bet · H301FöU7 · 2015-12-09 00:00:00 — De aktuella motionsyrkandena avstyrks eftersom utskottet konstaterar att en rad arbeten pågår på området och det inte finns skäl för att vidta ytterligare åtgärder. 2015/16:FöU7 UTSKOTTETS ÖVERVÄGANDEN Lagring av olja/ransonering av petroleumprodukter Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om behovet av att skapa ett svenskt beredskapslager för olja och om att lagstadga framtagandet av ett prioriterings- och ransoneringssystem för petroleumprodukter. Utskottet hänvisar bl.a. till att kommersiella aktörer är bättre lämpade att hålla beredskapslager för olja. Jämför reservation 22 (SD). m.fl. (SD) anför i motion 2015/16:3218 att det finns ett behov av att skapa ett svenskt beredskapslager för olja (yrkande 2) och att lagstadga framtagandet av ett prioriterings- och ransoneringssystem för petroleumprodukter (yrkande 3). Det är enligt motionärernas mening inte tillräckligt med att sådana lager placeras utomlands, vilket är fallet med nuvarande tolkning av EU:s direktiv. Utskottet uttryckte i betänkandena /15:FöU6 och 2013/14:FöU11 att det inte finns skäl att återgå till den nationella regleringen av svensk beredskapslagring av olja där man skilde på samhällets behov av oljelager i freds- och krigstid och där staten hade en nyckelroll genom att både äga och driva beredskapslagren. Utskottet vidhöll att de kommersiella aktörerna är bättre lämpade att kostnadseffektivt säkerställa att lagren omsätts regelbundet, håller rätt kvalitet och är rätt placerade i förhållande till marknadens behov. Statens roll ska även i fortsättningen vara att definiera kraven på lagringen och kontrollera hur lagringen genomförs samt ta hänsyn till gällande internationella krav. Utskottet menade dock, liksom regeringen tidigare gjort, att det inte går att utesluta att det på nytt kan bli aktuellt att en statlig förvaltningsmyndighet deltar i beredskapslagringen. Utskottet underströk att det enligt gällande lag krävs tillstånd för att det svenska beredskapslagret ska kunna förvaras utomlands. Motionsyrkandet avstyrktes av dessa skäl. Utskottet vidhöll sin tidigare uppfattning som framkommit i betänkande 2013/14:FöU11 att vad som ska framgå i den angivna beredskapsplanen bör framgå på lägre nivå än lag. Detta är också fallet eftersom det regleras i förordningen (2012:873) om beredskapslagring av olja. () är tillsynsmyndighet. Beredskapsplanen ska uppdateras . Därmed avstyrktes motionsyrkandet om att lagstadga framtagandet av ett prioriterings- och ransoneringssystem för petroleumprodukter. I betänkande 2012/13:FöU2 behandlades en ny lag om beredskapslagring av olja. Utskottet tillstyrkte regeringens förslag om en ny lag om beredskapslagring av olja och avstyrkte motionsyrkanden om inrättande av ett svenskt beredskapslager och om att i lagen införa en bestämmelse om framtagande av ett prioriterings- och ransoneringssystem. I det aktuella lagförslaget ersattes dåvarande lagen (1984:1049) om beredskapslagring av olja med en ny lag om beredskapslagring av olja i syfte att anpassa lagstiftningen på området till EU- rätten. Beredskapslagringen av olja styrs av internationella åtaganden inom ramen för EU och Internationella energirådet (IEA). Direktivet om beredskapslagring av olja innebär en anpassning av metoderna för beräkning av lagringsskyldighet och gemenskapens beredskapslager så att de mer liknar de som används inom ramen för tillämpningen av . Utskottet välkomnade en ökad harmonisering mellan europeiska och internationella avtal på detta område. Utskottet delade regeringens bedömning att även fortsättningsvis bör fullgöra sina förpliktelser genom en skyldighet för ekonomiska aktörer att upprätthålla beredskapslager. regleras beredskapslagringen i den nya lagen (2012:806) om beredskapslagring av olja. Lagen skiljer numera inte på störningar i oljetillförseln vid krig eller fred utan reglerar oljeberedskapen rent generellt. liksom tidigare gäller att ska hålla minst 90 dagars behov