bet · H201JuU14 · 2015-03-13 00:00:00 — Medlemsstaterna ska enligt paragraf 5, i överensstämmelse med internationella mänskliga rättigheter, internationell flyktingrätt och internationell humanitär rätt, förhindra och bekämpa rekrytering, organisering, transport eller utrustande av personer som reser till ett annat land i syfte att utföra, planera, förbereda eller delta i terroristhandlingar eller att ge eller få terroristträning. Detsamma gäller finansiering av deras resor och aktiviteter. I paragraf 6 ställs krav på att medlemsstaternas lagstiftning ska innehålla bestämmelser som gör det möjligt att åtala och bestraffa personer på ett sätt som återspeglar allvaret i vissa angivna brott. Vidare har ett internationellt åtagande att kriminalisera finansiering av terrorism inom ramen för arbetsgruppen för finansiella åtgärder (Financial Action Task Force, FATF). FATF är en mellanstatlig organisation som har till syfte att fastställa standarder om och främja ett effektivt genomförande av rättsliga, administrativa och operativa åtgärder för att bekämpa penningtvätt, finansiering av terrorism och finansiering av spridning av massförstörelsevapen, liksom andra hot mot integriteten i de internationella finansiella systemen. I socialförsäkringsbalken finns bestämmelser om social trygghet genom de sociala försäkringarna samt andra ersättnings- och bidragssystem. Det framgår av 4 kap. 3 § socialförsäkringsbalken att den är försäkrad som uppfyller vissa krav i fråga om bosättning, arbete eller andra omständigheter samt gällande krav på försäkringstider. För att omfattas av socialförsäkringsskyddet ska den försäkrade dessutom uppfylla de andra villkor som gäller för respektive förmån enligt balkens 5–7 kap. Regeringen gav en särskild utredare i uppdrag (dir. 2014:155) att analysera behovet av lagändringar för att ska leva upp till de krav på straffrättslig reglering för att förhindra och bekämpa terrorism som ställs i FN:s säkerhetsråds resolution (2014). Om utredaren bedömer att det krävs lagändringar ska förslag till sådana lämnas. Utredaren ska även ta ställning till om straffrättsliga reglering för att förhindra och bekämpa finansiering av terrorism uppfyller de krav som FATF ställer och vid behov föreslå nödvändiga lagändringar. Av direktiven framgår vidare att regeringen anser att det finns anledning att överväga det straffbara området i förhållande till deltagande i en väpnad konflikt utomlands när det sker inom ramen för en terroristorganisation. Denna fråga innefattar emellertid ett antal svåra överväganden som kräver ytterligare analys innan det är möjligt att lämna närmare anvisningar till utredaren. Eftersom det är angeläget att utredaren redan nu kan påbörja arbetet med anledning av de krav på kriminalisering som ställs i resolutionen har regeringen för avsikt att i ett senare skede återkomma med tilläggsdirektiv. Uppdraget ska redovisas . Regeringen tillsatte en nationell samordnare med uppdrag att värna demokratin mot våldsbejakande extremism (dir. 2014:103). Samordnaren ska förbättra samverkan mellan myndigheter, kommuner och organisationer på nationell, regional och lokal nivå när det gäller arbetet med att värna demokratin mot våldsbejakande extremism. Samordnaren ska även verka för att kunskapen om våldsbejakande extremism ökar och att förebyggande metoder utvecklas. I uppdraget ingår att • stärka och stödja samverkan i arbetet med att värna demokratin mot våldsbejakande extremism på nationell och lokal nivå • inrätta en referensgrupp för kunskaps- och informationsutbyte • stödja aktörer som identifierar problem med våldsbejakande extremism lokalt • genomföra riktade utbildningsinsatser. Uppdraget ska redovisas . Utskottet ser allvarligt på problematiken med att personer reser till konfliktområden för att delta i terroristhandlingar. De som reser iväg utgör ett hot på platsen de reser till och utsätter även sig själva för fara. De