bet · H201KU21 · 2015-06-03 00:00:00 — När det gäller tillkännagivandet om uppföljning av förslaget om ändrade 3:12-regler (bet. 2013/14:FiU1 mom. 8, rskr. 56) noterar utskottet att regeringen anger att den gav Utredningen om översyn av beskattningen vid ägarskiften i fåmansföretag (Fi 2014:06) i uppdrag att se över 3:12-reglerna i syfte att begränsa möjligheterna till inkomstomvandling. Utredningen ska redovisa sitt uppdrag . Utskottet förutsätter att regeringen fortsätter beredningen av tillkännagivandet i enlighet med vad som anges i skrivelsen. I fråga om tillkännagivandet om förbudet mot dubbla förfaranden (bet. 2013/14:SkU20 mom. 12, rskr. 169), varigenom har tillkännagett för regeringen som sin mening att det är viktigt att en lagändring som stärker rättssäkerheten och undanröjer konflikten med och EU:s rättighetsstadga genomförs , noterar utskottet att regeringen har remitterat ett utkast till en lagrådsremiss och att regeringen har för avsikt att lämna en proposition till . Utskottet förutsätter att regeringen fortsätter beredningen av tillkännagivandet i enlighet med vad som anges i skrivelsen. Avslutningsvis uppmärksammar utskottet tillkännagivandet om att regeringen ska återkomma med de ytterligare förändringar i skatte- och avgiftsreglerna som överensstämmer med allianspartiernas beräkning av statsbudgetens inkomster i motion 2014/15:3002 (bet. 2014/15:FiU1 mom. 2, res. 3 e, punkten d, rskr. Utskottet noterar i fråga om den del av tillkännagivandet som avser slopande av reglerna om gruppregistrering i mervärdesskattelagen att regeringen i vårändringsbudgeten (prop. 2014/15:99 avsnitt 5.7) gjorde bedömningen att möjligheten till gruppregistrering bör behållas. I försvarsutskottets yttrande (2014/15:FöU2y) noteras att regeringen bedömer riksdagsskrivelsen om verksamheten vid (bet. 2013/14:FiU21 mom. 3 a och b, rskr. 317) som slutbehandlad. Utskottet konstaterar att regeringen i skrivelsen hänvisar till sin redovisning för i budgetpropositionen , där det framgår att avtalet inte får några budgetära konsekvenser för staten . Utskottet konstaterar vidare att re-geringen anger i budgetpropositionen att den avser att återkomma till om avtalet i ett senare skede åberopas för att kompensera för eventuella miljöskadekostnader. I utskottets ställningstagande konstateras att regeringen antingen har vidtagit åtgärder eller påbörjat beredning med anledning av de tillkännagivanden inom utskottets område som ännu inte slutbehandlats, vilket utskottet är positivt till. När det gäller redovisningen av enskilda tillkännagivanden noterar utskottet särskilt vad som anges i skrivelsen om behandlingen av tillkännagivandet om en översyn av rekryteringen till deltidsbrandmän (bet. 2010/11:FöU2 mom. 9, rskr. Regeringen uppger i sin redogörelse att den avser att lägga skrivelsen till handlingarna. anför att det redan i sitt yttrande till underströk vikten av att regeringen framöver vidtar de beredningsåtgärder som svarar mot tillkännagivande (2013/14:FöU2y) och att det inte har någon annan uppfattning. Utskottet framhåller vidare, som även regeringen anför i skrivelsen, att en del av frågorna om deltidsbrandmän har samband med allmänna villkor för ersättning i arbetslöshetsförsäkringen och arbetslöshetsersättningen för deltidsarbetslösa. I utskottets yttrande 2014 uppmärksammades regeringen på att det aktuella tillkännagivandet ännu inte hade utmynnat i något uppdrag till Kommittén om hållbara försäkringar vid sjukdom och arbetslöshet (dir. 2010:48 och 2012:90). Enligt utskottet är det angeläget att regeringen redovisar samtliga nödvändiga beredningsåtgärder för . Kommitténs slutbetänkande Mer trygghet och bättre försäkring (SOU 2015:21) är på remiss t.o.m. , och utskottet framhåller att beredning skulle kunna leda till förslag som påverkar förutsättningarna för rekrytering av deltidsbrandmän. Utskottet förväntar sig att regeringen framöver vidtar de beredningsåtgärder som behövs och sedan redovisar dem för . När det gäller tillkännagivandet