bet · H201FiU17 · 2015-05-29 00:00:00 — konstaterade bl.a. att det tar innan riktlinjerna når vården och tillämpas fullt ut och att det finns socioekonomiska, regionala och vissa mindre könsrelaterade skillnader i följsamheten till olika rekommendationer i riktlinjerna. En majoritet av patienterna (mellan beroende på verksamhet) bedömde 2014 att de blivit väl bemötta i sina kontakter med hälso- och sjukvården. En internationell jämförelse visar dock att var ett av de länder där patienter i lägst utsträckning fick den information från vården som krävs för att kunna fatta välgrundade beslut om sin vård och hälsa. Patienterna i bedömde i lägre grad än patienterna i andra länder att personalen inom vården hade kännedom om patientens sjukdomshistoria och upplevde i betydligt lägre utsträckning att ordinarie läkare eller vårdpersonal koordinerade deras vård (vilket även var en försämring jämfört med ). Detta resultat bekräftas även av de nationella undersökningar som genomfördes och som visar att det fortfarande finns betydande utmaningar när det gäller att förbättra delaktigheten i, informationen om och koordineringen av vårdens insatser. fortsätter patienter och medborgare att ge hälso- och sjukvården gott omdöme när det gäller olika aspekter av bemötande och omhändertagande. har ca avsatts som ett riktat stadsbidrag till psykiatri och psykisk hälsa. Enligt den årliga överenskommelsen mellan staten och SKL delades av de kommuner och landsting som uppnådde vissa grundkrav och prestationsmål. uppföljning av kommunernas och landstingens prestationer visar tydliga förbättringar inom de områden som omfattas av överenskommelserna, och enligt myndigheten har strukturen för samverkan förbättrats i hela landet. I statens budget avsattes ca för att förbättra vården och omsorgen för de mest sjuka äldre. Enligt uppföljning uppfyllde samtliga kommuner och landsting de grundläggande kraven i överenskommelsen mellan staten och SKL och de tilldelades därmed en prestationsbaserad ersättning om sammanlagt . Det fanns dock stora regionala skillnader och variationer, och ersättningen varierade per invånare som var . Enligt uppföljningen hade arbetet som utförts i hälso- och sjukvården inom ramen för överenskommelsen lett till förbättringar av vården i vissa områden i många landsting, och till att det finns en större kunskap om vad som orsakar återinskrivningar bland äldre. Enligt de öppna jämförelserna av hälso- och sjukvården blev behandlingsinsatserna bättre för flera folksjukdomar, t.ex. stroke, cancer samt hjärt- och kärlsjukdomar. Det fanns dock betydande skillnader mellan landstingen som tyder på stora förbättringsmöjligheter. För de flesta dödsorsaker ses nedåtgående trender, med undantag för självmord där ingen förändring kan utläsas . –2013 har det skett en minskning i undvikbar slutenvård, vilket enligt vad som framgår i skrivelsen indikerar att landstingen har utvecklat ett mer effektivt omhändertagande i öppna vårdformer. har det skett en svag, men kontinuerlig, förbättring av den självskattade tandhälsan, men betydande socioekonomiska skillnader kvarstår. Bland utsatta grupper (arbetslösa, personer med sjukpenning och utlandsfödda) syns ingen förbättring. uppgav av den vuxna befolkningen att de avstod från att söka tandvård trots upplevda behov, och den vanligaste orsaken till att avstå var ekonomiska skäl (). Enligt fanns det 2014 inte några större skillnader mellan inkomstgrupper i fråga om erhållet statligt tandvårdsstöd. Låginkomsttagare tenderar att besöka tandvården i lägre utsträckning än höginkomsttagare, men de som har lägre inkomst konsumerar mer tandvård när de väl uppsöker tandvården. Karies och tandlossning var de vanligaste tandsjukdomarna. En hög andel av dem som besökte tandvården () kände sig respektfullt bemötta och ansåg att tandvården i stort var patientfokuserad, och patienterna var enligt Svenskt kvalitetsindex mätning 2014 mycket nöjda med tandvården. genomförde SKL en särskild satsning på att kvalitetssäkra