bet · H201KU15 · 2015-04-14 00:00:00 — JO anser i sitt beslut att detta beslut är uppenbart rättsstridigt och innebär att kommunen har satt sig över en tydlig reglering i lag och grundlag, vilket i sin tur innebär att beslutet står i strid med regeringsformens krav på att myndigheter ska iaktta saklighet och opartiskhet och beakta allas likhet inför lagen. I Justitieombudsmännens ämbetsberättelse (redog. 2014/15:JO1) och vid det offentliga överlämnande av denna vid ett öppet sammanträde med uppmärksammade JO utskottet och på att detta ärende är ett exempel på att mycket frekventa och omfattande framställningar om att få ta del av allmänna handlingar kan innebära en svårhanterlig situation för en myndighet och att hon anser att lagstiftaren bör se över frågan. Utskottet har tidigare behandlat ett motionsyrkande om missbruk av offentlighetsprincipen i syfte att planera och begå brott. Utskottet vidhöll tidigare ställningstaganden om att offentlighetsprincipen är en viktig hörnsten i den svenska demokratin och att regleringen i sekretesslagstiftningen innebär en avvägning mellan intresset av insyn och behovet av sekretesskydd. Utskottet ansåg inte att det fanns något behov av en översyn av offentlighetsprincipen och motionen avstyrktes (bet. 2011/12:KU9 s. 12). Utskottet beslutade att föreslå att gör ett tillkännagivande till regeringen om att låta utreda frågan om möjliga åtgärder för att, med bibehållen respekt för offentlighetsprincipen, möta de utmaningar som kan uppstå vid mycket frekventa och omfattande framställningar om att få ta del av allmänna handlingar (bet. 2014/15:KU11). beslutade i enlighet med utskottets förslag (rskr. 2014/15:127 och 128). Utskottet vidhåller alltjämt att offentlighetsprincipen är en viktig och central del av den svenska demokratin och att sekretesslagstiftningen innebär en avvägning mellan intresset av insyn och behovet av skydd av bl.a. enskildas personliga integritet. Utskottet är inte berett att ställa sig bakom yrkandet om en utredning om inskränkningar i offentlighetsprincipen på det sätt som begärs i motion 2014/15:296 (M), varför motionen avstyrks. har på utskottets förslag beslutat att genom ett tillkännagivande begära att regeringen låter utreda frågan om möjliga åtgärder för att, med bibehållen respekt för offentlighetsprincipen, möta de utmaningar som kan uppstå vid mycket frekventa och omfattande framställningar om att få ta del av allmänna handlingar. Yrkandet i motion 2014/15:128 (M) får därmed anses i allt väsentligt tillgodosett, varför motionen avstyrks. Sekretessbrytande bestämmelser vid vanvård av djur Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om en sekretessbrytande bestämmelse vid vanvård av djur. Jämför reservation 3 (M, C, FP, KD). (FP) begär i motion 2014/15:410 yrkande 5 att en sekretessbrytande regel införs i OSL så att hälso- och sjukvårdspersonal samt får lämna uppgifter om djurskyddsproblem till kontrollmyndigheten. Motionären anför att även djur ofta far illa i relationer där män utsätter en kvinna för våld. Våldet mot husdjuret bidrar dessutom ofta till att ytterligare kontrollera den misshandlade kvinnan, exempelvis för att hon av omsorg om djuret inte vågar lämna relationen. I sådana situationer är det enligt motionären viktigt att och andra myndigheter som får kännedom om problemen kan samarbeta med djurskyddsinspektörer. Enligt 1 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453) ska verksamhet bygga på respekt för människornas självbestämmanderätt och integritet och enligt 11 kap. 6 § ska dokumentationen utformas med respekt för den enskildes integritet. Den enskilde bör hållas underrättad om de journalanteckningar och andra anteckningar som förs om honom eller henne. I 12 kap. 5–10 §§ finns bestämmelser om att en socialnämnd i vissa fall har skyldighet att lämna ut personuppgifter om en enskild eller att på annat sätt anmäla t.ex. misstankar om missbruk. Genom en hänvisning till OSL erinras om att en socialnämnd i vissa