om förbättrad styrning, uppföljning och samverkan i fråga om Försvarsmaktens stöd till samhället vid kriser (bet. 2011/12:FöU2 mom. 2, rskr. 131) anser utskottet att det är positivt att regeringen redovisar en förbättrad återrapportering och uppföljning inom området. Utskottet noterar vidare att regeringen redovisar att frågan är slutbehandlad och vill understryka att tillkännagivandet även tar sikte på förbättrad styrning. Utskottet vill därför understryka vikten av att regeringen även framöver vidtar de beredningsåtgärder som svarar mot krav. I ett protokollsutdrag noterar socialutskottet att regeringen när det gäller riksdagsskrivelse 2013/14:325 med anledning av utskottets betänkande Åtgärder för att stärka barnets rättigheter och uppväxtvillkor (bet. 2013/14:SoU23) anger att moment 6 behandlas i stället för moment 7. Utskottet uppger att har uppmärksammats på detta och att utskottet inte har något ytterligare att anföra om skrivelse 2014/15:75. framhåller i sitt yttrande (2014/15:TU3y) att regeringens redogörelse i allt väsentligt är korrekt och ger en rättvisande bild av hur skrivelser inom utskottets område har behandlats. Utskottet konstaterar att av de tolv riksdagsskrivelser som inte var slutbehandlade inför förra redovisar regeringen att sju nu är slutbehandlade. Utskottet noterar också att den äldsta ännu inte slutbehandlade riksdagsskrivelsen inom utskottets område är från /05. Skrivelsen rör ett tillkännagivande om kompetensbevis och hastighetsbegränsning avseende fritidsbåtar och redovisas i avsnittet om generella iakttagelser ovan. Det är enligt trafikutskottets mening angeläget att skrivelser behandlas med den skyndsamhet som krävs och att de handläggs samvetsgrant. Utskottet framför även att det är önskvärt att regeringen så långt som möjligt försöker ange när ett ärende som är under behandling kan tänkas vara avslutat. Enligt utskottets uppfattning har regeringen på ett tillfredsställande sätt redogjort för behandlingen av flertalet avslutade ärenden. I vissa fall kan dock utskottet konstatera att redovisningen är tämligen summarisk, t.ex. när det gäller tillkännagivandet om medfinansiering (bet. 2013/14:TU20 mom. 4, rskr. 374), som redovisas som slutbehandlat med hänvisning till att regeringen i budgetpropositionen redovisat att man inte ser behov av att vidta några ytterligare åtgärder inom det aktuella området. Utskottet konstaterar att detsamma gäller även för några av de tillkännagivanden, huvudsakligen från /14, som är under beredning. Särskilt anmärkningsvärd är dock enligt utskottet regeringens redovisning av behandlingen av tillkännagivandet om tillsättandet av en förhandlingsperson för avveckling av citynära flygplatser (bet. 2014/15:TU1 mom. 4, rskr. Utskottet finner det helt oacceptabelt att regeringens besked i denna angelägna fråga inskränker sig till att ärendet är under beredning. I yttrandet framhålls att avsaknaden av någon närmare redovisning av vidtagna eller planerade åtgärder innebär ett helt intetsägande besked från regeringens sida. Enligt utskottet är detta mycket otillfredsställande inte minst mot bakgrund av att frågan om är av central betydelse för människor och företag i hela . Utskottet förväntar sig tydliga besked om vilka åtgärder som regeringen avser att vidta för att tillmötesgå tillkännagivande. Vidare påminner utskottet om att starka åsikt i denna fråga under-ströks på nytt genom det nya tillkännagivande som beslutades om att regeringen tydligt ska ta ställning och agera för att inte bör läggas ned (bet. 2014/15:TU7 mom. 3, rskr. Utskottet noterar avslutningsvis att det förekommer mer omfattande tillkännagivanden som innehåller olika delmoment, t.ex. tillkännagivandet om it och miljön (bet. 2013/14:TU7 mom. 9, rskr. 168) och förutsätter att regeringens behandling av tillkännagivanden beaktar samtliga sådana eventuella delmoment. I yttrandet finns en avvikande mening (S, MP, V) om behandlingen av tillkännagivande om förhandlingsperson för avveckling av citynära