bet · H201KU16 · 2015-04-13 00:00:00 — Utskottet konstaterade att det av svensk lag följer att hets mot folkgrupp och olaga diskriminering medför straffrättsliga påföljder. Utskottet konstaterade vidare att regeringen hade vidtagit och alltjämt vidtog åtgärder för att stärka samhällets insatser mot rasism och liknande former av intolerans och avstyrkte därmed yrkandena. Även frågan om att inrätta ett romskt förvaltningsområde behandlades av utskottet (bet. 2013/14:KU24 s. 26 f.). Utskottet avstyrkte då mo-tionen med hänvisning till att det delade regeringens och bedömning att chib är ett s.k. territoriellt obundet språk. Vidare anförde utskottet att det skulle vara komplicerat att inrätta ett romskt förvaltningsområde eftersom det finns väldigt många språkliga variationer av chib, varav vissa inte är standardiserade. har en mörk historia när det gäller behandlingen av romer och resande och även utsätts dessa grupper för diskriminering och fördomar. Många romer upplever ett utanförskap och romernas levnadsvillkor är ofta sämre än för befolkningen i övrigt. Utanförskapet och diskrimineringen är särskilt allvarlig inom områdena utbildning, arbete, bostad, hälsa, social omsorg och trygghet. Den tidigare regeringen vidtog en rad åtgärder för att förbättra situationen för romer och resande. Bland annat beslutades om en strategi för romsk inkludering, en vitbok om övergrepp och kränkningar av romer under svenskt 1900-tal togs fram och en kommission mot antiziganism tillsattes. Utskottet delar motionärens uppfattning att det är tydligt att det påbörjade arbetet måste fortsätta och att det bör bestå av följande centrala delar. Det behövs fortsatta satsningar för att bekämpa antiziganism och diskriminering. Skolorna är centrala i arbetet mot olika former av intolerans, såsom antiziganism, och samhället måste också reagera kraftfullt mot hatbrott. om övergreppen mot romerna måste fortsätta att spridas till olika delar av samhället. Uppdraget till kommissionen mot antiziganism att ta fram skolmaterial baserat på och sprida detta är centralt. I samband med att strategin för romsk inkludering antogs utsåg den tidigare regeringen fem pilotkommuner som –2015 får statsbidrag för att arbeta med frågor om romsk inkludering. Spridningen av de metoder och arbetssätt för romsk inkludering som utarbetats av dessa kommuner, liksom av myndigheter inom ramen för arbetet med strategin, måste säkerställas så att satsningarna blir långsiktiga. Metoden med brobyggare, som har romsk språk- och kulturkompetens, har visat sig fungera och verksamheten bör utvecklas vidare och spridas till fler kommuner och myndigheter. Fortsatta jämställdhetsåtgärder och konkreta insatser som är relevanta för jämställdheten mellan romska kvinnor och män samt flickor och pojkar bör vidtas. Utbildning är en av de viktigaste faktorerna för att nå bättre levnadsvillkor för den romska befolkningen. Utveckling och produktion av lärverktyg på samtliga språkliga variationer av chib för barn, unga och vuxna bör därför främjas. läromedelssupplement om romsk kultur, språk, religion och historia bör spridas och tillgängliggöras i större utsträckning. bör vidare, vid sidan om pågående insatser, de åtgärder som vidtagits inom ramen för strategin för romsk inkludering utvärderas och ett gediget tankearbete för insatser och åtgärder ta vid. Med bifall till motion 2014/15:1719 yrkandena 1–4, 6, 7 och 9 bör tillkännage detta för regeringen. I fråga om att inrätta ett romskt förvaltningsområde delar utskottet alltjämt bedömningen att det inte är aktuellt med hänvisning till att chib är ett territoriellt obundet språk och att det dessutom skulle vara svårt med tanke på att det finns en mängd olika språkliga variationer av chib, varav vissa inte är standardiserade. Utskottet avstyrker således motion 2014/15:2055 (S). Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om samers rättigheter. Jämför reservation 2 (V). m.fl. (V) yrkar i kommittémotion 2014/15:849 att regeringen bör se till att det tas fram en vitbok om övergreppen mot samerna och att en officiell ursäkt förmedlas på lämpligt sätt (yrkande 1). I motionen anförs att samernas rättigheter har stärkts , men att de aldrig har fått en officiell ursäkt av den svenska majoritetsbefolkningen. Motionärerna hänvisar till att har tagit fram en vitbok om övergreppen mot romer, och menar att en vitbok om övergreppen mot samerna bör tas fram på samma sätt. Motionärerna yrkar vidare att regeringen bör ta nya initiativ för att ska ratificera konvention nr 169 med åtaganden till skydd för ursprungsfolk (yrkande 2). Enligt motionärerna borde det vara självklart att garantera samerna de rättigheter som anges i konventionen. Såväl renskötande som icke renskötande samers rättigheter som ursprungsfolk måste tillgodoses. I motionen yrkas också att regeringen bör tillsätta en parlamentariskt sammansatt utredning för att utreda ett utökat samiskt självstyre (yrkande 3), bl.a. med hänvisning till att FN:s särskilde urfolksrapportör påpekat behovet av att stärka roll som självstyrande organ. Vidare yrkas att regeringen bör tillsätta en utredning som skyndsamt ska återkomma med ett förslag om en samlad samepolitik (yrkande 4). I sammanhanget betonar motionärerna bl.a. behovet av att se över lagstiftningen ur jämställdhetssynpunkt och av att försöka minska konflikter mellan olika intressen i samband med t.ex. gruvbrytning och prospektering. om övergrepp och officiell ursäkt om övergrepp mot romer publicerade regeringen en vitbok om övergrepp och kränkningar av romer (Ds 2014:8). I regeringens skrivelse om en strategi för romsk inkludering (skr. 2011/12:56) redogjordes för syftet och det då pågående arbetet med vitboken. I skrivelsen anges bl.a. att i betänkandet Romers rätt (SOU 2010:55) föreslog Delegationen för romska frågor att en sannings- och skulle inrättas för att kartlägga och dokumentera de övergrepp, försummelser och diskriminerande åtgärder som begåtts mot den romska minoriteten . Delegationen framhöll att ett arbete med att dokumentera övergrepp ofta leder till att de politiskt ansvariga lämnar en offentlig ursäkt och att en sannings- och vanligen även har i uppgift att lämna förslag om hur offren kan gottgöras. Av skrivelsen framgår även att majoriteten av deltagarna vid de möten som ordnade under remissen av delegationens betänkande ansåg att dokumentationen av övergrepp, försummelser och diskriminerande åtgärder mot den romska minoriteten kunde bidra till att öka kunskapen om hur romer har behandlats. En ursäkt från staten skulle, enligt många mötesdeltagare, innebära ett viktigt erkännande och en upprättelse för romerna. Några mötesdeltagare tog dock avstånd från beteckningen försoning som man menade var orealistisk och kunde tolkas som att romer själva bär ansvar för den behandling de har fått utstå. Många mötesdeltagare ställde sig frågande eller kritiska till förslaget om en kommission, och en rad farhågor framfördes. Som förslag på ett alternativ till en sannings- och uttrycktes önskemål om ett permanent kunskaps- och dokumentationscenter. Regeringen konstaterade i det sammanhanget att ökad kunskap och forskning om de nationella minoriteternas kultur, historia och språk i vidare bemärkelse är av stor betydelse. Uttalanden från ansvariga statsråd Den dåvarande jordbruksministern, med ansvar för samefrågor, uttalade följande vid den s.k. Urfolksdagen i : Jag tycker att vi måste ha lärt oss någonting av historien och jag vill gärna ta det här tillfället i akt och säga till er, som representant för den och det svenska samhället att jag är väl medveten om det förtryck som har utövat över det samiska folket genom historien. Jag vill å regeringens vägnar be om ursäkt för det. […] Vi kan inte på något sätt acceptera det förtryck, t.ex. att samer har förvägrats att använda sitt språk, de tvångsförflyttningar och de många uttryck för förtryck som vi har gjort oss skyldiga till genom årens lopp. Det finns heller ingen annan möjlighet