fall utan hinder av sekretess kan anmäla misstankar om brott. Av 10 kap. 2 § OSL följer ett s.k. nödvändigt utlämnande av uppgifter, dvs. att sekretess inte hindrar att en uppgift lämnas till en enskild eller till en annan myndighet om det är nödvändigt för att den utlämnande myndigheten ska kunna fullgöra sin verksamhet. I 10 kap. 21–23 §§ OSL finns sekretessbrytande bestämmelser som gäller vissa misstankar om brott. Dessa gäller dock inte vid misstanke om djurplågeri eller annan form av vanvård av djur. lämnade betänkandet Ny djurskyddslag (SOU 2011:75). Utredaren föreslår där bl.a. att en sekretessbrytande regel införs i OSL, enligt vilken personal i hälso- och sjukvården samt har möjlighet att lämna uppgifter till en kontrollmyndighet i tydliga fall av vanvård eller misshandel av djur. Förslagen har remissbehandlats och bereds inom . Utskottet har behandlat ett likalydande förslag tidigare och har då avstyrkt motionen med hänvisning till beredningen av förslag, som enligt utskottet inte borde föregripas (bet. 2011/12:KU9 s. 25). I avvaktan på resultatet av beredningen av förslag finns det enligt utskottets mening inget behov av ytterligare åtgärder. Motion 2014/15:410 (FP) yrkande 5 avstyrks därför. Förändrade sekretessregler för drogförebyggande arbete Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om förändrade sekretessregler i drogförebyggande arbete. (S) begär i motion 2014/15:1181 att åldersgränsen höjs när sekretessen hindrar samordnade insatser för att bekämpa drogmissbruk bland ungdomar i åldern 18–. Motionären anför att olika aktörer som jobbar för att hjälpa ungdomar med missbruksproblem kan samordnas innan ungdomen har fyllt . Därefter hindrar sekretessbestämmelser att uppgifter lämnas mellan aktörerna, vilket utgör ett hinder för att sätta in gemensamma insatser. Samhällets möjlighet att hjälpa ungdomar med missbruksproblem skulle öka om sekretessbestämmelserna inte gällde förrän ungdomen fyllde . (SD) begär i motion 2014/15:1016 att sekretessbestämmelserna ändras så att en patients olika behandlande läkare utan hinder av sekretess ska kunna få tillgång till patientens journal. Läkemedelsmissbruk är enligt motionären ett växande problem. Det finns inget som hindrar en patient att besöka olika läkare för att få stora mängder läkemedel utskrivna, och de olika läkarna saknar kännedom om andra förskrivningar. Sekretess gäller enligt 25 kap. 1 § OSL inom hälso- och sjukvården för uppgifter om en enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider men. Sekretess gäller enligt 25 kap. 2 § också för sådana uppgifter som har gjorts tillgängliga av en annan vårdgivare enligt bestämmelserna om sammanhållen journalföring i patientdatalagen (2008:355). Sammanhållen journalföring innebär att en vårdgivare kan ha direktåtkomst till uppgifter i en journal som en annan vårdgivare har gjort tillgängliga. Innan uppgifter om en patient görs tillgängliga för andra vårdgivare genom sammanhållen journalföring ska patienten informeras om vad den sammanhållna journalföringen innebär och om att patienten kan motsätta sig att uppgifter görs tillgängliga för andra vårdgivare. Om patienten motsätter sig att uppgifter görs tillgängliga ska dessa spärras. Uppgift om att det finns spärrade uppgifter och vilken vårdgivare som har spärrat uppgifterna får dock alltid göras tillgängliga för andra vårdgivare. För att en vårdgivare ska få behandla uppgifter som en annan vårdgivare har gjort tillgängliga krävs att det ska finnas en aktuell patientrelation, att uppgifterna kan antas ha betydelse för att förebygga, utreda eller behandla sjukdomar och skador hos patienten samt att patienten har samtyckt till behandlingen (6 kap. 1–3 §§ patientdatalagen). Enligt 8 kap. 1 och 2 §§ OSL får en sekretessbelagd uppgift hos en myndighet inte röjas för en annan myndighet eller en annan verksamhetsgren inom samma myndighet när de är att betrakta som självständiga i förhållande till varandra. Syftet med sekretess mellan