flygplatser. Ledamöterna påminner om att inte kan bestämma på vilket sätt regeringen ska utforma sina redovisningar och vill understryka att regeringens redovisning att ärendet bereds formellt sett är helt korrekt. I sammanhanget vill de vidare klargöra att regeringen inte har tillsatt någon förhandlingsperson för att avveckla utan har utsett en samordnare som på regeringens uppdrag ska utreda förutsättningarna för att ersätta dagens trafik till och från med i första hand . Ledamöterna anför att statsrådet tydligt betonade detta i samband med frågestund och att det är tydligt sagt att någon nedläggning av inte är aktuell om man inte kan ersätta trafiken där med trafik på andra platser i närområdet. Av ett protokollsutdrag från näringsutskottet framgår att utskottet inte har något att invända mot regeringens redogörelse i skrivelsen i de delar som rör näringsutskottets beredningsområde. Utskottet vill dock påminna om betydelsen av att regeringen gör ansträngningar för att undvika onödig tidsåtgång när det gäller att hörsamma tillkännagivanden. Om det trots detta skulle dra ut är det enligt utskottet angeläget att regeringen lämnar fullgod information i redogörelsen om orsakerna till fördröjningen. För näringsutskottets del uppges detta gälla särskilt tillkännagivandena om granskning av effekter av de olika klimat- och energipolitiska styrmedlen för den internationellt konkurrensutsatta elintensiva industrin (bet. 2008/09:NU8 mom. 3, rskr. 42) och om utvärdering av lagstiftningen för civilrättsliga sank-tioner på immaterialrättens område (bet. 2008/09:NU11 mom. 8, rskr. När det gäller regeringens behandling av tillkännagivanden har framhållit att utgångspunkten, i enlighet med den konstitutionella praxis som vuxit fram, bör vara att regeringen tillgodoser ett tillkännagivande. Om regeringen inte delar mening i en fråga och inte har för avsikt att tillgodose önskemål bör den underrätta om detta inom den tidsgräns – när sådan anges – som angetts i tillkännagivandet. Även skälen till att regeringen inte har tillgodosett tillkännagivandet bör då redovisas (se t.ex. bet. 2011/12:KU21). har vidare , senast , understrukit vikten av att regeringen gör ansträngningar för att undvika onödig tidsutdräkt i behandlingen av tillkännagivanden. I sammanhanget har utskottet också framhållit vikten av att regeringen särskilt vid längre tidsutdräkter lämnar fullgod information om orsakerna till fördröjningen (se t.ex. bet. 2003/04:KU21, bet. 2008/09:KU21, bet. 2010/11:KU21, bet. 2011/12:KU21 och bet. 2013/14:KU21). Utskottet har vidare betonat dels att stor tidsåtgång skapar en osäkerhet som ofta leder till att ämnet för tillkännagivandet kommer upp på nytt i olika sammanhang i , dels att det är angeläget att en åtgärd som aviseras till en viss tidpunkt verkligen vidtas och inte gång på gång skjuts upp (bet. 2007/08:KU21 och bet. 2011/12:KU21). konstaterade på sitt eget område bl.a. att ett tillkännagivande som gällde upphovsrätten och offentlighetsprincipen ännu inte hade slutbehandlats och att den senast redovisade beredningsåtgärden låg . Utskottet föreslog att skulle tillkännage för regeringen som sin mening att regeringen skulle återkomma till i frågan . Vidare föreslog utskottet utifrån sina iakttagelser ett mer generellt tillkännagivande till regeringen om vikten av att beredningsåtgärder med anledning av ett tillkännagivande från påbörjas . beslutade i enlighet med utskottets förslag (rskr. 2011/12:269–271). Utskottet har även uttalat sig om vissa generella tidsgränser för slutbehandling av tillkännagivanden. Inom ramen för utskottets beredning av regeringens skrivelse 75 gjordes inom utskottets kansli en genomgång av tillkännagivanden till regeringen . Mot bakgrund av de iakttagelser som gjordes i samband med beredningen av skrivelsen och uppföljnings- och utvärderingsarbetet anförde utskottet att det inte kan bortses ifrån att tillkännagivanden ibland kan vara av sådan karaktär att de kräver ett omfattande och långvarigt utredningsarbete, men