som återvänder till kan också utgöra ett hot mot och svenska intressen. För att kunna motverka detta krävs en effektiv straffrättslig lagstiftning. Utskottet ser därför positivt på att regeringen tillsatt en särskild utredare som ska analysera behovet av lagändringar i detta sammanhang. Som framgår ovan ska utredaren enligt sina direktiv analysera behovet av lagändringar för att ska leva upp till de krav på straffrättslig reglering för att förhindra och bekämpa terrorism som ställs i FN:s säkerhetsråds resolution (2014). Utredningens uppdrag i denna del är att ta ställning till hur långt resolutionens kriminaliseringskrav sträcker sig i fråga om att resa eller försöka resa i de syften som anges i resolutionen. Utredaren ska också analysera behovet av lagändringar för att ska leva upp till kravet i resolutionen samt lämna de lagförslag som är nödvändiga. Utredningen ska redovisa sitt uppdrag . Mot bakgrund av detta anser utskottet att inte bör ta något initiativ. Motionerna 2014/15:1005 (SD) yrkande 4, 2014/15:2936 (SD) yrkande 8 och 2014/15:2996 (M, C, FP, KD) yrkande 1 avstyrks därför. Det framgår vidare av utredningens direktiv att regeringen anser att det finns anledning att överväga det straffbara området i förhållande till deltagande i en väpnad konflikt utomlands när det sker inom ramen för en terroristorganisation. Regeringen avser enligt direktiven att i ett senare skede återkomma med tilläggsdirektiv. Enligt utskottets uppfattning är det angeläget att en sådan översyn som omnämns i direktiven kommer till stånd. Regeringen bör därför besluta om tilläggsdirektiv i frågan. Vad utskottet nu anfört bör med bifall till motion 2014/15:2996 (M, C, FP, KD) yrkande 3 och med delvis bifall till motionerna 2014/15:1529 (M) yrkande 1, 2014/15:1606 (KD), 2014/15:1795 (C), 2014/15:1904 (KD) yrkande 3 och 2014/15:2993 (M) yrkande 19 som sin mening ge regeringen till känna. Utskottet är inte berett att ställa sig bakom de förslag som framförs i motion 2014/15:1872 (FP) yrkandena 1–3 om att rätten till stöd genom bl.a. socialförsäkring ska dras in . Det straffrättsliga skyddet för transpersoner Utskottets förslag i korthet avslår motioner om det straffrättsliga skyddet för transpersoner. Jämför särskilda yttrandena 7 (V) och 8 (FP). I partimotion 2014/15:2316 av m.fl. (FP) yrkande 10 begärs ett tillkännagivande om förstärkning av lagstiftningen mot hatbrott. Motionärerna anför att transpersoner inte omfattas av lagtexten om förbud mot hets mot folkgrupp (16 kap. 8 § ). När det gäller straffskärpningsregeln i 29 kap. 2 § 7 kan den visserligen tillämpas även vid brott mot transpersoner, med stöd i lagens formulering ”annan liknande omständighet”. Kännedomen om denna möjlighet varierar dock, och rättstillämpningen riskerar därmed att bli godtycklig. Lagstiftningen måste enligt motionärerna tydliggöras så att transpersoner omfattas. I kommittémotion 2014/15:190 av m.fl. (V) yrkande 6 anförs att bestämmelsen i om hets mot folkgrupp bör ändras så att könsidentitet och könsuttryck omfattas. I yrkande 7 begärs ett tillkännagivande om att åtalsbestämmelsen i 5 kap. 5 § ska utvidgas till att omfatta även könsidentitet och könsuttryck. I yrkande 8 anförs att bestämmelsen i om olaga diskriminering bör ändras så att könsidentitet och könsuttryck omfattas. I yrkande 9 anförs att regeringen bör ge rättsväsendets myndigheter i uppgift att öka kunskaperna om straffskärpningsparagrafens innebörd och användningsområde. I yrkande 10 anförs att regeringen bör lägga fram ett förslag till ändring som innebär att brott mot en individ eller grupp på grund av könsidentitet eller könsuttryck ska räknas som försvårande omständighet enligt 29 kap. 2 § 7 . Hatbrott är inte ett brott som uttryckligen regleras i . Avgörande för om ett brott är att anse som ett hatbrott är motivet till brottet. I 16 kap. 8 § föreskrivs att den som i ett uttalande eller i ett annat meddelande