myndigheter är i första hand att värna om den enskildes integritet (prop. 1979/80:2 del A s. 90, bet. 1979/80:KU37 s. 12). Det har dock ansetts vara en självklar princip att alla myndigheter är skyldiga att samarbeta och bistå varandra i den utsträckning det är möjligt. Principen kommer till uttryck bl.a. i 6 § förvaltningslagen (1986:223), där det föreskrivs att varje myndighet ska lämna andra myndigheter hjälp inom ramen för den egna verksamheten. I 6 kap. 5 § OSL föreskrivs dessutom att en myndighet på begäran av en annan myndighet ska lämna uppgifter som den förfogar över, i den mån det inte finns något hinder på grund av sekretess eller av hänsyn till arbetets behöriga gång. För att myndigheterna ska kunna ha ett informationsutbyte i viktiga situationer finns det i OSL dessutom flera undantag från sekretessen. En sådan sekretessbrytande bestämmelse finns i 10 kap. 28 § enligt vilken sekretess inte hindrar att uppgifter lämnas till en annan myndighet om uppgiftsskyldigheten följer enligt lag eller förordning. Flera av bestämmelserna i 10 kap. OSL möjliggör i många fall att myndigheter utbyter uppgifter om syftet är t.ex. att bekämpa eller beivra brott eller att en enskild ska få nödvändig vård eller behandling. Sekretess för personliga uppgifter inom hindrar inte att uppgifter som angår misstanke om överlåtelse av narkotika, dopningsmedel eller alkoholdrycker till den som inte har fyllt lämnas till en åklagarmyndighet eller polismyndighet (10 kap. 22 §). Sekretessen hindrar vidare inte att uppgifter som behövs för ett polisiärt ingripande lämnas till en polismyndighet när någon som kan antas vara under påträffas av personal inom under förhållanden som uppenbarligen innebär överhängande och allvarlig risk för den unges hälsa eller utveckling. Detsamma gäller om den unge påträffas när han eller hon begår brott (10 kap. 20 §). Sekretess hindrar inte heller att uppgifter om en enskild som inte har fyllt eller som fortgående missbrukar alkohol, narkotika eller flyktiga lösningsmedel eller närstående till denne lämnas från en myndighet inom hälso- och sjukvården och till en annan sådan myndighet, om det behövs för att den enskilde ska få nödvändig vård, behandling eller annat stöd (25 kap. 12 § OSL). Sekretess inom enligt 26 kap. 1 § OSL hindrar inte att en uppgift som rör en enskild som inte har fyllt lämnas till polisen om det finns risk för att den unge kommer att begå brott, uppgiften kan antas bidra till att förhindra brottet och det inte är olämpligt, exempelvis med hänsyn till pågående insatser, att uppgiften lämnas ut (10 kap. 18 a §). I lagstiftningsärendet övervägdes frågan om vilken åldersgräns som var lämpligast. Regeringen konstaterade, med hänvisning till bl.a. att särskilda insatser enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) kan ges till ungdomar upp till och att man inom s.k. sociala insatsgrupper arbetar med ungdomar som är , att skälen för sekretessgenombrott upp till denna åldersgräns vägde tyngre än sekretessintressena (prop. 2011/12:171 s. 29 f., bet. 2012/13:JuU5). Enligt regeringen saknades det anledning att anta att skilda åldersgränser i de olika bestämmelserna i 10 kap. OSL skulle medföra tillämpningsproblem. Enligt den s.k. generalklausulen i 10 kap. 27 § OSL hindrar lagen inte myndigheter från att utväxla uppgifter i situationer där intresset av att uppgifterna lämnas ut måste ges företräde framför det intresse som sekretessen ska skydda. Vissa områden har dock undantagits från tillämpningen av generalklausulen. Undantagen avser bl.a. hälso- och sjukvården och . Enligt 10 kap. 2 § OSL hindrar sekretessen inte att en uppgift lämnas om detta är nödvändigt för att den utlämnande myndigheten ska kunna fullgöra sin verksamhet. Enligt förarbetena ska bestämmelsen tillämpas restriktivt. Sekretessen får brytas bara om det är en nödvändig förutsättning för att en myndighet ska kunna fullgöra ett åliggande. Sekretessen får inte brytas enbart av det skälet att myndighetens arbete