att det ändå borde höra till undantagen att tillkännagivanden inte kan slutredovisas (bet. 2005/06:KU34). framhöll utskottet bl.a. att inte kan anses vara en acceptabel tidsåtgång för behandlingen av ett tillkännagivande, i synnerhet om regeringen brister i information till om ärendets beredning. Om det finns omständigheter som hindrar ett genomförande ska regeringen redovisa skälen för sin bedömning (bet. 2009/10:KU21). har utskottet betonat – med hänvisning till tillkännagivanden som inte slutbehandlats – att handläggningstiden för slutbehandlingen av ett enskilt tillkännagivande är beroende av dess innehåll och de beredningsåtgärder som förutsätts för slutbehandlingen (bet. 2012/13:KU21 och bet. 2013/14:KU21). Under en följd av år har utskottet konstaterat att regeringens redogörelse för behandlingen av skrivelser har förbättrats och förutsatt att redogörelsens kvalitet kommer att behållas i kommande redogörelser (se t.ex. bet. 2010/11:KU21, bet. 2011/12:KU21, bet. 2012/13:KU21 och bet. 2013/14:KU21). har utskottet pekat på att det finns utrymme för förbättringar, bl.a. i fråga om information om vilka åtgärder som planeras och om bedömningar av när riksdagsskrivelser kan antas bli slutbehandlade (se t.ex. bet. 2006/07:KU17 och bet. 2010/11:KU21) samt i fråga om utförligheten i regeringens redovisningar av orsaker till dröjsmål i beredningsåtgärder och av regeringens slutsatser och genomförda åtgärder vid slutbehandling av tillkännagivanden (bet. 2012/13:KU21). anförde utskottet att det vore värdefullt för arbete om det framgick tydligt av redovisningen av regeringens åtgärder, i t.ex. en proposition eller ett utredningsdirektiv, att dessa åtgärder berör ett tillkännagivande eller om en viss åtgärd enligt regeringen innebär att ett tillkännagivande slutbehandlas (bet. 2013/14:KU21). I fråga om fullständigheten och korrektheten i regeringens redogörelse till har utskottet bl.a. framhållit vikten av att en riksdagsskrivelse inte redovisas som slutbehandlad utan att samtliga delar av tillkännagivandet redovisats (bet. 2006/07:KU17). Vid behandling av regeringens redogörelse för behandlingen av skrivelser till regeringen framhöll den betydelse regeringens rapportering om huruvida riksdagsskrivelser är slutbehandlade eller inte och om de beredningsåtgärder som genomförts eller planeras har för att ska kunna avgöra om regeringen genomfört de beslut som fattat (bet. 2009/10:KU21). Vidare har utskottet understrukit vikten av att redovisningen i regeringens redogörelse är omsorgsfull och rättvisande. De redovisade åtgärderna bör svara mot de krav som ställs i de tillkännagivanden som avses, och utskotten ska kunna utgå från att de redovisade uppgifterna är korrekta utan att behöva göra vidare efterforskningar (se t.ex. bet. 2004/05:KU24 och bet. 2010/11:KU21). Utskottet har även konstaterat att uppgifter om tillkännagivanden saknats i regeringens redogörelse och har då betonat vikten av att regeringen nogsamt behandlar samtliga riksdagsbeslut som har meddelats till regeringen genom riksdagsskrivelser, och förutsatt att brister i rutiner åtgärdas i syfte att förhindra att det inträffade upprepas (bet. 2008/09:KU21, bet. 2010/11:KU21 och bet. 2012/13:KU21). såg sig utskottet tvingat att konstatera – mot bakgrund av att ett tillkännagivande på utbildningsutskottets område saknades i regeringens redogörelse – att det inte hör till de synnerliga undantagsfallen att tillkännagivanden saknas i re-geringens redogörelser, trots upprepade påpekanden om hur viktigt det är att åtgärda brister i rutiner för att förhindra detta (bet. 2013/14:KU21). Utskottet menade att detta var uppseendeväckande och förutsatte att regeringen vidtar nödvändiga åtgärder för att säkra att dess redogörelse uppfyller de krav på att vara korrekt, vederhäftig och kontrollerad som följer på regeringsformens objektivitetsprincip. Förstärkt granskning av regeringens redogörelse Vid behandling av regeringens redogörelse för behandlingen av riks-dagens skrivelser till