av olja och att dessa lager ständigt ska vara tillgängliga. Principen är fortfarande att lagringen sköts av kommersiella aktörer, t.ex. större importörer och distributörer, som åläggs en lagringsplikt. Uppdateringen av den tidigare lagen innebär att rutinerna för datainsamling och kontroll har skärpts för att säkerställa att rapporterade lagervolymer verkligen är tillgängliga. Som utskottet tidigare anfört finns det inte skäl att återgå till den nationella regleringen av svensk beredskapslagring av olja där man skilde på samhällets behov av oljelager i freds- och krigstid och där staten hade en nyckelroll genom att både äga och driva beredskapslagren. Utskottet vidhåller att de kommersiella aktörerna är bättre lämpade att kostnadseffektivt säkerställa att lagren omsätts regelbundet, håller rätt kvalitet och är rätt placerade i förhållande till marknadens behov. Statens roll ska även i fortsättningen vara att definiera kraven på lagringen och kontrollera hur lagringen genomförs samt ta hänsyn till gällande internationella krav. Utskottet menar dock, liksom regeringen tidigare gjort, att det inte går att utesluta att det på nytt kan bli aktuellt att en statlig förvaltningsmyndighet deltar i beredskapslagringen. Utskottet vill understryka att det enligt gällande lag krävs tillstånd för att det svenska beredskapslagret ska kunna förvaras utomlands. Motion 2015/16:3218 (SD) yrkande 2 avstyrks av dessa skäl. Utskottet vidhåller den tidigare uppfattningen att vad som ska framgå i den angivna beredskapsplanen bör framgå på lägre nivå än lag. Detta är också fal- let eftersom det regleras i förordningen (2012:873) om beredskapslagring () är tillsynsmyndighet. Beredskapsplanen ska uppdateras . 2015/16:3218 (SD) yrkande 3 om att lagstadga framtagandet av ett priorite- rings- och ransoneringssystem för petroleumprodukter. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om reservkraft. Utskottet hänvisar bl.a. till en rad åtgärder som vidtagits för att förebygga, motstå och hantera störningar i elförsörjningen. Jämför reservation 23 (SD). I motion 2015/16:3218 av m.fl. (SD) understryks behovet av särskilda reservkraftnät då forskning visar att särskilda reservkraftnät med en viss radie är kostnadseffektiva när det finns flera samhällsviktiga verksamheter nära varandra. Motionärerna framhåller att olika elkraftskonsumenter är olika beroende av säker el och att oacceptabla konsekvenser kan uppstå snabbt för samhällsviktig verksamhet vid elavbrott. Med hjälp av modern styrteknik kan olika användare sättas i prioriteringsordning vid brist på el (yrkande 84). Utskottet betonade i betänkandena /15:FöU6 och 2013/14:FöU11 att i fråga om elsäkerhet vid anläggningar där det bedrivs samhällsviktig verksamhet ligger det grundläggande ansvaret på respektive anläggningsinnehavare. Utskottet ansåg dock att en rad åtgärder har vidtagits på nationell nivå, inte minst på lagstiftningsområdet, för att förebygga, motstå och hantera störningar i elförsörjningen för att som helhet ska ha goda förutsättningar att kontinuerligt kunna upprätthålla samhällsviktig verksamhet. På grund av det arbete som redan bedrivs på området fann utskottet sålunda inte skäl för att vidta ytterligare åtgärder. Motionsyrkandet avstyrks därmed. I betänkande 2011/12:FöU7 behandlade försvarsutskottet regeringens förslag om ändringar i elberedskapslagen (1997:288). Ändringarna var en följd av utvecklingen på beredskapens område och en avreglerad elmarknad med ökat ansvar för elföretagen. Utskottet konstaterade att lagförslaget uppfyllde behovet av anpassning av elberedskapslagen till ett vidgat beredskapsbegrepp och till elförsörjningssystemets funktion och beroenden och välkomnade regeringens förslag om en utvidgning av de åtgärder som elberedskapslagen syftar till så att hela hotskalan innefattas (från fred till krig) samt tydliggörandet av vilka aktörer som omfattas av lagens bestämmelser och vilka skyldigheter de har. Myndigheter analyserar sårbarhet, hot