bet · H201MJU5 · 2015-02-24 00:00:00 — I utredningsbetänkandet En ny rennäringspolitik – öppna samebyar och samverkan med andra markanvändare (SOU 2001:101) redovisas att renskötselrätten är en särskild bruksrätt till en fastighet som framför allt ger samerna rätt att använda marken till renbete, jakt och fiske (bet. 2011/12:MJU13). Vidare framhålls att renskötselrätten är en säregen rätt eftersom den i vissa avseenden är likställd med äganderätten trots att den bara är en bruksrätt. Också renskötselrätten gäller , oberoende av avtal – detta i motsats till vanliga nyttjanderätter. Vidare konstateras bl.a. att det är naturligt att samernas bruk av marken enligt renskötselrättens regler kan vålla konflikter med ägaren, vare sig detta är staten eller en enskild. Rennäringslagen bestämmer, fast på ett ganska ofullständigt sätt, parternas förhållande till varandra. Det gäller två grundlagsskyddade rättigheter som kolliderar. Lagen får inte inkräkta på äganderätten så att det kränker dess grundlagsskydd enligt 2 kap. 18 § (numera 2 kap. 15 §) regeringsformen, men den får inte heller kränka den rätt samerna har enligt samma paragraf. prövade och fann i sin dom om renskötsel i att samerna efter gammal sedvana bedriver renskötsel på de områden där renskötselrätten var tvistig. Även i departementspromemorian Vissa samepolitiska frågor (Ds 2009:40) konstateras att markägare, samebyar och andra som brukar marken inom renskötselområdet grundar sitt bruk på olika rättigheter till marken. Samebyns medlemmar grundar sin användning av mark för renskötsel, jakt och fiske på renskötselrätten. Markägare grundar sin användning av mark på äganderätten. Andra markanvändare inom renskötselområdet grundar sin rätt till bruk av marken på andra rättigheter, såsom arrende, hyra och servitut. Såväl äganderätten som renskötselrätten och andra särskilda rättigheter till fast egendom skyddas enligt 2 kap. 18 § (numera 2 kap. 15 §) regeringsformen mot att det allmänna tvingar rättighetshavaren att avstå från sin rätt till marken eller inskränker användningen av marken, utom när det krävs för att tillgodose angelägna allmänna intressen (det s.k. egendomsskyddet). Om inskränkningar görs på ett sådant sätt att den pågående markanvändningen inom den berörda delen av fastigheten avsevärt försvåras eller en skada uppkommer som är betydande i förhållande till värdet på denna del av fastigheten, är den enskilde enligt regeringsformen tillförsäkrad ersättning enligt grunder som ska bestämmas i lag. Enligt 2 kap. 17 § regeringsformen får begränsningar i rätten att driva näring eller utöva ett yrke införas endast för att skydda angelägna allmänna intressen och aldrig enbart i syfte att ekonomiskt gynna vissa personer eller företag. I andra stycket föreskrivs att samernas rätt att bedriva renskötsel regleras i lag. redovisade vid riksdagsbehandlingen av regeringens proposition 1993/94:117 Inkorporering av och andra fri- och rättighetsfrågor att det kan ifrågasättas om rennäringslagens bestämmelser om renskötselrätten som en kollektiv rättighet för den samiska befolkningen är helt förenliga med det föreslagna grundlagsskyddet om närings- och yrkesfriheten (bet. 1993/94:KU24, 1994/95:KU5, skr. 1994/95:23). Utskottet tillstyrkte därför regeringens förslag att det i grundlagsbestämmelsen om närings- och yrkesfriheten tas in en föreskrift som ger grundlagsförankring av samernas rätt till renskötsel som den i lag är reglerad. På så sätt markeras att denna rätt inte står i konflikt med grundlagsskyddet för närings- och yrkesfriheten. Miljö- och jordbruksutskottet vill också framhålla att den samiska befolkningen numera omnämns särskilt i bestämmelsen i 1 kap. 2 § regeringsformen om skydd för vissa minoriteter. Bestämmelsen har utformats som en obligatorisk målsättning, dvs. möjligheterna att behålla och utveckla ett kultur-och