som sprids hotar eller uttrycker missaktning för en folkgrupp eller en annan sådan grupp av personer med anspelning på ras, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, trosbekännelse eller sexuell läggning, döms för hets mot folkgrupp till fängelse i högst eller, om brottet är ringa, till böter. Är brottet grovt döms till fängelse i lägst och högst . Vid bedömande av om brottet är grovt ska särskilt beaktas om meddelandet haft ett särskilt hotfullt eller kränkande innehåll och spritts till ett stort antal personer på ett sätt som varit ägnat att väcka betydande uppmärksamhet. Genom en lagändring som trädde i kraft utvidgades bestämmelsen om hets mot folkgrupp till att avse även hets med anspelning på sexuell läggning. I ärendet, som avsåg bl.a. ändringar i tryckfrihetsförordningen, lämnade justitieutskottet ett yttrande till i de delar som avsåg hets mot folkgrupp m.m. lämnade ett betänkande till kammaren om brottet övergrepp i rättssak m.m. (prop. 2001/02:59, yttr. 2001/02:JuU4y, bet. 2001/02:JuU12, rskr. 2001/02:164, rskr. 2002/03:8, SFS 2002:800). I samband med lagändringen uttalade sig justitieutskottet om huruvida även anspelning på sexuell identitet skulle omfattas av bestämmelsen. Utskottet framhöll att man inte ifrågasatte att enskilda transpersoner ofta drabbas av hot, våld och andra kränkningar och att detta naturligtvis inte var acceptabelt. Enligt utskottet tog bestämmelsen om hets mot folkgrupp dock inte sikte på denna typ av övergrepp mot enskilda. Sådana gärningar är kriminaliserade enligt andra bestämmelser. Utskottet ville understryka att de personer som ingår i beteckningen transpersoner naturligtvis inte är mindre skyddsvärda än andra. Men även om det skulle förekomma hetspropaganda mot transpersoner som grupp saknades det enligt utskottet i varje fall belägg för att detta skulle ha skett på ett sådant sätt att det då skulle kunna motivera någon ytterligare begränsning av yttrandefriheten. Denna grupp borde inte föras in i bestämmelsen om hets mot folkgrupp. Utskottets ställningstagande innebar att regeringens förslag tillstyrktes. Alla brott som inte uttryckligen är undantagna faller enligt 20 kap. 3 § under allmänt åtal. Att ett brott faller under allmänt åtal innebär att målsäganden inte behöver ange brottet till åtal för att åklagaren ska väcka åtal. I är ärekränkningsbrotten i 5 kap. undantagna från allmänt åtal. Det innebär bl.a. att förolämpning inte får åtalas av någon annan än målsäganden. Detta gäller dock inte undantagslöst. Om brottet riktar sig mot någon som är eller om målsäganden anger brottet till åtal och det anses påkallat från allmän synpunkt, får åklagare enligt 5 kap. 5 § 3 bl.a. åtala för förolämpning mot någon med anspelning på hans eller hennes ras, hudfärg, nationella eller etniska ursprung eller trosbekännelse samt, som stadgas i samma bestämmelse punkt 4, för förolämpning med anspelning på hans eller hennes sexuella läggning. Det tidigare uttryckssättet ”homosexuella läggning” i punkt 4 ersattes genom en lagändring som trädde i kraft med ”sexuella läggning” (prop. 2007/08:95, bet. 2007/08:AU7, rskr. 2007/08:219). Vidare togs kravet på särskilda skäl för att allmänt åtal ska kunna väckas bort genom en lagändring som trädde i kraft (prop. 2013/14:47, bet. 2013/14:KU17, rskr. 2013/14:211, SFS 2014:222). I 16 kap. 9 § första stycket föreskrivs att en näringsidkare som i sin verksamhet diskriminerar någon på grund av hans eller hennes ras, hudfärg, nationella eller etniska ursprung eller trosbekännelse genom att inte gå honom eller henne till handa på de villkor som näringsidkaren i sin verksamhet tillämpar i förhållande till andra, ska dömas för olaga diskriminering. Straffet för brottet är böter eller fängelse i högst . Enligt paragrafens andra stycke tillämpas den nämnda bestämmelsen också på den som är anställd i en näringsverksamhet eller annars handlar på en näringsidkares