och risker inom respektive ansvarsområde och sammanställer risk- och sårbarhetsanalyserna för att stärka sin krisberedskap. Utskottet konstaterade att en liknande skyldighet för huvudaktörerna på elmarknaden kommer att leda till ökad kunskap och överblick hos myndigheter med särskilt ansvar för krisberedskap, däribland Af- färsverket (SvK). Elberedskapslagen (1997:288) syftar till att förebygga, motstå och hantera sådana störningar i elförsörjningen som kan medföra svåra påfrestningar på samhället. Lagen omfattade tidigare åtgärder för att tillgodose elförsörjningen vid höjd beredskap. har inriktningen i lagen ändrats till att även omfatta att förebygga, motstå och hantera sådana störningar i elförsörjningen som kan medföra svåra påfrestningar på samhället. Ändringarna har förbättrat förutsättningarna för en mer långsiktig inriktning av de beredskapsåtgärder som åläggs berörda aktörer. Elproducenter, elhandelsföretag och nätföretag är skyldiga att vidta de beredskapsåtgärder som regeringen eller SvK beslutar om. Enligt elberedskapslagen har de berörda företagen en skyldighet att upprätta risk- och sårbarhetsanalyser i fråga om säkerheten i den egna verksamheten och redovisa efterfrågade uppgifter till SvK. Nätägare ska enligt ellagen (1997:857) även analysera leveranssäkerheten och upprätta en åtgärdsplan som visar hur leveranssäkerheten i det egna elnätet ska förbättras. Nätägare är även skyldiga att redovisa en sammanfattning av arbetet med sin risk- och sårbarhetsanalys för . SvK är systemansvarig myndighet för det nationella elsystemet med uppgiften att förvalta, driva och utveckla det svenska stamnätet för el. SvK ska även verka för att minska riskerna för allvarliga störningar på samhället i händelse av omfattande störningar inom elförsörjningen. I fråga om elsäkerhet vid anläggningar där det bedrivs samhällsviktig verksamhet ligger ansvaret på respektive anläggningsinnehavare. I en krissituation har anläggningsinnehavaren fortfarande ansvaret för att elanläggningen ger betryggande säkerhet mot person- och sakskador på grund av el. utövar tillsyn över elsäkerheten och kan i en krissituation ge dispens från gällande regelverk. Elnätsföretagen ingår i en elsamverkansorganisation för hantering av regionala och lokala nätstörningar baserad på frivillig medverkan och avtal mellan företagen. Landet är indelat i sju områden med en elsamverkansledning i varje, vars uppgift är bl.a. att samordna hjälpinsatser och skaffa fram resurser till drabbade företag i samband med störningar. I respektive område är SvK Ett lagstadgat s.k. funktionskrav infördes i ellagen med innebörden att oplanerade avbrott i elöverföringen inte får överstiga 24 tim- Elanvändare som drabbas av elavbrott längre än kan vara be- rättigade till avbrottsersättning. Lagändringen syftar till att skapa drivkrafter för en leveranssäker elöverföring och till att undvika att framtida svåra väder- förhållanden leder till allvarliga konsekvenser. På myndighets- och företagsnivå har en rad åtgärder vidtagits de senaste åren enligt proposition 2013/14:144, bl.a. gemensamma övningar, utbildning, säkring av reservplatser för krisledning, införande av och anskaffning av utrustning i form av beredskapsstolpar, mobila transformator- och ställ- verksanläggningar samt mobila lednings- och sambandssystem. har påskyndat utbyggnadstakten av isolerad luftledning och jordkabel. antal bandvagnar och reservkraftsaggregat har placerats ut hos elföretagen. kallade ödriftsåtgärder har vidtagits för att , och ska klara sin elförsörjning vid långvariga elavbrott. veckling av ett nationellt webbaserat verktyg, (Samverkan under stör- ning inom elförsörjningen) som används för att underlätta samverkan mellan Vid mycket allvarliga störningar i elförsörjningen kan det uppstå sådan ef- fektbrist att man tvingas prioritera bland elanvändarna för att minska stör- ningen på samhällsviktig verksamhet. Från att ha varit ett utvecklingsprojekt blev Styrel en ordinarie arbetsuppgift