för det svenska samhället att komma vidare, än att be om ursäkt för de övergreppen. Ursäkten till det samiska folket genom den dåvarande sameministerns uttalande nämns även i Urbefolkningsdelegationens slutrapport . Vid ett anförande av den dåvarande integrations- och jämställdhetsministern vid plenum uttalade statsrådet följande: Det är regering och riksdag uttalade sin grunduppfattning: ”att samerna är en etnisk minoritet i , som i sin egenskap av ursprunglig befolkning i sitt eget land intar en särskild ställning”. Det är nu också ratificerade ramkonvention om skydd för nationella minoriteter och den europeiska stadgan om landsdels- och minoritetsspråk. Dessa ställningstaganden är i sig grundläggande för minoriteternas ställning i det svenska samhället. De utgör majoritetssamhällets erkännande av minoriteternas existens och deras betydelse för det svenska samhället. Och de utgör också en upprättelse och en ursäkt för de oacceptabla förhållanden under vilka våra minoriteter tvingats leva under olika epoker av vår gemensamma historia. Nationellt kunskaps- och resurscentrum om rasism I regeringsförklaringen framhöll statsministern att ska säkra de nationella minoriteternas rättigheter, och uppgav i sammanhanget bl.a. att ett nationellt kunskaps- och resurscentrum för forskning om rasism skulle inrättas. I budgetpropositionen angav regeringen att den avser att se över behovet av och formerna för ett sådant nationellt kunskaps- och resurscentrum (prop. 2014/15:1 utg.omr. 13 s. 50). Ratificering av konvention nr 169 Internationella arbetsorganisationen () är ett av FN:s s.k. fackorgan med uppgift att bevaka frågor om arbetsvillkor, diskriminering m.m. Inom ramen för denna uppgift bevakar ursprungsfolkens arbets- och livsvillkor. utarbetar bl.a. konventioner och 1989 tillkom konvention nr 169 om ursprungsfolk och stamfolk i självstyrande länder. Konventionen innehåller ett antal bestämmelser och åtaganden till skydd för ursprungsfolken. Regeringarna i de länder som har anslutit sig till konventionen ska se till att ursprungsfolkens rättigheter skyddas och deras integritet respekteras, och samråda med folken om åtgärder som angår dem och skapa förutsättningar för att de så långt möjligt själva ska kunna bestämma om sin utveckling. Ett grundläggande krav är att ursprungsfolken till fullo ska åtnjuta mänskliga rättigheter och grundläggande friheter, men konventionsstaterna ska även utforma särskilda insatser som främjar de berörda folkens sociala och ekonomiska rättigheter och som skyddar deras andliga och kulturella värden. I konventionen betonas särskilt markens betydelse för ursprungsfolken, och den syftar bl.a. till att staterna ska erkänna deras rätt till sådan mark som de har bebott eller brukat. Konventionen trädde i kraft och har ratificerats av 22 länder, bl.a. och . Utredningar om svensk ratificering av konvention nr 169 överlämnade Utredningen om nr 169 om ursprungsfolk och stamfolk i självstyrande länder sitt betänkande Samerna – ett ursprungsfolk i (SOU 1999:25). Utredaren bedömde att kunde ansluta sig till konventionen, men att detta inte borde ske förrän ett antal åtgärder om samernas rätt till mark hade vidtagits, en process som beräknades ta . Enligt utredaren måste för det första den mark som samerna har rätt till enligt konventionen identifieras, och en borde därför tillsättas. För det andra måste omfattningen av samernas jakt- och fiskerätt inom den mark som de traditionellt innehar klarläggas. När dessa frågor har klarats ut kan andra åtgärder vidtas för att samernas rättigheter ska nå upp till den nivå som konventionen kräver. Utredaren menade att det framför allt var en fråga om att stärka samernas skydd mot inskränkningar i renskötselrätten, säkerställa att samerna har tillräckligt med mark för att kunna fortsätta att bedriva rennäring, införa en möjlighet till ersättning från staten för rättegångskostnader i principiellt viktiga mål om samernas markrättigheter samt genomföra en nationell