ska bli mer effektivt. Utskottet har tidigare behandlat motionsyrkanden som rör sekretess vid samverkan för att förebygga brott. Utskottet anförde då att frågan om i vilken utsträckning myndigheter ska kunna utbyta information med varandra är principiellt viktig. Att sekretess som huvudregel gäller även mellan myndigheter är enligt utskottet viktigt med hänsyn till den enskildes integritet. är det enligt utskottet av stor betydelse att myndigheter kan samarbeta effektivt utan hinder av sekretess i situationer när det finns tungt vägande skäl för det. Motionerna avstyrktes (bet. 2008/09:KU8 s. 15, 2011/12:KU9 s. 21 och 2013/14:KU25 s. 24). Sekretessbestämmelserna inom hälso- och sjukvården och systemet med sammanhållen journalföring innebär en avvägning mellan patienters intresse av skydd för den personliga integriteten och fördelen med kommunikation och insyn mellan olika vårdgivare. Ett avgörande inflytande över vem som ska få ta del av uppgifter i en sjukjournal har därvid getts till den enskilde patienten. Utskottet är inte berett att ställa sig bakom förändrade sekretessregler på det sätt som efterfrågas i motion 2014/15:1016 (SD). Utskottet konstaterar vidare att insatser för att hjälpa ungdomar med narkotikarelaterade och andra problem kan erbjudas även för ungdomar både med stöd av LVU och inom ramen för sociala insatsgrupper. Utskottet finner inga skäl att ta initiativ till förändringar i de bestämmelser som reglerar sekretessen mellan myndigheter. Motion 2014/15:1181 (S) avstyrks därför. Forskares tillgång till sekretessbelagda uppgifter Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om förändrade sekretessregler för uppgifter i de s.k. . Finn och (båda M) begär i motion 2014/15:2523 en översyn av bestämmelserna om sekretess för uppgifter i den verksamhet som i bedrevs av den östtyska säkerhets- och underrättelsetjänsten , så att forskare får tillgång till uppgifterna . Motionärerna anför att i avsaknad av särskilda bestämmelser om forskares möjligheter att ta del av sekretessbelagda uppgifter gäller huvudregeln om 70 års sekretess för uppgifter i de s.k. även för forskare. Denna tid är orimligt lång och gör att forskare riskerar att gå miste om värdefulla vittnesmål. Säkerhetspolisen kunde 2001 konstatera att det fanns 57 personer i för vilka det fanns indikationer på att de på något sätt hade verkat för den östtyska underrättelsetjänsten. Av dessa hade cirka en fjärdedel varit föremål för för-undersökning. Dessa utredningar hade lett fram till att två personer 1971 hade dömts till fängelse för förberedelse till spioneri. Övriga förundersökningar la-des ned med anledning av att brott inte kunde styrkas eller att handlingen inte var brottslig. Säkerhetspolisen har inte organiserat de handlingar som gäller misstänkt samröre med separat från andra handlingar. Något särskilt ar-kiv för uppgifter med koppling till finns alltså inte. Det material med koppling till som finns hos är en del av myndighetens samlade register och databaser. De sekretessbestämmelser som i första hand är aktuella för uppgifterna i de s.k. är utrikessekretess i 15 kap. 1 § OSL och sekretess till skydd främst för intresset av att förebygga eller beivra brott i 18 kap. 1 och 2 §§ OSL samt vissa bestämmelser om sekretess till skydd för enskilda. Sekretess gäller bl.a. för uppgifter som hänför sig till sådan underrättelseverksamhet som avses i 2 kap. 7 § eller 5 kap. 1 § 1 polisdatalagen (2010:361). Det finns inga bestämmelser i som särskilt tar sikte på forskares möjligheter att ta del av sekretessbelagda uppgifter. Forskares möjligheter bedöms i stället med utgångspunkt i de generella bestämmelserna i lagen. Om uppgifter som omfattas av sekretess lämnas ut till forskningsverksamhet som bedrivs i det allmännas regi överförs den sekretess som gäller hos den utlämnande myndigheten till forskningsmyndigheten (11 kap. 3 § OSL). Detta innebär att prövningen av ett skaderekvisit i en sekretessbestämmelse kan resultera i att skada