regeringen (skr. 2009/10:75) framhöll att regeringens rapportering om huruvida riksdagsskrivelser är slutbehandlade eller inte och om de beredningsåtgärder som genomförts eller planeras har stor betydelse för att ska kunna avgöra om regeringen har genomfört de beslut som fattat (bet. 2009/10:KU21 s. 23). Utskottet uttalade då sin avsikt att hädanefter förstärka sin granskning av redogörelsen. Av tidigare uppföljnings- och utvärderingsprojekt som utskottet har genomfört framgår att tillkännagivanden är av särskilt intresse (bet. 2005/06:KU34). Även regeringen har framhållit att dess åtgärder med anledning av tillkännagivanden tilldrar sig ett särskilt intresse vid utvärderingen och uppföljningen av beslut (skr. 2014/15:75 s. 3). Mot denna bakgrund redogör utskottet i det följande för sin förstärkta granskning av innehållet i regeringens redogörelse i den aktuella skrivelsen (skr. 2014/15:75) och tidigare skrivelser. Granskningen fokuserar särskilt på regeringens behandling av tillkännagivanden. Ordningen med tillkännagivanden var föremål för ett omfattande uppföljnings- och utvärderingsarbete av . Ar-betet redovisades i en promemoria (bet. 2005/06:KU34 bil. 7) som samman-fattas i det följande. I promemorian görs en genomgång av tillkännagivanden till re-geringen under tre tidsperioder sedan regeringsformen trädde i kraft (1975–1979/80, 1988/89–1992/93 och 2000/01–2004/05). En märkbar nedgång i an-talet tillkännagivanden kan noteras , från ca 1 300 under peri-oden –1979/80 till färre än 400 /01–2004/05. Som tänkbara bidragande orsaker till denna nedgång anges dels att de socialdemokratiska regeringsförslagen under den senare delen av den studerade perioden förbereddes i samråd med samarbetspartierna och , dels att den reformerade budgetprocessen inneburit att genom ett enda beslut fastställer utgiftsramar och utgiftstak, vilket enligt utvärderingen förefaller ha minskat oppositionspartiernas möjligheter att söka majoriteter för sina förslag. Vidare diskuteras i promemorian om det har skett en attitydförändring bland riksdagsledamöterna. Trots det minskade antalet tillkännagivanden i uppföljningen konstaterade att tillkännagivandena inte åtgärdades snabbare av regeringen . Tvärtom tycktes de genomsnittliga handläggningstiderna ha förlängts. hade andelen propositioner som åberopats som åtgärd med anledning av tillkännagivanden tydligt ökat. Detta skulle enligt utskottet möjligen kunna tyda på att tillkännagivandena hade varit av en annan och mer krävande karaktär . Av promemorian framgår vidare att regeringens redogörelser för behandlingen av skrivelser hade förbättrats avsevärt . (1975–1979/80) var redovisningarna i allmänhet mycket knapphändiga. Successivt och i takt med att utskott tagit upp behovet av förbättringar i skilda avseenden hade redovisningarna blivit mer lättillgängliga och även utförligare. Av promemorian framgår även att det dock inte alltid gick att direkt utläsa av redogörelserna om tillkännagivandena följts delvis eller helt. I stor utsträckning hänvisade regeringen till att frågan behandlas i propositioner, utan att ange om tillkännagivandet därmed tillgodoses eller inte. För det stora flertalet tillkännagivanden föreföll emellertid regeringen ha följt tillkännagivanden även om det hade dragit ut . Det var dock inte ovanligt att det framgick direkt av redogörelsen att regeringen inte avsåg att följa ett tillkännagivande. Bland annat mot bakgrund av att möjlighet att besluta om tillkännagivanden inte kommer till uttryck i regeringsformen (där begreppet tillkännagivande inte nämns) och att denna möjlighet utgör en viktig funktion för diskuterade (SOU 2008:125) behovet av att i någon form reglera användningen av tillkännagivanden. Utredningens be-dömning var att möjlighet att besluta om tillkännagivanden till re-geringen inte borde regleras i regeringsformen (s. 304 f.). Utredningen konstaterade att regeringen inte har någon konstitutionell skyldighet att följa ett tillkännagivande från , men att har möjlighet