uppföljningen av landstingens insatser i fråga om det särskilda tandvårdsstödet. Uppföljningen visar på att det, liksom tidigare, förekommer betydande variationer mellan landstingen. Enligt SKL:s bedömning är avvikelserna så stora att de inte enbart kan förklaras av lokala förutsättningar i landstingen, utan sannolikt beror på bl.a. skillnader i organisationen av verksamheten och i rutinerna vid registrering. Möjligheterna till jämförelse är därför enligt SKL begränsade. Det går dock enligt SKL att utläsa att andelen som erhållit munhälsobedömning minskat något , som kostnaderna i stort varit oförändrade. Vidare fortsatte den konstaterade ökande kostnadsutvecklingen för nödvändig tandvård, och den genomsnittliga kostnaden per behandlad person ökade från ca 2011 till 2013. Landstingens nettokostnader för hälso- och sjukvård uppgick till 2013. Jämfört med 2012 var detta en ökning . Landstingens kostnader för tandvården uppgick till 2013, vilket motsvarade en minskning jämfört med . Receptförskrivna läkemedel som finansieras via läkemedelsförmånerna står för den största delen av läkemedelsförsäljningen i . Kostnaden för läkemedelsförmånerna ökade 2014 jämfört med och uppgick till . Efter dessa läkemedel utgör s.k. rekvisitionsläkemedel, som upphandlas av landstingen, den största andelen. Uppföljningen av rekvisitionsläkemedel har försvårats (bl.a. eftersom det har blivit vanligare att landstingen erhåller rabatter) men kostnaderna uppskattas ha ökat med 2013 jämfört med året innan. Smittskyddsläkemedel, som t.ex. används mot hepatit och hivinfektioner, utgör ytterligare en typ av läkemedel och kostnaderna för dessa läkemedel ökade betydligt 2014. Av skrivelsen framgår att utvecklingen av läkemedel mot hepatit C går snabbt, och godkändes fyra nya läkemedel. De ökade kostnaderna för smittskyddsläkemedel 2014 utgörs i stort sett av kostnader för läkemedel mot hepatit. verksamhet består av omsorg om äldre personer, stöd och service till personer med funktionsnedsättning samt individ- och familjeomsorg. De övergripande målen för är enligt socialtjänstlagen (2011:453), förkortad SoL, att främja människors ekonomiska och sociala trygghet, jämlikhet i levnadsvillkor och aktivt deltagande i samhällslivet. Regeringens resultatredovisning görs även med utgångspunkt i ett antal nationella mål för äldrepolitiken (prop. 2008/09:1, utg.omr. 9, bet. 2008/09:SoU1), nationella mål för funktionshinderspolitiken (prop. 2012/13:1 utg.omr. 9, bet. 2012/13:SoU1) och nationella mål för individ- och familjeomsorgen (prop. 2008/09:1 utg.omr. 9, bet. 2008/09:SoU1) som har beslutat och som återges i skrivelsen. Omsorgen om äldre omfattar en stor variation av insatser som beviljas av kommunerna enligt socialtjänstlagen. Många insatser ryms inom , och därutöver tillkommer bl.a. särskilt boende, trygghetslarm, boendestöd, dagverksamhet och korttidsvård. var 291 700 personer i åldern beviljade hemtjänst, vilket är en knapp ökning jämfört med (100 personer). För särskilt boende var motsvarande antal 89 000 personer, vilket är en minskning med 1 500 personer jämfört med . Av skrivelsen framgår att antalet personer som beviljats särskilt boende har minskat , trots att andelen äldre i befolkningen ökar. –2013 drevs merparten av i regi, som andelen hemtjänst i privat regi successivt ökade. Utvecklingen för särskilt boende var densamma. –2014 avsattes ca , varav 2014, för att förbättra vården och omsorgen av de mest sjuka äldre. Satsningen redovisas under avsnittet för hälso- och sjukvården. genomfördes det s.k. omvårdnadslyftet som var en utbildningssatsning för att stärka både den grundläggande och den specialiserade kompetensen för äldreomsorgens medarbetare. fördelade ca för satsningen, och sammanlagt har ca 17 000 personer påbörjat utbildningsinsatser inom ramen för lyftet. För att höja kompetensen och statusen för dem som leder arbetet inom äldreomsorgen inleddes en treårig statlig satsning på ledarskapsutbildning för chefer. –2014 avsattes ca för