samfundsliv ska främjas (prop. 2009/10:80, bet. 2009/10:KU19, rskr. 2009/10:304, bet. 2010/11:KU4, rskr. 2010/11:21). I betänkandet Samerna – ett ursprungsfolk i . Frågan om anslutning till konvention nr 169 (SOU 1999:25) behandlas frågor som rör markrättigheter, rätt till naturtillgångar och administration av samernas rättigheter (bet. 1999/2000:MJU9). Samernas ställning som folk framgår av 1 kap. 2 § regeringsformen där det stadgas att det samiska folkets och etniska, språkliga och religiösa minoriteters möjligheter att behålla och utveckla ett eget kultur- och samfundsliv ska främjas. Det innebär att samerna har rätt att bevara och utveckla sin kultur, inklusive sina näringar. Utskottet har tidigare konstaterat (bet. 2013/14:MJU17) att det samiska folket är ett urfolk. Ett grundläggande dokument är FN:s deklaration om urfolks rättigheter, som antogs 2007 (bet. 2012/13:UU15), och har genom att ratificera ett antal internationella konventioner förpliktat sig att respektera den samiska folkgruppen som ett urfolk (bet. 2012/13:MJU2). I budgetpropositionen redovisas att samernas genom sin ställning som urfolk har en särskild ställning i samhället. Samerna har som urfolk rätt till självbestämmande, vilket huvudsakligen utövas via . Det övergripande målet för samepolitiken är att främja det samiska folkets möjligheter att behålla och utveckla ett eget kultur- och samhällsliv, byggt på en ekologiskt hållbar rennäring och andra samiska näringar. En förutsättning för att målet ska uppnås är att det samiska folket ges möjligheter att delta i beslutsfattande i frågor av väsentlig betydelse för dem, såsom samhällsplanering. Dialog och samverkan med såväl myndigheter som andra intressenter är därför viktigt. I detta spelar en avgörande roll, och regeringen anser därför att myndigheten ska förstärkas. Det är också ett av skälen till att regeringen avser ha en fördjupad dialog med samiska representanter om den framtida samepolitiken. En livskraftig rennäring ska ge försörjning på ett långsiktigt hållbart sätt med de samiska kulturvärdena och traditionell kunskap om brukandet av de biologiska naturresurserna som grund. Regeringen värnar om ett starkt och utvecklat, levande samiskt närings- och kulturliv med framtidstro. I detta ingår de samiska språkens användning i samhället. I ett svar på interpellation 2012/13:488 anförde den dåvarande landsbygdsministern att skapandet av är ett resultat av den folkrättsliga principen att ett folk har rätt till självbestämmande. Förenklat innebär detta att , som är det folkvalda organet, har huvudansvaret för och fattar egna beslut i frågor som enbart rör det samiska samhället, såsom rörande den samiska kulturen, och i frågor av intresse för både det samiska och det övriga svenska samhället deltar i samhällsplaneringen genom olika former av samrådsförfaranden. Detta inflytande innebär att den demokratiska förankringen i beslut som rör samerna stärks. Av 2 kap. 1 § sametingslagen (1992:1433) framgår att till uppgifter särskilt hör att besluta om fördelningen av statens bidrag och av medel ur Samefonden till samisk kultur och samiska organisationer samt av andra medel som ställs till samernas gemensamma förfogande. Utskottet har tidigare redovisat (bet. 2013/14:MJU17) att Samefonden utgörs av inbetalda ersättningar för intrång i den samiska egendomsrätten, dvs. Samefonden består av den s.k. huvudfonden, ett antal särredovisade fonder samt s.k. 4:13-medel till enskilda byar. Samefondens (huvudfondens) inkomster utgörs av ränta och vinst på fondens tillgångar, intrångsersättningar, avgifter för upplåtelser samt en del övriga medel som avsatts för att främja rennäringen. En mindre del av fondens intäkter kommer från de s.k. samefondsskogarna. I fråga om de särredovisade fonderna bildade regeringen fonder till främjande av rennäringen i samband med