att utnyttja sin normgivningsmakt eller finansmakt för att åstadkomma det resultat som tillkännagivandet syftar till, om regeringen inte följer ett tillkännagivande. Ytterst har även möjlighet att lämna in en misstroendeförklaring mot re-geringen. Utredningen påpekade även att den konstitutionella praxis som vuxit fram innebär att utgångspunkten bör vara att regeringen tillgodoser ett tillkännagivande. Om regeringen emellertid inte delar mening i en fråga och inte har för avsikt att tillgodose önskemål, bör den underrätta om detta inom den tidsgräns som angetts i tillkännagivandet. Även skälen till att regeringen inte har tillgodosett tillkännagivandet bör redovisas. Vidare konstaterade utredningen att ordningen i allt väsentligt fungerade väl och att det dessutom inte kunde uteslutas att praxis kunde komma att utvecklas ytterligare, något som skulle kunna försvåras med en grundlagsreglering. Riksdagsstyrelsen beslutade att tillkalla en parlamentarisk kommitté med uppdrag att se över riksdagsordningen. överlämnade kommittén sitt slutbetänkande (2012/13:URF3) till riksdagsstyrelsen. Inom ramen för kommitténs arbete analyserades bl.a. den konstitutionella betydelsen av tillkännagivanden. I fråga om den konstitutionella praxisen för tillkännagivanden ansåg kommittén att det inte fanns skäl att göra några nya uttalanden utan hänvisade till slutsats att tillkännagivanden inte bör regleras (s. 171). Kommittén konstaterade emellertid att regeringens skrivelse med redogörelse för behandlingen av skrivelser till regeringen har kommit att få en viktig roll i uppföljningen av beslut och menade att det därmed vore rimligt att regeringens skyldighet att lämna denna skrivelse regleras i riksdagsordningen. I syfte att förtydliga för när regeringen anser att ett tillkännagivande är behandlat påpekade kommittén vidare att det vore värdefullt för arbete om det tydligt framgår av den aktuella propositionen vilket tillkännagivande som ger anledning till redovisningen (s. 174). I riksdagsstyrelsens framställning med förslag till en ny riksdagsordning (framst. 2013/14:RS3) framgår att riksdagsstyrelsen i denna del gjort samma bedömning som kommittén (s. 139 f.). behandlade framställningen och ställde sig i huvudsak bakom dess överväganden och förslag (bet. 2013/14:KU46). Utskottet föreslog dock vissa ändringar i framställningens förslag till ny riksdagsordning och lämnade därför ett eget förslag till ny riksdagsordning. Enligt förslaget, som bifölls av kammaren (rskr. 2013/14:351–352), infördes bestämmelser i riksdagsordningen om att regeringen respektive riksdagsstyrelsen i en skrivelse respektive en redogörelse till ska redovisa vilka åtgärder som har vidtagits med anledning av de riksdagsskrivelser som överlämnats till regeringen respektive styrelsen. Behandling av riksdagsskrivelserna /92–2014/15 I tabell 2 nedan redogörs för antalet riksdagsskrivelser och antalet och andelen ej slutbehandlade riksdagsskrivelser i regeringens skrivelser /92–2014/15. Av tabellen framgår att andelen ej slutbehandlade riksdagsskrivelser som redovisas i de fem senaste skrivelserna från regeringen har pendlat mellan och . Den andel på som redovisas i årets skrivelse är den näst högsta noteringen och är, liksom föregående år, något högre än året innan. i ett längre perspektiv är dock en andel på att betrakta som och andelar eller som avvikande. Vidare kan noteras att antalet riksdagsskrivelser redovisade i regeringens årliga skrivelser har minskat något , för att sedan /01 med enstaka undantag stabilisera sig kring drygt 400 stycken. Undantagen är antalet riksdagsskrivelser som redovisades i skrivelse 2007/08:75 (som huvudsakligen avser riksdagsskrivelser från /07), skrivelse 2011/12:75 (som huvudsakligen avser riksdagsskrivelser från /11) och skrivelse 2013/14:75 (som huvudsakligen avser riksdagsskrivelser från /13), där antalet uppgick till 391, 349 respektive 393 stycken. Tabell 2 Antal redovisade samt antal och andel ej slutbehandlade riksdagsskrivelser (rskr.)