att underlätta införandet av valfrihetssystemet i kommunerna. hade av kommunerna infört eller fattat beslut om att införa ett valfrihetssystem enligt lagen (2008:962) om valfrihetssystem, förkortad LOV. av kommunerna hade fattat beslut om att inte införa ett sådant system eller hade inte ansökt om stimulansbidrag för att göra det och hade inte fattat något beslut i frågan. Av skrivelsen framgår att fler än hälften av kommunerna ansåg att processen med att införa ett valfrihetssystem hade inneburit olika svårigheter, varav de vanligaste var att få externa utförare valt att etablera sig i kommunen, att fastställa rimliga ersättningsnivåer, att beräkna de ekonomiska konsekvenserna för kommunen och att anpassa de administrativa stödsystemen. kan kommuner som utarbetar s.k. lokala värdighetsstrategier ansöka om ersättning hos . Syftet är att uppmuntra kommunerna att tydliggöra för äldre och deras anhöriga vad de kan förvänta sig av kommunens omsorg. hade i prestationsersättning att fördela för ändamålet 2014. Av de 121 kommuner som ansökte om ersättning 2014 uppfyllde 115 kraven och beviljades ersättning. I nationella brukarundersökning 2014 svarade att de sammantaget var nöjda med , vilket var en oförändrad andel jämfört med året innan. En något lägre andel jämfört med uppgav att de var mycket nöjda. Motsvarande andel som var nöjd med äldreboendet var , vilket också var oförändrat jämfört med året innan. I socialtjänstlagen finns regler för rapportering och anmälan om missförhållanden inom , den s.k. lex . fattade Inspektionen för vård och omsorg () beslut i drygt 600 lex Sarah-ärenden inom verksamhetsområdet äldreomsorg, varav de flesta allvarliga missförhållandena avsåg hemtjänst i ordinärt boende eller särskilt boende. januari–fattades beslut i drygt 400 lex Sarah-ärenden. För en majoritet av anmälningsärendena () var kommunen huvudman för verksamheten. I av de granskade lex Sarah-anmälningarna fattade beslut som innefattade krav på åtgärder. Många enhetschefer på demensboenden uppger att arbetssituationen förbättrats radikalt efter införandet av en personcentrerad omvårdnad enligt en slutrapport som presenterats av regeringens utsedda äldresamordnare . Arbetssättet ska ha lett till att både frekvensen och intensiteten i beteendemässiga och psykiska symptom minskat kraftigt, vilket i sin tur bl.a. uppges ha lett till mindre behov av lugnande medicinering och bättre förhållanden för brukare och personal. Enligt bedömde av landets kommuner att de hade tillräckligt med eller ett överskott på bostäder i särskilda boendeformer för äldre, vilket är en ökning jämfört med . finns en s.k. parboendegaranti i socialtjänstlagen som innebär en rätt för makar att bo tillsammans i ett äldreboende även om endast den ena av makarna beviljats bistånd i form av särskilt boende. Enligt uppföljning tycker kommunerna överlag att den nya bestämmelsen lett till större trygghet, valfrihet och självbestämmande för äldre kvinnor och män. Enligt flera kommuner är det även positivt att medboende är en rättighet som uttrycks i lagen och därmed inte längre avgörs av enskilda kommuners välvilja. Kommunernas kostnader för äldreomsorgen fortsatte öka . I löpande priser uppgick kostnaden totalt till , vilket var en ökning med jämfört med . Kostnaderna skiljde sig åt mellan kommuner och mellan län och varierade från ca till ca per invånare, med ett riksgenomsnitt på ca . Jämfört med 2009 har den lägsta kostnaden per invånare ökat med ca , och den högsta med ca . Riksgenomsnittet har ökat med ca . Insatser för personer med funktionsnedsättning Insatser för personer med funktionsnedsättning omfattar flera olika insatser som beviljas av kommunerna enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade, förkortad LSS. Många insatser ryms inom daglig verksamhet, boende för vuxna och kontaktperson. Därutöver tillkommer bl.a. korttidsvistelse, ledsagarservice, korttidstillsyn, personlig assistans och råd och stöd. Antalet personer som beviljades insatser