vattenkraftsutbyggnaden. De s.k. 4:13-medlen avsattes till samebyarna i samband med vattenregleringar och utgjorde en förhöjd ersättning för intrånget enligt en äldre vattenlagstiftning. Enligt rennäringslagen (1971:437) har en berörd sameby rätt till ersättning för upplåtelse av jakt, fiske och markarrenden på mark ovan odlingsgränsen och på renbetesfjällen. Vidare har en sameby rätt till intrångsersättning för exempelvis gruvnäring och vindkraft. Enligt 28 § rennäringslagen utgår ersättning om renskötselrätt upphävs och detta medför skada eller olägenhet för renskötseln eller för sådan jakt och sådant fiske som anges i 25 §. Ersättning för skada eller olägenhet som inte drabbar en bestämd person tillfaller till hälften den sameby som berörs av upphävandet och till hälften Samefonden, om inte särskilda skäl finns. Ersättningarna enligt 28 § rennäringslagen kommer således de skadelidande till del genom att tillföras Samefonden och den eller de samebyar som drabbas av intrång. Den del som tillfaller fonden blir ett skydd för den kollektiva folkgruppsrätten, medan den del som tillfaller samebyn tjänar som personlig ersättning för dem som vid skadetillfället driver renskötsel inom en sameby (prop. 1971:51 s. 147). I 16 § rennäringsförordningen (1993:384) föreskrivs att bidrag för att främja och stödja rennäringen, den samiska kulturen och samiska organisationer lämnas ur Samefonden i mån av tillgång på medel. Enligt 31 § förordningen (2007:825) med länsstyrelseinstruktion ska det finnas en delegation för rennäringsfrågor, en rennäringsdelegation, inom var och en av länsstyrelserna i , och . I rennäringsdelegationerna ska tre av totalt sju ledamöter vara rennäringsutövare. Utöver rennäringsfrågor fattar rennäringsdelegationerna i samtliga tre län beslut om den övergripande tillämpningen av bestämmelsen i 32 § rennäringslagen om upplåtelser av nyttjanderätter på mark ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen. I fattar rennäringsdelegationen också enligt inhämtade uppgifter beslut i relativt många enskilda ärenden om upplåtelser av nyttjanderätter, medan detta förekommer mer sällan i de övriga länen (bet. 2013/14:MJU17). Det förekommer också att yttranden över försäljning och exploatering av mark ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen beslutas i rennäringsdelegationerna. I praktiken fattar således rennäringsdelegationerna i alla tre länen övergripande beslut om såväl rennäringen i länet som upplåtelser av nyttjanderätter inom kronomark ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen. Enligt inhämtade uppgifter gör rennäringsdelegationerna det möjligt att ta del av samisk kunskap i frågor som rör rennäringen och att på länsnivå förankra beslut om rennäringen och renbetesområdena hos dem som är rättighetsinnehavare. Utskottet instämmer i tidigare uttalanden (ip. 2012/13:390) om att rennäringen är en viktig del av det samiska kulturarvet. Staten har ett övergripande ansvar för att främja det samiska folkets möjligheter att behålla och utveckla ett eget kulturliv. Detta framgår av regeringsformen och återspeglar folkrättsliga förpliktelser. Dessutom kan det konstateras, så som gjorts av , att renskötselrätten är en civilrättslig rättighet som tillkommer den samiska befolkningen kollektivt. Renskötselrätten baseras på tidigare markanvändning och uppstod långt innan urfolks rättigheter blev ett begrepp i folkrätten. Det är alltså inte så att samerna skulle ha tilldelats speciella privilegier i fråga om renskötseln med anledning av att de är ett urfolk. Utskottet avstyrker med den lämnade redovisningen motion 2014/15:2779 (SD) yrkandena 1, 3 och 4. Landsbygdspolitik, punkt 1 (V) av (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2014/15:163 av m.fl. (V) yrkande 11 och 2014/15:761 av m.fl. (S). Regeringen bör ges i uppdrag att återkomma med en