informationskampanj om samerna som ursprungsfolk. Enligt utredningen behövdes också en nationell informationskampanj som klargör vad en svensk anslutning skulle innebära för berörda parter. Utredaren ansåg vidare att det borde övervägas om inte åtgärderna kunde anses så angelägna att de borde vidtas oavsett om konventionen ratificeras eller inte. tillsattes , som redovisade sitt betänkande Samernas sedvanemarker (SOU 2006:14) . Kommissionens analys av de krav som uppställer ledde fram till slutsatser som i väsentliga hänseenden skilde sig från . Kommissionen var ense med om att konventionen inte ställer krav på en formell äganderätt för att mark som brukas av ursprungsfolket ska hänföras till mark som detta folk traditionellt innehar men anförde att det finns en miniminivå för de rättigheter som ska gälla. Kommissionen ansåg att denna nivå inte är uppfylld med den renskötselrätt som samerna har enligt rennäringslagstiftningen. Enligt kommissionen kunde det inte uteslutas att det kan finnas områden som vid en svensk anslutning till konventionen – i enlighet med dess krav på äganderätt och besittningsrätt – borde klassas som samernas innehavsmark, och som de därmed får rätt att disponera oberoende av rennäringslagstiftningen. Kommissionen anförde vidare att det kan uppfattas som en svaghet i svensk rätt i förhållande till konventionens krav att det saknas ett alternativ till domstolsprövning av frågor om markrättigheterna (s. 29). I betänkandet framhölls att lagens utformning innebär att konfliktlösningen förutsätter omfattande och kostnadskrävande utredningar. Enligt kommissionen borde konflikter om samernas markrättigheter i första hand lösas avtalsvägen i samförstånd mellan sakägarna, och hänvisade till att andra länder som berörs av folkrättsliga regler om ursprungsfolks rättigheter har inrättat särskilda organ för utredning och medling vid konflikter om markrättigheter. Kommissionen ansåg att om ska ansluta sig till konventionen och uppfylla de krav som denna ställer är det angeläget att man inrättar ett sådant organ (s. 30 f.). Regeringen angav i sin nationella handlingsplan för de mänskliga rättigheterna 2006–2009 (skr. 2005/06:95 s. 56) att ambitionen var att ratificera konventionen så snart det låter sig göras. framhölls att en anslutning till konventionen medför att olika rättigheter påverkas med avseende på ett markområde som motsvarar en tredjedel av yta och att ett beslut i en fråga av en sådan betydelse inte kan hastas fram. En förutsättning för att ratificera konventionen är att regeringen först inhämtar godkännande. Inför ställningstagande måste frågor om de rättsliga förutsättningarna vara utredda. Dessutom måste de lagändringar som blir nödvändiga utarbetas. I den utvärdering av regeringens handlingsplan som redovisades 2011 (SOU 2011:29) gjorde den särskilda utredaren bedömningen att regeringen som en del av en samlad, tydlig och rättighetsbaserad urfolkspolitik bör redovisa en tydlig plan med angivna delmål för hur man ska undanröja eventuella hinder mot en ratificering av (s. 37). Här ingår enligt utredaren bl.a. frågan om att få till stånd gränsdragningar som tydliggör samernas traditionella renskötselområden. Utvärderingen av den nationella handlingsplanen för mänskliga rättigheter och frågan om en ratificering av bereds enligt uppgift inom . Rekommendationer från internationella övervakningsorgan Flera internationella organisationer har, inom ramen för sin granskning av efterlevnad av olika konventionsbestämmelser, uppmärksammat att inte har ratificerat konvention nr 169. mot rasdiskriminering uttryckte i sin senaste granskningsrapport om (2013) oro över att den svenska staten skjuter upp ratificeringen av konventionen. Även för mänskliga rättigheter rekommenderar i sin senaste periodiska rapport om (2015) att regeringen överväger en ratificering av . Inom ramen för granskningar har uppmanats av bl.a. kommissionen mot rasism och intolerans (2004) och kommissionären för mänskliga