bet · H201KU20del3 · 2015-01-01 00:00:00 — Sedan är det meningen att man ska välja vilken väg man ska fortsätta på. Det varierar alltså. (S): Tack för en riktigt bra redogörelse! Det är väl ganska klargjort redan vem som har makten över utredningsväsendet just utifrån att regeringen styr riket. I vilken mån kan man göra det om man inte har möjligheten att tillsätta en utredare? : I den mer inskränkta bemärkelsen av begreppet styra, alltså att det i första hand handlar om regeringens ansikte mot myndigheterna och förvaltningen, är det kanske möjligt att klara sig utan utredningar genom att förbereda ärendena inom . Men om vi tar med i beräkningen att regeringen förväntas lägga fram förslag till – ett förslag är regeringen enligt regeringsformen skyldig att lägga fram, nämligen budgetpropositionen – är det svårt att se hur man skulle kunna klara sig utan att tillsätta kommittéer av olika slag. Ett skäl som nämnde är att jämfört med andra länder är vårt regeringskansli ganska litet. Det har skett en decentralisering åt två håll. Dels har sådana uppgifter flyttats ned till myndigheter som regeringarna i många andra länder har, dels har utredningsfrågorna lyfts ut till särskilt tillsatta organ som vi kallar för kommittéer. På det sättet hänger systemet ihop. : En del i regeringens styrande funktion är rätten att lägga fram förslag till . I och med det har den också ett beredningskrav på sig. I en eller annan form måste regeringen tillgodose detta beredningskrav. utför man, t.ex. av kostnadsskäl, kanske uppgiften inom . Det varierar lite. Man får laga efter läge, och mycket avgörs av vilken fråga det är. vill man ha den parlamentariska medverkan redan från början, och då är givetvis den parlamentariskt sammansatta kommittén ett sätt att förbereda ett förslag. (SD): Först vill även jag tacka för en intressant föredragning. Jag vill knyta an lite till det som var inne på. Jag kanske gör det lite för enkelt för mig, men vi kan bortse lite grann från sakfrågan i det aktuella granskningsärendet och tänka rent principiellt på frågan, som handlar om huruvida ska kunna tillkännage att något inte ska utredas och beredas. Borde inte den här frågan vara ganska självsanerande? Om regeringen har begränsade resurser och anslag tilldelade sig och den vet att det inte finns majoritet för ett förslag i , då blir det lite slöseri med tid och pengar att tillsätta en utredning som ska utreda något som sedan med största sannolikhet riskerar att falla i . Är det jag som gör det för enkelt för mig? Hur ser ni på frågan? : Nej, jag vet inte om du ser för enkelt på frågan. En regering kan veta att den inte har parlamentariskt stöd i för en fråga, men om den tillsätter en utredare som tittar på frågan ur ett vitt perspektiv kanske han eller hon hittar en annan lösning än den som var tänkt från början. Det är ett sätt att förbereda ett ärende, och att eftersträva breda lösningar är väl alla alltid angelägna om. Även i ett sådant fall kan utredaren fylla en funktion, tycker jag. Man kan komma med kompromisser, man kan köpa och sälja och så vidare. Därför kan jag nog tycka att utredningen kan ha fog för sig även i det fallet. Men man kan komma till en punkt där det kanske börjar likna trots, och då är det väl inte så bra. : Det ligger så att säga i kommittéväsendets natur att man inte alls behöver vara ense om vare sig det som man ska utreda eller vad man ska komma fram till. Det är därför som man av hävd har använt sig av parlamentariska kommittéer. Då är tanken att de politiska partierna är representerade redan under utredningsstadiet. En poäng med det är att man skaffar sig ett gemensamt kunskapsunderlag och får tillfälle att träffa kompromisser eller välja färdriktning. Det ligger så att säga i utredningsväsendets natur att man inte alltid vet vad som kommer att komma ur det. : Man kanske inte har betonat tillräckligt här att kommittéerna är särskilda organ som arbetar utifrån de direktiv de har men på ett självständigt sätt. Det är inte så att det förekommer någon daglig styrning från departementen eller ens någon styrning alls kanske. Det kan förekomma att det sitter med representanter för departementen. Men uppgiften ska lösas på ett sätt som inte är bestämt av politiska skäl utan som är bestämt utifrån den uppgift som kommittén har fått. Just i det fall som är aktuellt nu verkar det ganska klart vad