långsiktig strategi med förslag till åtgärder som syftar till en mer miljömässigt hållbar landsbygdsutveckling. Företagen och jobben är avgörande för landsbygdens framtid. Staten måste ta ett övergripande ansvar för en rad åtgärder som säkrar att företag kan starta, växa och leva vidare. Många av de framtida jobben finns inom de gröna näringarna. Utveckling av de gröna näringarna ger förutsättningar för inflyttning och utveckling av landsbygden. Vi vill underlätta för människor att få tillgång till närproducerad, hälsosam och miljövänligt producerad mat och ser en stor potential inom lokal livsmedelsförädling och småskaligt mathantverk. En förenkling av regelverket för småskalig livsmedelsproduktion och servering skulle underlätta för landsbygdens små företag. Detta bör ges regeringen till känna. Jordbrukets konkurrenskraft, punkt 2 (C) av (C). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2014/15:2573 av m.fl. (C) yrkande 2.1 och 2014/15:90 av (M), 2014/15:623 av (M), 2014/15:942 av (S), 2014/15:976 av m.fl. (M) yrkande 1, 2014/15:1225 av (M) yrkande 2, 2014/15:1602 av (KD), 2014/15:2542 av i m.fl. (C, M, KD) yrkande 1 och 2014/15:2544 av (C) yrkande 3. Jordbrukets konkurrenskraft behöver stärkas och kostnaderna för näringen bör minska. Den gemensamma jordbrukspolitiken inom EU är ett viktigt verktyg. Vi vill att den ska stärka aktiva bönder och bönder med djur och föreslår därför ett särskilt stöd till bönder med kor, en s.k. kopeng. Landsbygdsprogrammet är också viktigt för att stärka konkurrenskraften för lantbrukare. Där bör insatserna inriktas på att stimulera unga bönder, ett aktivt jordbruk med starka jordbruksföretag och ett öppet och rikt odlingslandskap. Detta bör ges regeringen till känna. Livsmedelsstrategi, punkt 3 (M, C, FP, KD) av (C), (M), (M), (M), (M), (FP) och (KD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 3 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2014/15:2573 av m.fl. (C) yrkande 1 och 2014/15:2974 av m.fl. (C, M, FP, KD) yrkande 6 och 2014/15:430 av och (S), 2014/15:484 av och (S), 2014/15:928 av (S), 2014/15:1153 av och (S), 2014/15:1225 av (M) yrkande 1 och 2014/15:2831 av m.fl. (SD) yrkande 1. En nationell livsmedelsstrategi för ökad produktion av hållbar mat bör arbetas fram. Livsmedelsstrategin ska fokusera på bättre villkor för att öka produktionen av mat i och på att stärka villkoren för svensk livsmedelsindustri. Innehållet i livsmedelsstrategin bör utvecklas i nära samarbete med näringen som vet vilka behov som bör tillgodoses för att nå framgång med strategin. En nationell livsmedelsstrategi bör beslutas . Detta bör ges regeringen till känna. Livsmedelsstrategi, punkt 3 (SD) av (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 3 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2014/15:2831 av m.fl. (SD) yrkande 1 och 2014/15:430 av och (S), 2014/15:484 av och (S), 2014/15:928 av (S), 2014/15:1153 av och (S), 2014/15:1225 av (M) yrkande 1, 2014/15:2573 av m.fl. (C) yrkande 1 och 2014/15:2974 av m.fl. (C, M, FP, KD) yrkande 6. En utredning bör analysera de målkonflikter som finns i det fortsatta arbetet med en långsiktig svensk livsmedelsstrategi. Vi i har kanske världens mest ambitiösa djurskydd. Det är viktigt att skapa rimliga förutsättningar för att kunna upprätthålla djurskyddet utan att vår livsmedelsproduktion straffas ut. Vi bör öka den svenska produktionen av kött, mjölk och proteingrödor. Konkurrens är bra, även inom livsmedelssektorn, men vi bör också eftersträva sunda konkurrensvillkor som inte omöjliggör svensk primärproduktion. I finns politiskt satta mål som delvis står i konflikt med livskraftig livsmedelsproduktion som mål saknas för självförsörjningen av livsmedel. Detta bör ges regeringen till känna. Regionala livsmedelsstrategier, punkt 4 (C) av (C). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 4 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2014/15:807 av och (C). självförsörjningsgrad på livsmedel ligger nu på enbart och minskar år . Hela livsmedelskedjan måste utvecklas från jord till bord för att skapa fler jobb och utveckling i hela landet. har föreslagits att det ska tas fram en nationell livsmedelsstrategi för , men även regionala livsmedelsstrategier behövs. Det behövs samverkan mellan kommuner, länsstyrelser, regioner, livsmedelsproducenter, livsmedelsföretag, restauranger, handel, besöksnäring, näringslivsorganisationer, lantbruksorganisationer etc. kan som central myndighet tillsammans med och andra ha en samordnande roll för metodutveckling och kunskapsöverföring. Detta bör ges regeringen till känna. Exportstrategi, punkt 5 (M) av (M), (M), (M) och (M). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 5 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2014/15:2976 av m.fl. (M) yrkandena 2 och 4 samt 2014/15:1247 av (M) yrkande 1 och 2014/15:1250 av (M) yrkandena 1 och 4. Genom att införa en webbaserad exportportal kan svensk livsmedelsexport förenklas. Exportportalens syfte bör vara att marknadsföra svensk mat och göra det enkelt för importörer att välja svenska livsmedel. Det bör även undersökas om en sådan exportportal kan erbjuda information och blanketter för att underlätta import och export. Vidare bör få i uppdrag att mer strategiskt arbeta för att underlätta exporten för livsmedelsföretag i . är ansvarig myndighet för svensk livsmedelsexport och ska bl.a. fungera som en kontakt mellan företag och myndigheter i länder utanför EU och ta fram intyg för export av livsmedel. Det bör framgå av myndighetens regleringsbrev att verkets uppdrag ska inkludera att underlätta för export. Detta bör ges regeringen till känna. Regelförenkling, punkt 6 (SD) av (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 6 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2014/15:2831 av m.fl. (SD) yrkande 3 och 2014/15:1250 av (M) yrkande 3, 2014/15:1356 av (C) yrkande 1, 2014/15:1850 av m.fl. (M) yrkande 23, 2014/15:2542 av i m.fl. (C, M, KD) yrkande 2, 2014/15:2544 av (C) yrkandena 1 och 2 samt 2014/15:2587 av m.fl. (C) yrkande 8. Den byråkrati som omger måste förenklas, och den tillsyn som utförs av svenska myndigheter ska vara transparent, rättssäker och fri från onödigt betungande byråkrati. Reglerna ska också kunna anpassas efter lokala förutsättningar. Detta bör ges regeringen till känna. Regelförenkling, punkt 6 (C) av (C). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 6 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2014/15:2587 av m.fl. (C) yrkande 8 och 2014/15:1250 av (M) yrkande 3, 2014/15:1356 av (C) yrkande 1, 2014/15:1850 av m.fl. (M) yrkande 23, 2014/15:2542 av i m.fl. (C, M, KD) yrkande 2, 2014/15:2544 av (C) yrkandena 1 och 2 samt 2014/15:2831 av m.fl. (SD) yrkande 3. Fortsatta regelförenklingar bör gälla för företagen, inte minst för lantbruks-, fiske- och skogsbruksföretag. Krånglet och administrationen bör minska. Processerna behöver anpassas till företagens verklighet, inte till myndigheternas. Genom förenklingar sparar företagarna både tid och pengar som den onödiga irritationen minskar. Grundläggande uppgifter om företaget och dess verksamhet ska bara behöva lämnas en gång och till ett ställe för att reducera den administrativa bördan för företagen och underlätta kontakten med myndigheterna. För att fler människor ska vilja starta och driva företag på landsbygden är det viktigt att krånglet och administrationen minskar. Detta bör ges regeringen till känna. Kartläggning av regler, punkt 7 (M, C, FP, KD) av (C), (M), (M), (M), (M), (FP) och (KD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 7 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2014/15:2974 av m.fl. (C, M, FP, KD) yrkandena 9 och 