vägnar samt på den som är anställd i allmän tjänst eller har ett allmänt uppdrag. Vidare gäller, enligt paragrafens tredje stycke, att ansvar för olaga diskriminering också drabbar en anordnare av en allmän sammankomst eller offentlig tillställning och en medhjälpare till en sådan anordnare, om han eller hon diskriminerar någon på grund av hans eller hennes ras, hudfärg, nationella eller etniska ursprung eller trosbekännelse genom att vägra honom eller henne tillträde till sammankomsten eller tillställningen på de villkor som gäller för andra. Slutligen gäller, enligt paragrafens fjärde stycke, att om någon som avses i paragrafens första till tredje stycken på sätt som där sägs diskriminerar någon annan på grund av hans eller hennes sexuella läggning, inträder också ansvar för olaga diskriminering. Av 29 kap. 1 § framgår att straff, med beaktande av intresset av en enhetlig rättstillämpning, ska bestämmas inom ramen för den tillämpliga straffskalan efter brottets eller den samlade brottslighetens straffvärde. Vid bedömningen av straffvärdet ska beaktas bl.a. den kränkning som gärningen inneburit, vad den tilltalade insett eller borde ha insett om detta samt de avsikter eller motiv som han eller hon haft. Av 29 kap. 2 § 7 följer att det vid bedömningen av straffvärdet för ett brott ska ses som en försvårande omständighet om ett motiv för brottet varit att kränka en person, en folkgrupp eller en annan sådan grupp av personer på grund av ras, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, trosbekännelse, sexuell läggning eller annan liknande omständighet. Bestämmelsen omfattar således kränkningar av individer och grupper på grund av andra omständigheter som är hänförliga till individen eller gruppen, som liknar de specifika omständigheter som räknas upp i bestämmelsen. Som exempel på sådana omständigheter har i förarbetena nämnts transvestism och transsexualism (prop. 2001/02:59 s. 61). Regeringen beslutade att en särskild utredare ska överväga om det straffrättsliga skyddet för transpersoner ska stärkas (dir. 2014:115). Utredaren ska vidare överväga om termen könsöverskridande identitet eller uttryck ska ändras i de författningar där den förekommer och om termerna ras och rasmässig ska utmönstras ur lagstiftningen. I uppdraget ingår att • ta ställning till om transpersoner bör höra till de grupper eller personkretsar som omfattas av tryckfrihetsförordningens, yttrandefrihetsgrundlagens och bestämmelser om hets mot folkgrupp samt bestämmelser om olaga diskriminering och åtal för förolämpning • ta ställning till om eventuella ändringar i de nämnda bestämmelserna bör medföra någon ändring i straffskärpningsregeln i 29 kap. 2 § 7 • ta ställning till behovet av en ändring av termen könsöverskridande identitet eller uttryck och definitionen i diskrimineringslagen och andra författningar där uttrycket förekommer • ta ställning till om termerna ras och rasmässig, använda om människor, bör tas bort från de lagar där de fortfarande förekommer och eventuellt ersättas med något annat uttryck • lämna nödvändiga författningsförslag. Uppdraget ska redovisas . har haft i uppdrag att utveckla arbetet för att bekämpa hatbrott (Ju2014/1684/PO). I uppdraget ingick också att i samråd med och Brå verka för en enhetlig praktisk tillämpning av begreppet hatbrott. Uppdraget redovisades (rapport . I rapporten anför bl.a. följande. Utöver att stärka förmågan att bekämpa hatbrott i enlighet med regeringsuppdraget, kommer (polisen) därför att ta ett samlat grepp kring de brott som har den gemensamma faktorn att de hotar de grundläggande fri- och rättigheterna1. Polisens åtgärder på detta område tangerar till en del Säkerhetspolisens uppdrag och därför förstärks också det samarbetet ytterligare genom regelbundna avstämningar på nationell och regional nivå. Polisen kommer att höja sin ambitionsnivå ytterligare och vidga uppdraget från utredning och lagföring till