rättigheter (2007) att fortsätta sina ansträngningar för att nå en lösning på frågorna om samernas landrättigheter och ratificera konvention nr 169. , som inrättades 1993, är både ett folkvalt organ som företräder det samiska folket i och en statlig myndighet som ska verkställa den politik och de beslut som fattas av och regeringen. Bestämmelser om ges i sametingslagen (1992:1433). huvudsakliga uppgifter är att besluta om fördelningen av statens bidrag till samisk kultur och samiska organisationer, leda det samiska språkarbetet, medverka i samhällsplaneringen och bevaka att samiska behov beaktas, däribland rennäringens intressen vid utnyttjande av mark och vatten, samt informera om samiska förhållanden. Till väljs 31 ledamöter . Bland ledamöterna utser en styrelse om högst sju ledamöter som sköter den löpande verksamheten. tillkallades en särskild utredare för att göra en översyn av organisation och de dubbla rollerna som folkvalt organ och myndighet (Jo 2000:03). I utredningens betänkande roll i det svenska folkstyret (SOU 2002:77), som överlämnades , var utgångspunkten att och samernas ställning borde stärkas. Vidare identi-fierade utredningen vissa begränsningar i dubbla roller, och ansåg att det inte var ändamålsmässigt att är en myndighet. Som svar på frågan om vad alternativt skulle kunna vara anförde utredningen följande (s. 10–11): Enligt regeringsformen är det regeringen med ansvar inför som styr riket. Ett undantag från denna princip utgör det kommunala självstyret. Utredningen har dragit den slutsatsen att antingen måste förbli en myndighet under regeringen eller möjligen eller också måste det tillerkännas ett visst självstyre. Detta skulle behöva framgå av regeringsformen. Utredningen anser att det kan vara ändamålsmässigt att vidare utreda möjligheten att genomföra ett självstyre för samerna på exempelvis det sätt som skett i , att i regeringsformen skriva in att samerna har kulturell autonomi som följer av lag. En sådan nyordning skulle förutsätta en noggrann analys av ett flertal svåra frågor med såväl folkrättsliga som konstitutionella aspekter. Utredningen har påbörjat en sådan analys. En eventuell fortsatt analys görs dock enligt vår bedömning lämpligast av en parlamentariskt sammansatt kommitté med uttryckligt stöd i direktiven. Mot bakgrund av det ovan anförda föreslog utredningen att regeringen skulle låta utreda denna fråga. Proposition om ett ökat samiskt inflytande överlämnade regeringen propositionen Ett ökat samiskt inflytande (prop. 2005/06:86) i vilken den gjorde bedömningen att myndighetsuppgifter som rör samiska förhållanden successivt borde överföras till . I ett första skede borde överta vissa uppgifter från länsstyrelserna och dåvarande och bl.a. vara central förvaltningsmyndighet för rennäringen. För att skulle kunna handha det ökade myndighetsansvaret föreslogs även ändringar i organisation. Ändringarna syftade främst till att stärka som myndighet och till att särskilja dess uppgifter som myndighet respektive folkvalt organ. Regeringen bedömde att förslag att utreda om kan vara ett organ för självstyre inte borde genomföras. Av proposi-tionen framgår att de flesta remissinstanserna tillstyrkte utredningens förslag om en utredning (a.a. s. 36). Som skäl för sin bedömning anförde regeringen bl.a. att det samiska folket utgör ett sådant folk som i folkrättens mening har rättigheter, inklusive rätten till självbestämmande, men att utformningen av det materiella innehållet i självbestämmanderätten till stor del är en fråga mellan samerna och staten. Regeringen ansåg att det samiska självbestämmandet tills vidare borde ökas genom att successivt ge som myndighet fler uppgifter som rör samiska förhållanden. Det fanns enligt regeringen därmed inte någon anledning att utreda om kunde vara ett organ för självstyre. Regeringen avsåg att även fortsättningsvis samråda med om det närmare innehållet i det samiska självbestämmandet (a.a. s. 38). Rekommendationer från FN:s urfolksrapportör