bet · H201SoU7 · 2015-03-30 00:00:00 — Överenskommelsen innebär en nationell satsning –2018 för att korta väntetiderna och minska de regionala skillnaderna i cancervården. Överenskommelsen omfattar totalt . Arbetet med att förbättra tillgängligheten inom cancervården kommer att utgå från ett gemensamt nationellt definierat system med standardiserade vårdförlopp. har fem standardiserade vårdförlopp tagits fram. Dessa ska införas . Målet är att de insatser som ingår i överenskommelsen ska bli en integrerad del av landstingens ordinarie verksamhet och att resultaten av arbetet ska blir tydliga. Enligt överenskommelsen ska landstingen bl.a. – besluta om att införa standardiserade vårdförlopp – tillsammans med Regionala Cancercentrum (RCC) ta fram – och lämna in till regeringen – en handlingsplan för hur de avser att införa ett system med standardiserade vårdförlopp – införa de fem första standardiserade vårdförloppen – inrätta reserverade tider hos utredande och behandlande enheter för patienter som fått remiss till eller beslut om standardiserat vårdförlopp – inrätta en koordinatorsfunktion som bokar in tider och övervakar att vårdförloppen följs – utveckla metoder för att mäta och redovisa ledtiderna i vårdförloppen, bl.a. med hjälp av data från patientadministrativa system – redovisa resultatet av arbetet och införandet av vårdförloppen – öka den regionala och nationella samordningen. har i uppdrag att betala ut totalt för fortsatt arbete med RCC . ska även fortsätta att följa upp huvudmännens uppbyggnad av RCC (jfr S2012/4379/FS). Syftet är att genom dialog stödja och stimulera arbetet. ska redovisa denna del av uppdraget till . har även i uppdrag att följa och utvärdera den satsning som syftar till att korta väntetiderna i cancervården m.m. (S2015/1659/FS). har utvärderat och uppdaterat de nationella riktlinjerna för bröst-, prostata-, tjocktarms- och ändtarmscancer. Vidare redovisade ett uppdrag om en modell för att bedöma, införa och följa upp nationella screeningprogram. Utifrån modellen rekommenderar nationell screening för bröstcancer (kvinnor 40–), livmoderhalscancer (kvinnor 23–) och tjock- och ändtarmscancer (kvinnor och män 60–). rekommenderar dock inte screening för prostatacancer. (Smer) beslutade på eget initiativ att lämna synpunkter på modell för nationella screeningprogram (dnr 26/13). Smers framförde följande huvudsakliga synpunkter: – Rådet är positivt till en nationell samordning av screeningprogram liksom en metodisk bedömningsmodell. De etiska aspekterna har i hög utsträckning beaktats i modellen. – Rådet menar att de åldersintervall som anges i rekommendationerna om screening för bröstcancer samt screening för tjock- och ändtarmscancer kan vara åldersdiskriminerande. Trots bristen på vetenskapligt underlag finns det ur ett etiskt perspektiv anledning att ompröva rekommendationerna för övre åldersgränser. Motiveringen till åldersintervallen bör även framgå tydligt i dokumenten. Det InfCare HIV har funnits . Syftet med registret är att skapa en god och jämlik vård oavsett smittväg, kön och vård-givare genom att identifiera problem och förbättringspotentialer. Detta sker genom integrering av flera funktioner: kliniskt beslutsstöd, hälsoenkät, inte-grerad databas med processmått och konsultationsmodul där varje klinik i realtid kan kontrollera sin utveckling. I registret anförs att ”patienterna med hiv återfinns på ett stort antal kliniker med oftast få patienter på varje enhet. Kunskapsutvecklingen är snabbt med ett föränderligt sjukdomspanorama. Sammantaget ställer detta krav på gott beslutsstöd, kvalitetssäkring och konsultationsmöjligheter”. nationella riktlinjer för rörelseorganens sjukdomar innehåller rekommendationer inom områdena osteoporos, artros och inflammatoriska reumatiska sjukdomar. rekommendationer gäller diagnostik, behandling och rehabilitering. anför bl.a. att hälso- och sjukvården efter en fragilitetsfraktur bör erbjuda en systematisk riskvärdering, utredning och behandling för att