att omfatta ett mer utvecklat brottsförebyggande arbete, främst genom att ta en utökad kontakt och dialog med utsatta grupper, organisationer och personer. Av regleringsbrev framgår att regeringen, efter att uppdraget har redovisats, avser att återkomma om hur arbetet med att bekämpa hatbrott bör stärkas. Regeringen beslutade att tillsätta en parlamentariskt sammansatt kommitté () med uppdrag att överväga en sammanhållen diskrimineringslagstiftning. hade även i uppdrag att överväga om straffbestämmelsen om olaga diskriminering i 16 kap. 9 § borde ersättas med någon annan typ av reglering. Kommittén anförde i sitt slutbetänkande En sammanhållen diskrimineringslagstiftning (SOU 2006:22) bl.a. att den straffrättsliga bestämmelsen om olaga diskriminering i 16 kap. 9 § inte borde upphävas. En avkriminalisering var enligt utredningen olämplig både ur allmänpreventiv synvinkel och på grund av kriminaliseringens symbolfunktion. Enligt utredningen borde frågan om en förstärkning av bestämmelsen om olaga diskriminering utredas vidare i särskild ordning. I det sammanhanget borde det övervägas om straffansvar borde införas även för den som diskriminerar en person på grund av kön, könsidentitet, funktionsnedsättning eller ålder. Utredningen föreslog vidare att kön och könsidentitet skulle införas som diskrimineringsgrund, vilket skulle innebära att diskrimineringslagstiftningen kom att omfatta gruppen transpersoner. Dessutom föreslogs att termen ”homosexuell läggning” skulle ersättas med termen ”sexuell läggning” bl.a. i 5 kap. 5 § första stycket och 16 kap. 9 § fjärde stycket (s. 26 f.). beslutade (prop. 2007/08:95, bet. 2007/08:AU7, rskr. 2007/08:219, SFS 2008:569), i enlighet med förslag, att ersätta det tidigare uttryckssättet ”homosexuella läggning” i de respektive lagrummen med ”sexuella läggning”. Ändringen trädde i kraft . När det gäller de övriga föreslagna ändringarna i 16 kap. 9 § anför regeringen i proposition 2007/08:95 (s. 90) att den avser att återkomma till frågan om en översyn av bestämmelsen i ett annat sammanhang. Utskottet behandlade motionsyrkanden delvis liknande de nu aktuella i betänkande 2010/11:JuU8 (s. 11 f.). Utskottet anförde då att det hade förståelse för synpunkterna om anspelning på sexuell identitet (könsidentitet) och könsuttryck men såg då inte anledning att föra in anspelningar på detta i bestämmelsen om hets mot folkgrupp. Utskottet, som konstaterade att sexuell läggning är en av de undantagssituationer som omfattas av 5 kap. 5 § , ansåg vidare inte att borde ta något initiativ för att utvidga antalet undantagssituationer som omfattas av bestämmelsen. När det gällde bestämmelsen om olaga diskriminering noterade utskottet att regeringen i ett uttalande, som enligt vad utskottet informerats om alltjämt ägde giltighet, anfört att den avsåg att återkomma till frågan i ett annat sammanhang. Utskottet anförde slutligen att straffskärpningsbestämmelsen i 29 kap. 2 § 7 torde vara tillämplig på situationer där en person eller en grupp av personer kränks på grund av t.ex. transsexualism. följde utskottet (prot. 2010/11:52). Som framgår ovan har en särskild utredare fått i uppdrag att överväga om det straffrättsliga skyddet för transpersoner ska stärkas. Detta arbete bör inte föregripas. Utskottet avstyrker därför motionerna 2014/15:190 (V) yrkandena 6–8 och 10 och 2014/15:2316 (FP) yrkande 10. Som också framgår ovan har haft i uppdrag att utveckla arbetet för att bekämpa hatbrott. I uppdraget har vidare ingått att i samråd med och Brå verka för en enhetlig praktisk tillämpning av begreppet hatbrott. Uppdraget har redovisats. Av regleringsbrev framgår att regeringen, efter att uppdraget har redovisats, avser att återkomma om hur arbetet med att bekämpa hatbrott bör stärkas. Därför finns det inte någon anledning för att ta något initiativ. Motion 2014/15:190 (V) yrkande 9 avstyrks. Mord, punkt 1 (SD) av (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2014/15:2493 av och (SD) yrkandena 1 och 2. Den förra regeringen valde att skärpa straffet för mord. Syftet med ändringen var att livstidsstraffet ska kunna användas i betydligt större utsträckning och utgöra ett normalstraff i den bemärkelsen att det förutses dömas ut i en majoritet av fallen. Det är dock viktigt att poängtera att den genomförda straffskärpningen sannolikt inte kommer att innebära något mer än en återgång till en praxis snarlik den vi hade . var siffran för andelen utdömda livstidsstraff för mord nämligen , vilket får anses ligga mycket nära vad som förutsågs i samband med lagändringen. Straffskärpningen får därför anses vara mer av reparativ karaktär än en reell straffskärpning. Vi anser att straffet för mord ska skärpas till fängelse i exempelvis . Vidare anser vi att livstidsstraffet ska vara förbehållet de allra värsta mördarna, men att straffet till skillnad mot hur det är i regel inte ska omvandlas till ett tidsbestämt straff. Vi menar att livstidsstraffet just ska vara ett riktigt livstidsstraff. Regeringen bör återkomma med ett förslag som tillgodoser vad vi nu anfört. Starka laserpekare, punkt 2 (SD) av (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2014/15:2524 av m.fl. (SD) yrkande 26.2. De laserpekare i fickformat, där s.k. gröna lasrar är mest kända, är mycket kraftiga och har egentligen bara ett enda användningsområde, nämligen att skada synen på människor eller djur. Andra svagare laserpekare uppfyller syftet att peka. Om en person blir belyst med med grön laser kan det leda till att personen blir blind eller drabbas av andra bestående ögonskador. Likaså kan allvarliga olyckor bli följden om det är en bilförare som bländas. Vi vill i sammanhanget betona att skador på ögonen hör till de mest allvarliga skador man kan få. Det är angeläget att domstolarna har kunskap om de allvarliga konsekvenser grön laser kan få och tar hänsyn till detta vid rättstillämpningen. Ett avsiktligt användande av grön laser mot en annan person bör enligt min mening i allmänhet rubriceras som synnerligen grov misshandel eller försök till sådant brott. Regeringen bör vidta de åtgärder som behövs för att tillgodose vad vi nu anfört. Barnmisshandelsbrott, punkt 3 (C) av (C). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 3 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2014/15:2456 av (C) yrkande 1. Barn är en grupp som behöver extra skydd, och politiken bör alltid sätta barnen främst. Polisen får in allt fler anmälningar om barnmisshandel – har antalet tredubblats. De flesta anmälningarna gäller barn mellan . anmäldes sammantaget 17 500 misshandelsbrott mot barn i åldern 0–. Det motsvarar vart femte av alla anmälda misshandelsbrott. Av dessa riktades mot pojkar och mot flickor. För att motverka denna utveckling och för att visa hur allvarligt samhället ser på brott mot en av våra mest utsatta grupper anser jag att ett nytt barnmisshandelsbrott, som inkluderar såväl fysisk som psykisk misshandel, ska införas i . Regeringen bör återkomma med ett sådant förslag. Misshandel av gravida, punkt 4 (SD) av (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 4 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2014/15:1542 av (SD) och 2014/15:2524 av m.fl. (SD) yrkande 3. I såväl den svenska som utländska debatten råder det delade meningar om när ett befruktat ägg räknas som en människa. Men alldeles oavsett när kvinnor i laglig mening har eller ska ha rätt att göra abort bör varje gravid kvinna som inte har för avsikt att avsluta graviditeten ha rätten att själv få räkna sin graviditet som ett resultat av ett nytt liv. Mot den bakgrunden bör rättspraxis kring synen på våld mot gravida ändras så att våld mot gravida ses som inte enbart misshandel mot en individ utan mot två individer – och detta oavsett om gärningsmannen kände till att den misshandlade kvinnan var gravid eller inte.