för , som därefter har arbetat med att vidareutveckla planeringssystemet. tog även fram föreskrifter som började Föreskrifterna innebär att metoden för Styrelsplane- ringen tillämpas på ett konsekvent och strukturerat vis i hela samhället. Den pågående internationaliseringen av elförsörjningen kombinerat med en strävan efter att minimera kostnader innebär att företag centraliserar vissa funktioner och att viss verksamhet flyttas till andra länder. samarbetar ländernas energi- och elberedskapsmyndigheter och de fem syste- mansvariga företagen i (Nord-Ber). systemansvariga företagen har även etablerat (Nor- dAM) som är ett centralt verktyg för beredskapssamarbetet för det nordiska I budgetpropositionen (prop. 2015/16:1, utg.omr. 21) betonar rege- ringen att i stort sett alla delar av det svenska samhället är beroende av en väl fungerande elförsörjning med god leveranssäkerhet. Elavbrott kan leda till om- fattande störningar i viktiga samhällsfunktioner och förorsaka betydande ma- teriella skador och ekonomiska förluster hos kunderna. ransen för avbrott och störningar i elförsörjningen i hela samhället. SvK har i egenskap av elberedskapsmyndighet genomfört beredskapshöjande åtgärder i teknik, kommunikation, fysiskt skydd samt övning och utbildning. utvecklades den nationella risk- och sårbarhetsanalysen, och uppgifter inhämtades från aktörer inom elförsörjningen. SvK har bidragit med medel till störningsreserven för att upprätthålla beredskapen av gasturbinanläggningar för att vid större driftstörningar kunna starta s.k. ö-drift (när ett elsystem inom ett begränsat geografiskt område drivs lokalt) och elproduktion. Det fysiska skyddet har förstärkts vid flera anläggningar. SvK har genomfört övningar och utbildningar tillsammans med elbranschen, personal ur frivilligorganisationerna, de nordiska stamnätsoperatörerna och myndigheter. I samband med övningar och utbildningar har SvK arbetat för att öka kännedomen och användningen av det digitala kommunikationssystemet bland elaktörerna. SvK har även hjälpt företag inom elförsörjningen att införa . fastställdes talgrupper och riktlinjer för hur ska användas inom elförsörjningen. Som sektorsmyndighet för elförsörjningen verkar SvK även för att säkerhetsskyddet i elbranschen håller en optimal nivå. lanserades en energisäkerhetsportal som en samlingsplats för relevanta styr- och stöddokument i syfte att underlätta säkerhetsarbetet inom branschen. Utskottet vill fortsatt betona att i fråga om elsäkerhet vid anläggningar där det bedrivs samhällsviktig verksamhet ligger det grundläggande ansvaret på respektive anläggningsinnehavare. Utskottet anser dock att en rad åtgärder har vidtagits på nationell nivå, inte minst på lagstiftningsområdet, för att förebygga, motstå och hantera störningar i elförsörjningen för att som helhet ska ha goda förutsättningar att kontinuerligt kunna upprätthålla samhällsviktig verksamhet. I sammanhanget kan som exempel nämnas den planeringsmetod som utvecklats för identifiering och prioritering för att vid en eleffektbrist kunna styra el till samhällsviktiga elanvändare (Styrel) samt det nationella webbaserade verktyget, (Samverkan under störning inom elförsörjningen) som används för att underlätta samverkan mellan elnätsföretag att fördela resurser på ett effektivt sätt. En rad förberedande åtgärder, som bl.a. omfattar reservkraft och s.k. ö-drift, har också genomförts på myndighetsnivå. Utvecklingen av samverkan på lokal, regional, nationell och nordisk basis är väsentlig för att samhället ska ha fortsatt tillgång till elförsörjning vid ett långvarigt elavbrott. På grund av det arbete som redan bedrivs på området finner utskottet sålunda inte skäl för att vidta ytterligare åtgärder. Motionsyrkandet avstyrks därmed. 