minska risken för ytterligare frakturer. anför vidare att hälso- och sjukvården vid misstanke om osteoporos bör bedöma frakturrisken med hjälp av det s.k. FRAX-verktyget som finns fritt på internet och vid behov göra en bentäthetsmätning med DXA. öppnades landets första centrum för endometrios vid kvinnokliniken på i . Nationellt endometrioscentrum i arbetar med ett multidisciplinärt omhändertagande av patienter. I teamet runt patienterna ingår bl.a. gynekologer, kirurger, kuratorer och sjuksköterskor. Utredning av utomlänspatienter görs i största möjliga mån . I verksamheten ingår även vidareutbildning, kursverksamhet, kliniska studier och forskning. Det finns även ett endometrioscentrum på och på i . Eftersom inte alla discipliner finns på alla sjukhus i , har tanken på endometrioscentrum omarbetats till endometriosteam som samarbetar med andra discipliner inom vården på respektive ort. Endometriosteamen kan konsultera och/eller remittera till endometrioscentrum vid behov. Demens hos unga och alzheimer Som nämnts ovan har publicerat nationella riktlinjer för vård och omsorg vid demenssjukdom (2010). Riktlinjerna ger vårdpersonal på olika nivåer vägledning i arbetet. De vänder sig även till beslutsfattare som genom riktlinjerna får ett underlag för planering, utveckling och prioriteringar av verksamheter för personer med demenssjukdomar. Riktlinjerna innehåller bl.a. dessa rekommendationer: – Demensutredningarna måste bli fler och bättre. – All vård, omvårdnad och omsorg för personer med demenssjukdom bör bygga på ett personcentrerat förhållningssätt och multiprofessionellt teambaserat arbete. – Hälso- och sjukvården bör minst en gång följa upp sjukdomens förlopp och anpassa läkemedel, vård och omsorg efter uppföljningen. (Svedem) är ett nationellt kvalitetsregister som används för att säkerställa och utveckla demensvården för män och kvinnor. Syftet med Svedem är att förbättra kvaliteten på demensvården i genom att samla in data för att kunna följa upp förändringar i patientpopulationer, diagnos och behandling vid demenssjukdom. Målet är en likvärdig, optimerad behandling av personer med demenssjukdom. I budgetpropositionen anförde regeringen följande om glutenintolerans och speciallivsmedel (prop. 2014/15:1 utg.omr. En övergripande inventering av behov av författningsändringar avseende subventionering av speciallivsmedel till barn har genomförts . Bakgrunden är ett tillkännagivande från (bet. 2004/05:SoU10, rskr. 2004/05:166) om subventionering av speciallivsmedel till barn . Inventeringen har identifierat ett antal förändringsbehov för att bättre anpassa subventioneringen av speciallivsmedel till barn till dagens medicinska situation och i högre grad inrikta subventioneringen på de största medicinska behoven. Det är också viktigt att ta tillvara de erfarenheter som finns i landstingen när det gäller subventionering av speciallivsmedel för personer . En fortsatt utveckling av området bör enligt regeringen ta sin utgångspunkt i den samlade bild av området som myndigheternas rapporter ger, snarare än att ensidigt fokusera på de behov som kan finnas av att höja åldersgränsen för den statliga subventioneringen till . Regeringen anser med detta att tillkännagivande (bet. 2004/05:SoU10, rskr. 2004/05:166) är slutbehandlat. har tagit fram ett nationellt kunskapsstöd för god palliativ vård i livets slutskede (Nationellt kunskapsstöd för god palliativ vård i livets slutskede, 2013). Målet med kunskapsstödet är att alla patienter som har behov av det ska få tillgång till en god palliativ vård. Kunskapsstödet ska ge stöd till dem som fattar beslut om prioriteringar inom vården och omsorgen, dvs. vilka åtgärder man ska satsa resurser på. Vad gäller palliativ vård för barn i livets slutskede anför att det är viktigt att barn som får palliativ vård vårdas utifrån den person de är och de behov de har (s. 24 f.). Det är angeläget att vårdpersonal som ger palliativ vård till barn har kunskap om och kompetens i att kommunicera med barn. bedömning