enligt LSS fortsatte att öka 2013. hade 65 300 personer en eller flera insatser enligt LSS, vilket motsvarar en ökning med . Sammantaget var den vanligaste insatsen daglig verksamhet. Av skrivelsen framgår att redovisar öppna jämförelser inom området stöd till personer med funktionsnedsättning, och ett urval av indikatorerna som avser redovisas i skrivelsen, bl.a. för daglig verksamhet och möjlighet till arbete samt bostäder med särskild service. De öppna jämförelserna visar bl.a. att cirka en tredjedel av kommunerna hade haft personer som gått från daglig verksamhet till någon form av skyddat arbete (lönebidragsanställning, praktikplats eller motsvarande) och att av kommunerna hade haft personer som gått från daglig verksamhet till ett förvärvsarbete på den reguljära arbetsmarknaden. Motsvarande andel för personer med psykiska funktionsnedsättningar, som haft biståndsbedömda sysselsättningsinsatser enligt socialtjänstlagen, var högre (). De öppna jämförelserna visade vidare att i av enheterna hade samtliga deltagare aktuella genomförandeplaner och att delaktigheten i utformningen eller uppföljningen av genomförandeplanen för personerna med en aktuell plan var . Det var dock endast en mindre andel kommuner () som hade en skriftlig rutin beslutad på ledningsnivå för att minst en gång pröva möjligheten till arbete eller praktik. När det gäller bostäder med särskild service enligt LSS visar de öppna jämförelserna bl.a. att i en majoritet av boendeenheterna hade samtliga boende en särskilt utsedd stödperson i personalen () och en genomförandeplan (). Av personerna med aktuell genomförandeplan hade varit delaktiga i utformningen eller uppföljningen av planen. Vidare visade de öppna jämförelserna på brister i uppföljningen av kommunernas beslut. Endast ett fåtal kommuner följde upp samtliga beslut för insatserna ledsagarservice, bostad med särskild service och daglig verksamhet (31, ). Det fanns dock stora regionala skillnader och när det gäller beslut om bostad med särskild service varierade uppföljningsgraden mellan inga uppföljningar och uppföljningar av samtliga beslut. Regeringen framhåller vikten av att följa upp fattade beslut för att säkerställa att de som får insatser enligt LSS får sina behov tillgodosedda och att de genom insatserna tillförsäkras goda levnadsvillkor. Kommunernas kostnader för insatser till personer med funktionsnedsättning ökade från ca 2012 till ca 2013 i löpande priser. Detta motsvarade en ökning med . Kostnader enligt LSS och enligt reglerna för assistansersättning utgjorde huvuddelen av kommunernas kostnad (). Kostnaderna skilde sig åt mellan kommunerna och genomsnittskostnaden per län varierade mellan ca och ca per invånare. Riksgenomsnittet var ca per invånare. Jämfört med ökade den lägsta kostnaden per invånare med ca , den högsta med ca och riksgenomsnittet med ca . Området individ- och familjeomsorg omfattar socialt arbete som bedrivs i kommunens regi och med finansiering enligt socialtjänstlagen, lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall, förkortad LVM, lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, förkortad LVU, och . Centrala verksamhetsområden är bl.a. den sociala barn- och ungdomsvården, missbruksvården för vuxna, stöd till brottsoffer och ekonomiskt bistånd. Antalet barn och unga som beviljades insatser var 61 000, vilket motsvarar en ökning med jämfört med . Den största ökningen svarade placeringar i heldygnsvård för, och enligt skrivelsen har antalet barn och unga som placeras i heldygnsvård ökat markant, med ca 9 000 personer –2013. En trolig förklaring till ökningen uppges vara det ökande mottagandet av ensamkommande barn. Antalet vuxna personer som beviljats insatser inom missbruks- och beroendevården ökade påtagligt när det gäller tvångsvård och minskade något när det gäller öppenvård och frivillig heldygnsvård jämfört med . Antalet helvårdsdygn fortsatte stadigt att minska och uppgick till 737 900, vilket motsvarar en minskning jämfört med . Personerna