FN:s särskilda urfolksrapportör framhöll i sin rapport om samernas situation att det fanns ett behov av att stärka självständighet som självstyrande organ och rekommenderade därför att regeringen tillsammans med överväger fler områden där kan ges ökad eller ensam beslutanderätt. Rapportören ansåg att dubbla roller som folkvald församling och statlig förvaltningsmyndighet var särskilt problematiska, eftersom de innebär att tinget i sin roll kan tvingas att genomföra beslut i konflikt med vad det i sin roll som folkvald församling anser vara bäst för samerna. Rapportörens bedömningar och rekommendationer uppmärksammades av Utredningen för utvärdering av nationella handlingsplanen för mänskliga rättigheter, som överlämnade sitt betänkande (SOU 2011:29). Betänkandet bereds inom . I om nationella minoriteter (2011/12:RFR11) uppmärksammades bl.a. forskningsprojektet rights to self-determination: The Institutional Design and Policy Process of the Swedish vid . Projektet syftade till att analysera om som politisk institution har möjlighet att värna samernas rätt till självbestämmande. I redovisningen av forskningsresultaten framhålls att så inte är fallet. I forskningen hänvisas bl.a. till att institutionella utformning som myndighet dels har begränsat det folkvalda organets inflytande och självbestämmande, dels skapar problem i det folkvalda organets interna arbete i och med den inneboende intressekonflikten mellan det folkvalda organets uppdrag att representera det samiska folket och myndighetens lydnadsplikt gentemot regeringen. I den senaste budgetpropositionens resultatredovisning för samepolitiken uppges att politiska arbete har förstärkts genom en konsolidering av nämndorganisationen, vilken har möjliggjorts genom en permanent ökning av anslaget till (prop. 2014/15:1 utg.omr. 23 s. 33 f.). Medan fler samer har anmält sig till röstlängd har emellertid det faktiska och procentuella valdeltagandet minskat sedan valet , vilket enligt regeringen på riskerar att minska trovärdigheten för som folkvalt parlament. Vidare konstateras att har fått allt fler uppdrag, remisser och samrådsuppdrag kopplade till samhällsplanering. Enligt regeringen har förmåga att utöva självbestämmande genom självständiga beslut i interna frågor respektive genom konsultationer med regeringen och myndigheter förbättrats, men behöver vidareutvecklas och förstärkas. inledde regeringen en fördjupad dialog med samiska företrädare om samepolitiken, som bl.a. innehåller element med syfte att stärka samiskt självbestämmande. trädde ändringar i minerallagen i kraft som innebär att en rätt till översättning av arbetsplaner för mineralprospektering till finska, meänkieli och samiska införts, liksom ett krav på att en gällande arbetsplan ska sändas till kommunen, och (prop. 2013/14:159, bet. 2013/14:NU20, rskr. 2013/14:320). Syftet med lagändringarna var att säkerställa att de som berörs av undersökningsarbeten får den information de behöver för att de ska kunna tillvarata sina rättigheter i förhållande till prospektören. I fråga om politikens inriktning anges i budgetpropositionen att en förutsättning för att målet med samepolitiken ska uppnås är att det samiska folket ges möjligheter att delta i beslutsfattande i frågor av väsentlig betydelse för dem, såsom samhällsplanering (a.a. utg.omr. 23 s. 82). I detta spelar en avgörande roll och regeringen anser därför att myndigheten ska förstärkas. Det framhålls också att det är ett av skälen till att regeringen avser att ha en fördjupad dialog med samiska representanter om den framtida samepolitiken. I regeringens rapport till för mänskliga rättigheter framhålls i ett särskilt avsnitt som rör samerna att regeringen har en ambition att stärka samernas självbestämmande genom att ge både ett utökat ansvar för interna samiska frågor och en större delaktighet i beslut som påverkar samerna (s. 6 f.). Samerna är erkända som en nationell minoritet och erkänns samernas särskilda ställning som urfolk i i grundlagen.