baseras på internationella överenskommelser och definitioner av god palliativ vård. I kunskapsstödet anges vidare att samverkan är en förutsättning för god palliativ vård (s. 32 f.). Behovet av samverkan mellan hälso- och sjukvården och måste bedömas för varje enskild patient i relation till dennas unika behov, önskemål och övriga förutsättningar. Det är huvudmännens ansvar, inte patientens, att hitta en arbetsmodell där de olika insatserna harmonierar med varandra. beslutade i samband med budgetpropositionen om en särskild satsning på kroniska sjukdomar 2017 (prop. 2013/14:1 utg.omr. 9, bet. 2013/14:SoU1). Det är en fyraårig satsning som totalt omfattar . Syftet är att utveckla vården för personer med kroniska sjukdomar och därmed skapa förutsättningar för en långsiktigt hållbar, effektiv och jämlik hälso- och sjukvård. Arbetet med en bättre vård för personer med kroniska sjukdomar har utgått från tre fokusområden: patientcentrerad vård, kunskapsbaserad vård samt prevention och tidig uppmärksamhet. Tillsammans med företrädare för patienternas och professionens organisationer, landsting och berörda myndigheter har en nationell strategi för att förebygga och behandla kroniska sjukdomar utarbetats. Ett övergripande syfte med strategin är att främja en mer hållbar och jämlik vård med särskilt fokus på utvecklingen av primär- och närvård. avsätts för att främja insatser inom dessa utvecklingsområden som i hög grad tar sikte på primärvården (prop. 2014/15:1 utg.omr. 9, bet. 2014/15:SoU1). Dessa medel används bl.a. genom en överenskommelse med Kommuner och Landsting för utvecklingen av kunskapsstöd och uppföljning, och genom uppdrag till som rör nationella riktlinjer. driver , i samverkan med , Nationellt Sällsynta Diagnoser, som riktar sig till såväl barn och ungdomar som vuxna (). Centrumets huvuduppgift är att samla, utveckla och sprida kunskap om sällsynta diagnoser och deras konsekvenser i ett livsperspektiv. arrangerar ca 20 familjevistelser och 6 tredagarsvistelser för vuxna med sällsynta diagnoser . Vistelsernas huvudsyfte är att ge tillgång till kunskap, erfarenhetsutbyte och möjlighet för personerna att bygga upp en egen kompetens för att klara av sina vardagsliv. Kompetenscentrumet sprider också kunskap genom en vägledningsfunktion på nätet. Vägledningen riktar sig såväl till professionella som till personer som själva har en sällsynt diagnos och deras anhöriga. har den nationella funk-tionen för sällsynta diagnoser med ett ansvar för samordning, koordinering och informationsspridning. Av regleringsbrev framgår att ska ta fram ett förslag på hur det arbete, som har utförts av den natio-nella funktionen för sällsynta diagnoser, ska organiseras efter 2017. I uppdraget ingår att identifiera vilka delar av verksamheten som staten även framöver bör ha ett särskilt ansvar för och lämna förslag på hur dessa kan inordnas i den statliga förvaltningen. För de delar som inte bedöms vara ett statligt ansvar ska redogöra för sin bedömning av hur dessa bäst kan tas om hand . Uppdraget ska genomföras i samråd med SKL och andra berörda aktörer. Målsättningen är att bidra till en långsiktigt hållbar struktur för frågor som rör samhällets insatser för personer med sällsynta diagnoser. Uppdraget ska redovisas (S2014/7686/FST). Rett Center är ett nationellt center för Rett syndrom, en sällsynt men svår neurologisk störning som drabbar företrädesvis flickor i spädbarnsåldern. Centret samlar en tvärprofessionell kompetens för att möta komplexa funk-tionsnedsättningar vid Rett syndrom. Centret fungerar som en specialistklinik för högspecialiserad vård, som en klinisk forskningsenhet och som ett kom-petenscenter (). I utkast till nationella riktlinjer för bl.a. vård vid astma och KOL och för diabetes ingår rekommendationer för patientutbildning. anför följande vad gäller patientutbildning i vården av personer med diabetes: Patientutbildning i egenvård har en central roll i vården av personer med diabetes. Personer med diabetes fattar