inte anses uppkomma om uppgiften lämnas till institutionen eftersom sekretess kommer att gälla för uppgiften där. Om det i stället är fråga om en enskild forskare kan handlingen lämnas ut med förbehåll som inskränker den enskildes rätt att lämna uppgiften vidare eller utnyttja den, om ett sådant förbehåll undanröjer den risk för skada, men eller annan olägenhet som annars skulle förhindra ett utlämnande (10 kap. 14 § OSL). Genom ett sådant förbehåll uppstår en straffsanktionerad tystnadsplikt för den enskilda forskaren. Utskottet har behandlat likalydande motioner tidigare. Utskottet har då sett positivt på regeringens hantering av frågan om offentlighet och sekretess för uppgifterna hos från de s.k. och de samtal som hade genomförts med företrädare för riksdagspartierna. Utskottet har ansett att det saknas behov av ändringar i OSL som reglerar forskares tillgång till uppgifter ur arkiven och har därför avstyrkt motionsyrkandena (bet. 2011/12:KU9 s. 37 och 2013/14:KU25 s. 20). Utskottet vidhåller sitt tidigare ställningstagande i fråga om sekretessen för uppgifter i de s.k. . Motion 2014/15:2523 (M) avstyrks. Behandling av personuppgifter inom kriminalvården Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om registrering av intagnas ursprungsnationalitet inom kriminalvården. Jämför reservation 4 (SD). (SD) begär i motion 2014/15:1106 att lagen (2001:617) om behandling av personuppgifter i kriminalvården ändras för att möjliggöra fördjupad statistik om vilken urspungsnationalitet intagna i kriminalvårdsanstalter har. Även PUL och lagen (2001:99) om den officiella statistiken kan behöva ändras. Motionären anför att invandrare eller personer med invandrade föräldrar är överrepresenterade bland dem som begår brott. De är dessutom överrepresenterade när det gäller utnyttjandet av välfärdssystem. Nationalitet är varken ”ras” eller ”etnicitet” men utgör ändå inte utgångspunkt för statistiken. För att kunna förstå trender, mönster och hur samhället utvecklas behövs statistik som visar nationalitet och ursprung, dvs. även för personer som invandrat men sedan blivit svenska medborgare. Behandling av personuppgifter som avslöjar ras eller etniskt ursprung är förbjuden enligt 13 § PUL. I 5 § lagen (2001:617) om behandling av personuppgifter inom kriminalvården, som innehåller särbestämmelser i förhållande till PUL, anges bl.a. att uppgifter om en person inte får behandlas enbart på grund av vad som är känt om personens ras eller etniska ursprung. Om uppgifter om en person behandlas på en annan grund får dessa uppgifter kompletteras med uppgifter om bl.a. ras eller etniskt ursprung om det är absolut nödvändigt för syftet med behandlingen. Uppgifter om ras eller etniskt ursprung får som huvudregel inte användas som sökbegrepp. Begreppen ras och etniskt ursprung definieras inte i dessa lagar. I diskrimineringslagen (2008:567) definieras dock begreppet etnisk tillhörighet som nationellt eller etniskt ursprung, hudfärg eller annat liknande förhållande (1 kap. 5 § 3). En särskild utredare ska bl.a. ta ställning till om termerna ras och rasmässig, använda om människor, bör tas bort ur lagstiftningen (A2014:05, dir. 2014:115). Uppdraget ska redovisas . Utskottet behandlade ett liknande yrkande . Motionen avstyrktes eftersom utskottet inte ansåg att det fanns några skäl att upphäva de förbud mot sådan behandling av personuppgifter som innebär registrering av bl.a. ras och etniskt ursprung som gäller i och övriga EU (bet. 2011/12:KU9 s. 30). Utskottet vidhöll detta ställningstagande (bet. 2013/14:KU25 s. 24). Utskottet är inte berett att ställa sig bakom en sådan förändring av lagstiftningen som efterfrågas i motionen i syfte att möjliggöra statistik över intagnas ursprungsnationalitet. Motion 2014/15:1106 (SD) avstyrks därför. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om en översyn av lagstiftningen om tystnadsplikt för tolkar. Jämför reservation 5 (M, C, FP, KD). (KD) begär i motion 2014/15:852 en översyn av behovet av en samlad lagstiftning för att tydliggöra och förstärka tystnadsplikten för tolkar. Motionären anför att tolkar är viktiga för at möjliggöra kommunikation, både när det gäller teckenspråk, utländska språk och inhemska minoritetsspråk. regleras tolkars tystnadsplikt olika beroende på om de är auktoriserade eller inte och om de anlitas av en myndighet eller ett privat organ. Om exempelvis en icke auktoriserad tolk anlitas av en präst vid ett själavårdande samtal omfattas denne inte av tystnadsplikt. Lagen (1975:689) om tystnadsplikt för vissa tolkar och översättare gäller för auktoriserade tolkar när de anlitas av någon annan än en myndighet. gäller i stället för alla tolkar när de anlitas av en myndighet eller ett annat organ som utövar verksamhet som staten eller en kommun ansvarar för, oavsett om de är auktoriserade eller inte. Av lag följer att den som omfattas av lagen och som fullgör eller har fullgjort ett uppdrag som tolk eller översättare inte får röja vad han eller hon har erfarit under uppdraget om en enskilds personliga förhållanden eller om yrkeshemligheter, affärsförhållanden eller förhållanden av betydelse för landets försvar. En tolk eller översättare som anlitas av det allmänna omfattas av OSL och har samma yttrandefrihet och tystnadsplikt som en tjänsteman vid den aktuella myndigheten i det enskilda fallet. Vilka bestämmelser om sekretess, tystnadsplikt och meddelarfrihet som gäller i det enskilda fallet beror därmed på vid vilken verksamhet och myndighet tolk- eller översättaruppdraget fullgörs och på vilka uppgifter som då lämnas. antogs och rådets direktiv /64/EU om rätt till tolkning och översättning vid straffrättsliga förfaranden. Direktivet innehåller minimiregler som ska garantera misstänktas och till-talades rätt till tolkning och översättning av handlingar. trädde vissa förändringar i kraft i och lag om tystnadsplikt för tolkar och översättare i syfte att genomföra direktivets bestämmelser i svensk rätt. Om en misstänkt eller tilltalad i ett brottmål inte behärskar svenska, ska en tolk anlitas vid sammanträden inför rätten eller vid förhör under förundersökningen. Kompetenskraven skärps när det gäller tolkar och översättare som anlitas av domstolar och brottsutredande myndigheter. Om det är möjligt ska en tolk eller en översättare som är auktoriserad anlitas. Tystnadsplikt införs även för tolkar och översättare som inte är auktoriserade, när de anlitas vid en överläggning mellan en misstänkt i brottmål och försvararen eller i övrigt vid förberedande av den misstänktes försvar (prop. 2012/13:132, bet. 2012/13:JuU23). Utskottet behandlade en motion med i huvudsak samma innehåll . Motionen avstyrktes eftersom utskottet ansåg att det saknades anledning att förändra regleringen kring tystnadsplikt för tolkar (bet. 2013/14:KU25 s. 15). Utskottet vidhåller sitt tidigare ställningstagande och avstyrker motion 2014/15:852 (KD). Sekretessbrytande bestämmelser för SOS Alarm Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om ändrade sekretessbestämmelser för SOS Alarm. Jämför reservation 6 (SD). m.fl. (samtliga SD) begär i motion 2014/15:3004 yrkande 16 att sekretessreglerna och samtalsordningen mellan SOS Alarm och länskommunikationscentralerna ändras så att polisen kan få uppgifter om akuta ärenden som den övriga räddningstjänsten. Motionärerna anför att när en person ringer till SOS Alarm följer samtalet en viss ordning, där operatören ställer de frågor som behövs för att avgöra om en ambulans eller brandbil ska skickas till platsen. Först därefter kopplas samtalet till polisen, som måste ställa många av frågorna en gång till. Detta dubbelarbete riskerar att fördröja polisinsatserna och bidra till att poliserna måste köra så snabbt att det medför risker. OSL gäller enligt 1 kap. 1 § myndigheters och vissa andra organs hantering av allmänna handlingar. (SOS Alarm) är inte en myndighet utan ett aktiebolag, som ägs till lika stora delar av staten och Kommuner och Landsting (SKL).