10. Nationella, mer långtgående regler som styr svenska företag bör kartläggas. Svensk djurskyddslagstiftning ska inte omfattas. En kartläggning av nationella, mer långtgående regler bör göras för att förbättra och förenkla utan att försämra det som gör svenska livsmedel så bra, såsom god djurhälsa och liten miljö- och klimatpåverkan. Även den nationella tillämpningen av EU:s livsmedelslagstiftning bör kartläggas för att identifiera eventuella hinder som snedvrider konkurrensen för företagande. Detta bör ges regeringen till känna. Jordbruksmark, punkt 8 (V) av (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 8 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2014/15:848 av m.fl. (V) yrkande 15. Regeringen bör återkomma med ett förslag till en nationell målsättning för att bevara bördig . Åkermarksarealen fortsätter att minska i medan exploateringen av jordbruksmark ökar. behöver stärka sin självförsörjningsgrad av livsmedel. bedömer att det inte är möjligt att nå miljökvalitetsmålet Ett rikt odlingslandskap med beslutade eller planerade styrmedel, och förutsättningarna för att långsiktigt bevara jordbruksmarkens produktionsförmåga bedöms som otillräckliga. Tillståndet för många av odlingslandskapets arter och naturtyper är dessutom dåligt eller ogynnsamt. Näst efter skogen finns flest rödlistade arter i odlingslandskapet. Den höga exploateringstakten av bördig , inte minst i , är mycket bekymmersam och inte förenlig med en långsiktigt hållbar livsmedelsförsörjning. Nya nationella styrmedel krävs för att minska exploateringstrycket på jordbruksmark i kommunerna. Detta bör ges regeringen till känna. Exportbidrag, punkt 9 (SD) av (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 9 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2014/15:1123 av m.fl. (SD) yrkande 10. Regeringen bör verka för att EU ska avskaffa exportbidraget som är direkt skadligt för utvecklingsländerna. Om medlemsländerna inom EU ska exportera vissa jordbruksvaror till länder utanför EU kan man under vissa förutsättningar få exportbidrag, vilket är ett instrument för att göra priserna på jordbruksprodukter mer stabila inom EU. Detta får dock konsekvenser för mottagarländer där marknaden kan övermättas och slå ut lokala producenter. I vissa fall finns även en djurskyddsaspekt i exportbidraget eftersom levande djur kan transporteras långa sträckor. Exportbidrag är skadliga för utvecklingsländernas självförsörjningsgrad och det strider mot intentionerna i svensk djurskyddslagstiftning. Detta bör ges regeringen till känna. Ekologisk produktion, punkt 10 (V) av (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 10 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2014/15:255 av m.fl. (V) yrkande 1 och 2014/15:1068 av (M) yrkandena 1 och 2. Ett nationellt mål bör antas om att av den svenska jordbruksmarken bör vara certifierat ekologisk till 2020. brukas av den svenska jordbruksmarken enligt ekologiska principer. har inte lyckats uppnå målet om att av landets jordbruk skulle vara ekologiskt certifierat . Det krävs en kraftsamling för ökad ekologisk produktion. bör ha tydliga nationella mål för ekologisk produktion och konsumtion för att intensifiera arbetet för ett hållbart jordbruk. Detta bör ges regeringen till känna. Gödselspridning m.m., punkt 11 (SD) av (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 11 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2014/15:1093 av m.fl. (SD) yrkande 2 och 2014/15:889 av Skånberg (KD) och 2014/15:2586 av (M) yrkandena 1–3. Man bör se över möjligheterna att ge jordbrukarna ett större förtroende att sprida gödsel efter förnuft. En stor kostnad för gödsel är lagringen, eftersom produktionen är ganska medan spridningen bara sker vissa tider . Därför är det angeläget att hitta vägar att lätta upp regelverket för när gödseln tillåts att spridas.