många viktiga beslut om hanteringen av sin sjukdom. Målet med patientutbildningar är därför att öka patienters förutsättningar för en välfungerande egenvård, med god kontroll av riskfaktorer för ohälsa och en bibehållen god livskvalitet. En förutsättning är att effekten av genomförda utbildningar utvärderas och följs upp kontinuerligt. Stöd till för tidigt födda barn publicerade vägledningen Vård av extremt för tidigt födda barn – en vägledning för vård av barn födda före 28 fullgångna graviditetsveckor. Vägledningen riktar sig till vårdgivare och verksamhetschefer ansvariga för neonatalvård med syftet att stödja utformningen av en god vård till alla extremt för tidigt födda barn. För att säkra vården av extremt för tidigt födda barn finns det enligt ett behov av vägledning inom flera områden. Elva områden har ansetts som särskilt angelägna. Det gäller bl.a. omhändertagande före och direkt efter födelsen, lungsjukdomar och andningsunderstöd, hjärnskador, infektioner, nutrition, smärtbehandling, omvårdnad och uppföljning. Enligt vägledningen bör vården av extremt för tidigt födda barn organise-ras så att den är patient- och familjecentrerad. Detta innebär att vården bör vara individualiserad, vara utvecklingsstödjande, erbjuda familjevård, erbjuda samvård och aktivt involvera och informera föräldrarna. Verksamheter som vårdar extremt för tidigt födda barn bör följa upp barnen . Audit över dödfödda barn I och jämförelser 2014 – Hälso- och sjukvård – Jämförelser mellan landsting (del 2, s. 9 f.) återges bl.a. statistik över antalet dödfödda barn efter utgången av den (>28+0) per 1 000 födda, –2012. I riket som helhet var antalet dödfödda barn 2,9 per 1 000 födda. Dödföddhet definieras i rapporten som framfödande av ett barn som inte andas eller visar andra livstecken efter utgången av 22:a graviditetsveckan. Före juli 2008 var gränsen efter utgången av 28:e graviditetsveckan. Ändringen är en anpassning efter WHO:s riktlinjer. För att kunna jämföra med tidigare årsperioder har man i rapporten valt att använda 28 veckors gräns i denna indikator. Av rapporten framgår att det föds ca 300 dödfödda barn efter utgången av den i . har andelen dödfödda barn mer än halverats. Enligt de jämförelser WHO gjort har en mycket låg andel dödfödda barn. Statistiken kommer från Medicinska födelseregistret vid . I Medicinska födelseregistrets årsrapporter redovisas detaljerad statistik över graviditeter, förlossningar och nyfödda barn. Där finns även information om dödfödda barn (jfr Graviditeter, förlossningar och nyfödda barn – Medicinska födelseregistret 1973–2013 – Assisterad befruktning 1991–2012). Med patientnära analyser (PNA) avses provtagning och biomedicinska undersökningar som utförs nära patienten och där patientsäkerhet och kvalitetssäkring tillgodoses genom multiprofessionell samverkan. Detta till skillnad från egentestning som görs av patienten. Exempel på patientnära analyser är blodsocker, urintestremsa, C-reaktivt protein, hemoglobin och test för grupp A-streptokockantigen. Riktlinjer för användande av PNA utarbetas av landstingen (jfr bl.a. i län, . Rehabiliteringsgarantin är en överenskommelse mellan och regeringen. Den tecknades första gången . Separata överenskommelser har sedan slutits –2010, 2011, 2012, 2013, 2014 och 2015. Rehabiliteringsgarantin innebär att patienter som har långvarig diffus smärta i rygg, nacke, axlar och lindriga eller medelsvåra depressioner eller olika typer av ångest och stress ska få medicinsk behandling och rehabilitering efter att hälso- och sjukvården gjort en medicinsk bedömning och utredning. Det är landstingen som ska tillhandahålla behandlingar och rehabilitering. Insatserna kan genomföras inom primärvården eller i en annan del av hälso- och sjukvården. – medicinsk bedömning och ställningstagande till om patientens tillstånd innebär att han eller hon skulle vara betjänt av medicinsk behandling eller rehabilitering – en utredning som genomförs för att klarlägga vilken form av psykologisk