som fick vård inom missbruks- och beroendevården var 2013, , till största delen män (mellan beroende på typ av insats). Antalet biståndstagare och antalet hushåll med ekonomiskt bistånd ökade 2013 jämfört med året innan och uppgick till 411 500 personer respektive 228 100 hushåll (en ökning med ). Antalet barn som levde i hushåll som tagit emot ekonomiskt bistånd ökade med jämfört med och uppgick till ca 140 100, vilket motsvarar av alla barn i . Av dessa levde i hushåll med långvarigt ekonomiskt bistånd. Gruppen ensamstående kvinnor med barn är den vanligaste hushållstypen som får ekonomiskt bistånd, och 2013 fick drygt en femtedel av de ensamstående mödrarna ekonomiskt bistånd. Det långvariga biståndsmottagandet minskade något jämfört med även om det var fortsatt högt. Av de vuxna biståndsmottagarna 2013 var andelen som hade ekonomiskt bistånd . Utrikes födda var i majoritet och utgjorde av samtliga långvariga biståndsmottagare 2013. Könsskillnaderna var små bland samtliga grupper av bidragstagare utom i gruppen unga i åldern 18–där andelen män var större (). Statistik över i vilken omfattning kommunerna beviljar insatser till brottsoffer saknas. fördelar ett prestationsbaserat statsbidrag om till kommunerna för att kvalitetsutveckla arbetet med våldsutsatta kvinnor och barn. Medlen har i huvudsak använts till att kartlägga omfattningen av våld i nära relationer, inrätta samordningsfunktioner och utveckla rutiner för arbetet. Enligt bedömning bidrar utvecklingsmedlen till att arbetet med kvalitetsutveckling och kompetensstöd går framåt, men medlen omgärdas även av vissa problem som påvisats från flera håll. Trots ett ökat söktryck har inte kunnat fördela hela beloppet till kommunerna. En tänkbar förklaring är enligt att det är svårt för framför allt de mindre kommunerna att nå upp till de prestationskrav som ställs. Enligt går dock utvecklingen åt rätt håll, såväl när det gäller kvaliteten i ansökningarna som antalet kommuner som beviljas medel. fann att en stor majoritet av de kommuner som granskades (50 av 60) hade brister t.ex. i utredningar, i att barn inte uppmärksammades, i riskbedömningar, uppföljning och långsiktigt stöd samt i arbetet med särskilt utsatta grupper. Generellt fungerade akuta insatser bättre än det långsiktiga stödet. Skillnaderna i kvalitet och omsorg mellan kommunernas verksamhet var också enligt påtagliga. Fler kommuner än tidigare, , erbjöd 2014 skyddat boende till våldsutsatta kvinnor med missbruks- och beroendeproblem, vilket motsvarade en ökning jämfört med . av kommunerna gjorde dock systematiska uppföljningar av sina insatser till våldsutsatta och till barn som bevittnat våld. Barns behov i centrum (BBIC) är ett handläggnings- och dokumentationssystem som används inom barn- och ungdomsvården och som syftar till att utredningsarbete alltid ska utgå från barnets behov. Något som uppges vara viktigt för att möta barnets behov, vid sidan av att sätta barnets behov i centrum, är en strukturerad samverkan mellan och dess samverkansaktörer, t.ex. skolan, hälso- och sjukvården, polisen och frivilligorganisationer. Enligt de öppna jämförelserna ökade andelen kommuner som hade ordinarie licens för BBIC till , vilket motsvarar en ökning . Överenskommelser om samverkan fanns för en majoritet av kommunerna när det gäller förskolan, , ledningen för barn- och ungdomspsykiatrin, ledningen för barnhälsovården och ledningen för polisen (med en variation mellan som lägst för polisen och som högst för barnhälsovården). Av skrivelsen framgår att uppföljningen för att utveckla verksamheten inom den sociala barn- och ungdomsvården saknas i många kommuner. av kommunerna hade använt resultaten från systematiska uppföljningar av insatser i öppenvården respektive HVB- och familjehem för sin verksamhetsutveckling. Även när det gäller resultat av insatser inom missbruksvården saknades uppföljningar i många kommuner. Enligt de öppna jämförelserna 2013 hade av kommunerna följt upp klienternas behov och resultat