2015/16:FöU7 UTSKOTTETS ÖVERVÄGANDEN Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkande om att stärka skalskyddet för kärnkraften och den storskaliga vattenkraften. Utskottet hänvisar till pågående arbeten. Jämför reservation 24 (SD). m.fl. (SD) framhåller i motion 2015/16:3218 att skalskyddet mot fredstida och krigstida sabotage mot den storskaliga vattenkraften och kärnkraften bör stärkas då denna är känslig för sabotage. Detta gäller såväl i fredssom i krigstillstånd. De skyddade zonerna runt kraftverken bör därför göras större och bevakas bättre, byggnaderna bör förstärkas ytterligare och Hemvärnet/Territorialarmén ges en mer aktiv roll i objektskyddet, anser motionärerna (yrkande 1). I betänkande 2014/15:FöU6 utryckte utskottet att särskilt den utökade samverkan och övningsverksamheten med lokala polismyndigheter i fråga om insats- och eftersökningsmetodik i fråga om kärnkraftverk har varit viktig. Utskottet instämde med () om att för att skyddet som helhet ska fungera måste tillståndshavarnas åtgärder vara samordnade med samhällets förmåga att ingripa. Försvarsmaktens möjlighet att kunna vara behjälplig genom att ge stöd åt polisen med helikopterförmåga är i sammanhanget viktig. Utskottet framhöll i betänkande 2013/14:FöU6 att man ser med stort allvar på de brister som uppdagats vid de svenska kärnkraftsanläggningarna . noterades att ett omfattande arbete pågår med att förbättra säkerheten vid kärnkraftverken. Utskottet noterade att en rad åtgärder vidtagits för att stärka det fysiska skyddet runt de kärntekniska anläggningarna och att regeringen har tillsatt utredningar för att arbeta vidare med de frågor som återstår när det gäller förmågan att skydda anläggningarna mot antagonistiska hot. Utskottet fann därmed inte anledning att ändra sitt tidigare ställningstagande utan avstyrkte det aktuella yrkandet. När det gäller säkerhetsskydd för vattenkraften behandlades ämnet i betänkande 2013/14:FöU8 om regeringens proposition 2013/14:38 Dammsäkerhet. Utskottet ansåg att en samlad reglering i fråga om dammsäkerhet var angelägen och bedömde att den lagstiftning som regeringen föreslagit gav ökad tyngd åt dessa frågor och medförde en högre grad av dammsäkerhet. Utskottet tillstyrkte propositionen. Vidare noterade utskottet att säkerhetsskyddslagen var föremål för en översyn som innefattar en analys av vilka verksamheter som är i behov av säkerhetsskydd och att den kontrollstation för dammsäkerhetslagstiftningen som enligt regeringen bör genomföras 2018 även innefattar en utvärdering av skyddslagens tillämpning på området. I budgetpropositionen (prop. 2015/16:1, utg.omr. 6) anger regeringen att betänkandet En ny säkerhetsskyddslag (SOU 2015:25) redovisades . I betänkandet föreslås en ny och moderniserad säkerhetsskyddslag som bl.a. behandlar tillträdesbegränsningar och fysiskt skydd. Det finns kopplingar mellan den befintliga säkerhetsskyddslagen och skyddslagen (2010:305) som innehåller bestämmelser om vissa åtgärder till förstärkt skydd för byggnader, andra anläggningar, områden och andra objekt mot 1. sabotage, 2. terroristbrott, 3. spioneri samt röjande i andra fall av hemliga uppgifter som rör totalförsvaret och 4. grovt rån. För att tillgodose behovet av skydd kan det beslutas att något ska vara skyddsobjekt. När det gäller åtgärder för stärkt fysiskt skydd av kärntekniska anläggningar anger SSM i sin årsredovisning att samtliga kärnkraftverk har genomfört ett antal åtgärder för att höja säkerheten, bl.a. genom en utvidgning av befintliga skyddsobjekt, uppförande av nya industristaket och fordonskontroller, översyner av tillträdesrutiner och skalskydd av reaktorbyggnader, utbildning av bevakningspersonal samt utökad samverkan och övning med lokala polismyndigheter i fråga om insats- och eftersökningsmetodik. SSM menar dock att för att skyddet som helhet ska fungera måste tillståndshavarnas åtgärder vara samordnade med samhällets förmåga att ingripa. När det gäller det fysiska skyddet av samhällsviktig verksamhet i form av kärnkraftverk och vattenverk välkomnar utskottet beredningen av betänkandet En ny säkerhetsskyddslag, som får anses vara centralt i sammanhanget. Utskottet anser i fråga om den svenska