insats eller vilka insatser som behövs för att behandla/rehabilitera smärtan och/eller den psykiska ohälsan – att genomföra behandling eller rehabilitering. Grön rehabilitering är till för de som har eller är i riskzonen för att få stressrelaterade besvär, smärta och/eller psykisk ohälsa. Det är en arbetslivsinriktad behandlingsform där man kombinerar aktiviteter i naturen med samtal. Metoden bygger på forskning om naturens goda förmåga att ge återhämtning och minskad stress (). En rad motionsyrkanden om nationella riktlinjer behandlades senast i betänkande 2013/14:SoU8 om mer patientperspektiv i vården – är nationella riktlinjer en metod? 2013/14:23, rskr. 2013/14:156). Utskottet anförde bl.a. följande i sitt ställningstagande (s. 26 f., 4 res. S, MP, SD respektive V): Utskottet konstaterar att i egenskap av expertmyndighet har i uppdrag att ta fram nationella riktlinjer. I några av motionerna finns förslag om att riktlinjerna ska göras obligatoriska eller bindande för vårdgivare för att förbättra vårdkvaliteten, likvärdigheten och patientsäkerheten. Utskottet konstaterar att en sådan ordning skulle innebära en avsevärd förändring jämfört med vad som gäller . En sådan förändring skulle bl.a. påverka den kommunala självstyrelsen, som är reglerad i regeringsformen, och dess principer om proportionalitet och finansiering. Utskottet anser inte att det finns anledning för att ta ett sådant initiativ. Motionerna […] avstyrks. När det gäller motionsyrkanden om att ta fram nationella riktlinjer för fler sjukdomstillstånd, behandlingar etc. konstaterar utskottet att nationella riktlinjer är ett av flera verktyg för att driva på utvecklingen mot en kunskapsbaserad vård och för att förstärka arbetet för jämlik vård. Utskottet konstaterar vidare att ställt sig bakom regeringens riktlinjer för prioriteringar inom hälso- och sjukvården (bet. 1996/97:SoU14). Beslutet innebär att tre principer ska ligga till grund för prioriteringar inom vården: människovärdesprincipen, behovs- och solidaritetsprincipen samt kostnadseffektivitetsprincipen. Dessa principer utgör en etisk plattform. Riksdagsbeslutet är styrande för både vården i stort och arbetet med nationella riktlinjer. Utskottet delar regeringens bedömning att det måste vara medicinska bedömningar som ligger till grund för arbetet med riktlinjerna. Mot denna bakgrund anser utskottet inte att det finns anledning för att ta något initiativ. Utskottet avstyrker motionerna […]. När det gäller motioner om vård och behandling av olika sjukdomar, har utskottet tidigare hänvisat till de riktlinjer för prioriteringar inom hälso- och sjukvården som fastställdes . Utskottet har inte ställt sig bakom motionsyrkanden om att satsningar bör göras på enskilda sjukdomar eller om att vården av patienter med dessa sjukdomar bör organiseras på ett särskilt sätt (jfr bl.a. bet. 2012/13:SoU13 Hälso- och sjukvårdsfrågor). Ett motionsyrkande om cancersjukvård behandlades senast i betänkande 2013/14:SoU10 Hälso- och sjukvårdsfrågor. Utskottet anförde då följande (s. 35 f., 1 res. Med utgångspunkt i regeringens nationella cancerstrategi har ett mycket omfattande, kraftfullt och brett utvecklingsarbete inom cancervården skett . Satsningen på att genomföra förslagen i strategin har skapat förändringskraft på många håll i svensk cancervård. Gemensamt och nydanande för alla insatser har varit att arbetet skett utifrån ett patientperspektiv och med omfattande och systematiskt deltagande av företrädare för patienter och närstående. Utskottet delar bedömningen att står inför stora utmaningar på cancerområdet, då cancerprevalensen förväntas öka relativt kraftigt . För att möta utvecklingen konstaterar utskottet att regeringen har vidtagit en rad åtgärder med utgångspunkt i den nationella cancerstrategin. Strategin fokuserar på frågor av gemensamt och nationellt intresse. Insatser sker på en rad områden såsom prevention, tidig upptäckt, diagnostik, behandling, kunskapsbildning och kunskapsstyrning. Inrättandet av sex