denna utredning går ut på. Men så är inte alltid fallet. (MP): Jag vill också passa på att tacka. Det var en mycket intressant föredragning. sa i början att de konstitutionella reglerna blir viktigare i minoritetsregeringar. Just när det gäller utskottsinitiativ finns det inte heller helt tydliga regler. Då blir praxis viktig. Den nuvarande regeringen är väldigt mycket en minoritetsregering. Där kommer man kanske att behöva utarbeta ännu mer praxis. Eftersom detta med negativa uppdrag inte verkar vara någon normal företeelse alls skulle jag gärna vilja att ni lite grann utvecklar farorna och vad som kan hända om man skulle få väldigt många sådana negativa uppdrag. Vad kan hända? Det skulle vara bra för oss att veta för att vi ska få hjälp att utveckla vår praxis. : Det är inte en så lätt fråga att svara på. Vi har som sagt inte några erfarenheter av det, såvitt vi vet. Jag sa tidigare att man kan urgröpa styrningsfunktionen genom att komma med uttalanden. Uttalanden av denna karaktär är inte bindande för regeringen. Det är vi på det klara med. Men om man tänker sig att detta skulle bli mer vanligt kan det ha den funktionen att det faktiskt urgröper denna styrningsfunktion som är fastlagd i grundlagen. Det vore olyckligt. : Jag har inte heller så mycket att säga. Men jag ska göra en komplettering. Om man lägger en död hand på ett antal olika frågor – detta får regeringen inte utreda och här får man inte lägga fram några lagförslag – försvårar det möjligheten till breda uppgörelser. Då utgår man från vad läget är just , och då är det låst. Men en utredning kan komma fram till någonting som alla kan enas om. Det är mycket viktigt. Vi brukar alltid hylla att vi ska eftersträva breda parlamentariska lösningar. Som sagt, vissa frågor kommer då att försvinna från dagordningen på något sätt. : Rent praktiskt är regeringsformen neutral i förhållande till majoritet respektive minoritet i så måtto att regeringsformen bygger på att regeringen finns alldeles oavsett vad den har för parlamentariskt stöd. När det gäller alla bestämmelser i regeringsformen, både de som vi har talat om tidigare i fråga om beredningsunderlag och de grundlagsskyddade funktionerna som ligger på regeringen, är regeringen lika mycket regering om man har stöd av av eller av , eller vad det nu kan vara. Jag tror att det är väsentligt att regeringsformen kan fungera på det sättet därför att man kan få parlamentariska situationer där det är nödvändigt att ha regeringar som har ganska svagt parlamentariskt underlag, men de måste ändå kunna fungera. (C): Jag tackar för föredragningarna. Det som kanske är det svåra ordet här är just förhandlingsperson, vilket kan uppfattas som någon som har fått ett genomförandeuppdrag. Men det är klart att man måste titta på bakgrunden, som i det här fallet är ett initiativ från att lösa den här frågan. Men det är ingen tvekan om att detta på vägen kommer att kräva någon form av riksdagsbeslut. Det är klart att tillkännagivande då kanske är en åsikt om förutsättningarna att få igenom detta beslut och kan naturligtvis innehålla vissa delar som är viktiga för förutsättningarna. Men som jag uppfattar det nu menar ni att detta måste ses som ett utredningsuppdrag och inte som ett genomförandeuppdrag. Ska vi tolka det så? : Jag ska bara tala för mig själv. Jag tror inte att någon av oss tre här är kapabel att säga exakt vad detta uppdrag i ren teknisk mening innebär. Jag tror dessutom inte att någon av oss har försökt efterforska det närmare. För min del kändes det i alla fall inte särskilt meningsfullt. Det förhållandet att denna figur har en egen budget kanske innebär att man tillskapar en egen myndighet eller så inte. För min del tycker jag inte att den formella naturen är avgörande därför att det är väl rätt klart att när regeringen ska skaffa sig ett beredningsunderlag i en fråga som förutsätter att många olika parters positioner kan klargöras är det inte som är den rätta tekniken för det. Det är inte byggt för, utan då får man skapa andra lösningar. Om det sedan kallas förhandlingsperson eller någonting annat må vara. Men det är svårt att realisera uppdraget för egen maskin så att säga. : Jag vill bara göra en komplettering. Jag är nog inte heller riktigt benägen att säga att jag anser att detta är en utredning. Jag måste nämligen tillstå att jag lite medvetet har avhållit mig från