kärnsäkerheten att det pågår ett omfattande arbete för att genomlysa och stärka både säkerheten vid kärnkraftverken och incidentberedskapen, vilket är tillfredsställande. Särskilt den utökade samverkan och övningsverksamheten med lokala polismyndigheter i fråga om insats- och eftersökningsmetodik har varit viktig, anser utskottet, som instämmer med () om att för att skyddet som helhet ska fungera måste tillståndshavarnas åtgärder vara samordnade med samhällets förmåga att ingripa. Försvarsmaktens möjlighet att vara behjälplig genom att ge stöd åt polisen med helikopterförmåga är i sammanhanget viktig. Utskottet finner sammanfattningsvis inte anledning att vidta ytterligare åtgärder. 2015/16:FöU7 UTSKOTTETS ÖVERVÄGANDEN Driftvärn för den kulturella sektorn Utskottets förslag i korthet avslår en motion om att utreda driftvärn för den kulturella sektorn. Utskottet hänvisar till att ett återtagande av driftvärnet inte är aktuellt, bl.a. mot bakgrund av bristande behov och kostnader. Jämför reservation 25 (SD). I motion 2015/16:2946 av m.fl. (SD) föreslås att ett driftvärn för den kulturella sektorn utreds och upprättas. Motionärerna anför att det finns uppgifter för det civila försvaret, som inte är direkt kopplade till att bidra till försvaret av riket, men som har desto större betydelse för hur samhället ser ut efteråt. När krig drabbar ett samhälle är det stor risk att kulturarvet skadas eller plundras. Här fyller det civila försvaret en viktig funktion. De som är verksamma inom den kulturella sektorn måste då krig utbrutit eller krigsfara föreligger agera så att kulturarvet drabbas i så liten utsträckning som möjligt. Ex- empel på uppgifter är detaljerad kartläggning av byggnader för att möjliggöra återuppbyggnad, evakueringsplaner för kulturskatter som kan flyttas, bergrum för skydd, övningar för att snabbt kunna förflytta kulturobjekt m.m. I betänkande 2013/14:FöU11 behandlade utskottet frågan om driftvärn överlag. Utskottet ansåg inte att ett återtagande av driftvärnet var aktuellt, bl.a. mot bakgrund av behov och kostnader. Frågan behandlades även i betänkande 2004/05:FöU4 om försvarspolitik 2005–2007. Försvarsmakten hade övervägt det framtida behovet av driftvärn som vid det tillfället hade reducerats kraftigt de senaste 10–15 åren. Försvarsmakten konstaterade att driftvärnet inte var anpassat för de hot som styrde utvecklingen av de övriga delarna av myndigheten. Civila myndigheter förutsattes lösa sina egna uppgifter under fred och kris, möjligen med bistånd av Försvarsmakten. Resterande delar av driftvärnet kunde därför avvecklas. Dåvarande delade Försvarsmaktens uppfattning och ansåg att driftvärnet hos civila myndigheter och företag borde avvecklas , vilket också kom att ske. Utskottet anser inte att ett återtagande av driftvärnet är aktuellt, bl.a. mot bakgrund av behov och kostnader. När det gäller kyrkliga kulturminnen kan utskottet notera att och dess organisatoriska delar, enligt 15 a § Kulturmiljölagen (1988:950), ska vidta de beredskapsförberedelser som under höjd beredskap behövs för vård och underhåll av de kyrkliga kulturminnena. 1.Brandsäkerhet, punkt 1 (SD) av (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. Därmed bifaller motionerna 2015/16:675 av (M) och 2015/16:3216 av (SD) yrkandena 1 och 2. har en på många sätt täckande lagstiftning om krav på tillgänglighet för personer med olika former av funktionsnedsättning, om än inte heltäckande. Detta är givetvis positivt och välkommet. Tyvärr saknas motsvarande lagstiftning om frångänglighet, dvs. möjligheten att snabbt och säkert kunna utrymma en plats vid omedelbar fara. Till stor del beror detta säkerligen på att säkerhetsföreskrifter och krav på olika former av larm och utrymningsvägar huvudsakligen reglerats genom andra regelverk än lagstiftning, exempelvis genom byggregler. har förvisso reviderat dessa så att krav på frångänglighet tydliggjorts, men byggregler specificerar endast krav vid ny- och ombyggnad av fastigheter.