regionala cancercentrum (RCC), en samordnande funktion för klinisk cancerforskning, SKL:s arbete med en patientcentrerad och sammanhållen cancervård och uppdrag att utvärdera och uppdatera nationella riktlinjer för olika cancerformer är några exempel på det arbete som bedrivs. Utskottet ser mycket positivt på att regeringen avser att fortsätta den breda satsningen på svensk cancervård inom ramen för den nationella cancerstrategin. Av nu anförda skäl anser utskottet att inte bör ta något initiativ. Motion […] är åtminstone delvis tillgodosedd. I betänkande 2014/15:SoU1 Utgiftsområde 9 Hälsovård, sjukvård och social omsorg anförde utskottet bl.a. följande (s. 30, jfr särskilda yttranden S+MP+V resp. SD): Utvärderingar har visat på stora regionala skillnader inom cancervården. Genom ökade riktade resurser och genom att samla kompetensen anser utskottet att kvaliteten och jämlikheten i cancervården ökas. Utskottet föreslår att det anvisas –2018 till att förkorta väntetiderna inom cancervården och till en ökad kvalitet i allmänhet (anslag 1:6). Satsningen ska även bidra till snabb diagnos och förebyggande insatser. Det är viktigt att samla viss avancerad cancervård på ett mindre antal sjukhus för att höja kvaliteten. För att säkerställa att ett fortsatt aktivt patientsäkerhetsarbete bedrivs föreslås att avsätts 2015 (anslag 1:6). För att utveckla innovativa metoder för patientmedverkan samt verktyg för aktiv egenvård föreslår utskottet att anvisas till en nationell strategi för att förebygga och behandla kroniska sjukdomar. Inom satsningen ges också stöd till primärvårdens sjukdomsförebyggande arbete (anslag 1:6). Motionsyrkanden om sällsynta diagnoser behandlades senast i betänkande 2013/14:SoU10 Hälso- och sjukvårdsfrågor. Utskottet anförde då följande (s. 36, 1 res. På området sällsynta diagnoser noterar utskottet att ansvarar för att den nationella funktionen för sällsynta diagnoser fullföljer sitt uppdrag med att samordna, koordinera och sprida information inom området sällsynta sjukdomar. ska till regeringen redovisa den verksamhet som funktionen bedriver och hur den utvecklas samt en bedömning av uppnådda resultat. I uppdraget ingår också att redovisa vilka åtgärder avser att vidta för att sluta de avtal som krävs för att upprätthålla en funktion för samordning, koordination och informationsspridning inom detta område även efter 2014. Utskottet anser att redovisning bör avvaktas. bör därför inte ta något initiativ. Motion […] avstyrks. I betänkande 2013/14:SoU1 Utgiftsområde 9 Hälsovård, sjukvård och social omsorg (prop. 2013/14:1, rskr. 2013/14:125 och 126) tillstyrkte utskottet ett tillkännagivande till regeringen om en långsiktig finansiering av Rett Center. Utskottet anförde att regeringen borde återkomma till i vårändringsbudgeten med ett förslag om bemyndigande att besluta om bidrag till –2016 från anslaget 1:6 Bidrag till folkhälsa och sjukvård (res. I budgetpropositionen meddelade regeringen att den med stöd av beslut om beställningsbemyndigande för ändamålet hade beslutats om ett fortsatt bidrag till Rett Center vid på (prop. 2014/15:1, bet. 2014/15:SoU1). har i uppdrag att ta fram nationella riktlinjer. Riktlinjerna är viktiga nationella rekommendationer och beslutsstöd vid behandlingen av vanligt förekommande sjukdomar. De bidrar till att vetenskapligt utvärderade och effektiva åtgärder används inom hälso- och sjukvården. Utskottet noterar att regeringens avsikt är att nationella riktlinjer ska bli mer bindande för att öka följsamheten i syfte att säkra en likvärdig sjukvård. Enligt regeringen ska frågan utredas. Utskottet välkomnar att Myndigheten för vårdanalys har fått i uppdrag att göra en samlad uppföljning av de nationella riktlinjernas effekter ur ett patientperspektiv. När det gäller motionsyrkanden om att ta fram nationella riktlinjer för fler sjukdomstillstånd och behandlingar konstaterar utskottet att tar fram riktlinjer för sjukdomar och tillstånd som drabbar många människor och kräver mycket resurser.