av insatser på grupp- respektive individnivå. Tillgängligheten för barnets bästa förbättrades dock enligt de öppna jämförelserna . Andelen kommuner som hade en socialjour som dygnet runt var bemannad med socionomutbildad personal ökade något till . En majoritet av kommunerna () hade också information på webben om vart man ska vända sig efter kontorstid om det behövdes akut hjälp. Tillgängligheten inom missbruksvården förbättrades också, och även om andelen kommuner som kunde erbjuda en besökstid var låg () var det en tydlig ökning jämfört . När det gäller handläggning framgår däremot flera brister i skrivelsen. Det gäller såväl hantering av anmälningar som att utredningar inte slutförts . Av IVO:s tillsynsrapport för framgår att anmälningar inte alltid hade bedömts och att barnets situation inte alltid hade utretts, trots allvarlig oro för barnet. Det förekom också att den ansvariga nämnden inte alltid tog ställning till om den skulle inleda en utredning eller inte inom den lagstadgade tiden efter anmälan. avslutades ca 170 lex Sarah-anmälningar som rörde barn och unga, varav 12 av dessa i form av beslut med krav på åtgärder. Flertalet barn som var placerade i HVB-hem för behandling upplevde att de var trygga och att personalen lyssnade på dem, och de kände sig delaktiga i verksamheten. Känslan av delaktighet varierade dock mellan olika verksamheter. Andelen kommuner med samverkansrutiner mellan verksamheter med ekonomiskt bistånd och barn- och ungdomsvården ökade från 2014. De länsvisa skillnaderna var dock stora och varierade 2014 mellan av alla kommuner i respektive län. använde av kommunerna systematiskt en utredningsmall med barnperspektiv jämfört 2012 vid en bedömning av ekonomiskt bistånd. Andelen kommuner som hade en aktuell skriftlig rutin för hur handläggare inom ekonomiskt bistånd ska hantera ärenden vid misstanke om att enskilda barn far illa ökade också från . Kommunernas kostnader för individ- och familjeomsorg ökade i löpande priser från ca 2012 till ca 2013. –2013 har kostnaderna ökat med . Kostnaderna för barn- och ungdomsvården stod för merparten av ökningen och uppgick till (eller ), följt av ekonomiskt bistånd (13,) samt missbruks- och beroendevård (6,2 miljarder). hade kostnaderna därmed ökat successivt inom i stort sett samtliga verksamheter. Kostnaderna skiljer sig åt mellan kommunerna från ca 2 900 till per invånare. Jämfört med 2009 hade den lägsta och högsta kostnaden per invånare ökat med ca , och riksgenomsnittet med ca . Skolväsendet och annan pedagogisk verksamhet De verksamheter som hör till området skolväsendet och annan pedagogisk verksamhet är förskola, förskoleklass, grundskola, grundsärskola, fritidshem, gymnasieskola, gymnasiesärskola, vuxenutbildning, särskild utbildning för vuxna samt utbildning i svenska för invandrare. De övergripande mål som gäller hela skolväsendet anges i skollagens inledande kapitel (2010:800). Enligt dessa ska alla barn och elever, oberoende av geografisk hemvist och sociala ekonomiska förhållanden, ha lika tillgång till utbildning i skolväsendet. Utbildningen ska också vara likvärdig oavsett var i landet den anordnas. Därutöver tillkommer särskilda mål för varje skolform, vilka också anges i skollagen under respektive avsnitt. Inom verksamhetsområdet finns en rad riktade statsbidrag. infördes två nya karriärsteg för lärare, förstelärare och lektor, i syfte att förbättra elevernas måluppfyllelse och höja läraryrkets status och attraktionskraft. betalade ut i statsbidrag för karriärtjänster. Enligt hade drygt 12 000 tjänster som förstelärare eller lektor inrättats t.o.m. . Tjänsterna är jämnt sprida över landet och avser i huvudsak förstelärare. –2016 kan kommuner söka statsbidrag för att tillhandahålla barnomsorg , nätter och . beviljades 170 kommuner bidrag om totalt när de erbjöd omsorg per barn och månad, vilket är en ökning med 27 nya kommuner jämfört med . fördelade i statsbidrag till kommuner för utbildning av barn som vistas i landet utan tillstånd.