknaden inom vissa produktsortiment kan det enligt propositionen få negativa effekter för konkurrensen och i slutändan för konsumenterna. Vidare anförs att ökad koncentration på försäkringsmarknaden dock även kan resultera i mer stabila företag, som i slutändan gynnar konsumenterna. I propositionen anförs att det faktum att Solvens II-reglerna innebär ökade kapitalkrav för med sig att försäkringsprodukter, allt annat lika, blir dyrare. I det fall försäkringstagarna inte uppfattar att vinsten i form av minskad kreditrisk för försäkringsföretaget uppväger prisökningen kan det komma att resultera i en minskad efterfrågan på vissa försäkringsprodukter. Vidare anförs i propositionen att ett alternativ till att höja priset på försäkringsprodukter är att förändra dem så att de binder mindre kapital. När det gäller livförsäkringsmarkanden kan detta ske genom att man justerar marknadsrisken och exempelvis minskar andelen aktier i tillgångar som täcker de försäkringstekniska avsättningarna. Detta kommer dock att bidra till att den förväntade avkastningen sjunker och de framtida pensionerna blir lägre. Detta kan även leda till en minskad efterfrågan på livförsäkringssparande. I propositionen anförs också att ett alternativ för livbolagen att reducera kapitalkravet, utan att minska den förväntade avkastningen, är att minska garantiinnehållet för nya avtal, t.ex. genom att sänka den garanterade avkastningen i traditionellt livförsäkringssparande.