att fördjupa mig i det ärendet eftersom diskussionen skulle vara på ett allmänt plan. Men de kriterier som vi berör här leder åt det ena eller det andra hållet. När jag i inledningen sa att jag tycker att detta med negativa tillkännagivanden är lite komplicerat kanske jag mer har tittat på det som råkade komma under ögonen, nämligen vårdvalssystemen i primärvården. Där säger man nämligen rent ut att regeringen inte bör tillsätta någon utredning och inte återkomma med något lagförslag. Men den här förhandlingspersonen är en annan figur. Där måste man titta mer i sak än vad jag har gjort. (V): Jag har två funderingar. Det handlar bland annat om denna person oavsett vad man kallar den. Men själva fenomenet har väl funnits förut, alltså att någon som kan kallas för förhandlare tittar på något och sedan kommer till med det som man har kommit fram till? Jag tänker till exempel på tjocka bibba som sedan har hanterats på olika sätt med förhandlingspersoner som har rest runt i landet och diskuterat med olika landsting för att hitta möjliga vägar att göra nya konstellationer. I nästa steg har det sedan kommit tillbaka till . Min fundering är alltså: Är det något som man skulle kunna jämföra detta med och som också skulle kunna vara något som man kan kalla för förhandlingsperson? Jag har en fråga till . Du sa att du inte stött på så ofta tidigare att man har förbjudit utredningar. Då blir min fråga: Vilka exempel finns från tidigare? Hur har det sett ut då när det har varit så kallade negativa tillkännagivanden, och vad har sedan hänt med dem? : Jag var kanske otydlig. Jag ville bara reservera mig för att det är jag lämnade . Så länge jag var aktiv i stötte jag inte på detta. I vilken mån det har hänt kan jag inte uttala mig om. : På där jag var rättschef tillsattes det då och då förhandlingspersoner av olika slag. Staten skulle samarbeta med landsting, kommuner och andra om olika kulturpolitiska frågor, och hitta olika finansiella lösningar. Där förekom det nog att man utsåg någon att sköta förhandlingarna. Det slutade i allmänhet med ett utkast till avtal, vilket jag brukade ha lite synpunkter på. Men det hör inte hit. Det rörde ofta frågor som sedan på ett eller annat sätt senare förelades . Bland annat krävdes ju pengar för att infria överenskommelserna. Överenskommelser slöts alltså ofta under förbehåll av godkännande. (FP): Jag tackar för föredragningarna. Jag har inga ytterligare frågor utöver de som har ställts. Skånberg (KD): Jag vill också tacka för föredragningen. Jag försöker knyta ihop detta, och jag ska försöka förstå vad denna förhandlingsperson är och hur regelverket eventuellt ska kunna tillämpas på den här figuren, som det så diplomatiskt har uttryckts. Förstod jag rätt i att hon inte ville säga att hon trodde att förhandlingspersonen är en utredning? Jag noterade också att inte trodde att han var en kommitté, i alla fall. Vad kan ni säga om regeringens mandat att utse någon att handla å dess vägnar? Man har ju ambassadörer genom UD som representerar landet, och man kan skicka någon – vi har någon här vid bordet som har åkt utomlands på uppdrag av regeringen. Vad är det? Är det ett slags kommissarie? Kan man säga att förhandlingspersonen är en kommissarie? Om det inte är en utredare och inte en kommitté, under vilka villkor och regler sorterar förhandlingspersoner? Måste man ha ett remissförfarande för vad förhandlingspersonen kommer fram till? Kort sagt: Kan en bofink se ut hur som helst? : Ja, det skulle jag vilja säga att den kan. Jag föreläste om kommittéväsendet vid juridiska fakulteten i , och jag brukade alltid ha en bild där jag visade upp olika figurer. Det är delegationer, kommissioner, kommittéer, utredare, arbetsgrupper, råd m.m. Det finns många olika former av utredningar. När det gäller din fråga vad jag anser om den här förhandlingspersonen och om det är en utredning eller ej måste jag tillstå att jag inte har satt mig in i frågan. Jag tycker att man måste titta närmare på uppdraget. Jag kan jämföra med dem som förhandlade på och som inte betraktades som utredare i kommittéförordningens mening. Det fattades ett regeringsbeslut där man bad en person inleda förhandlingar eller ta fram ett förslag till överenskommelse med den och den. Jag föreställer mig att det är väldigt vanligt. När förslaget kommer tar regeringen ställning till om det ska beredas ytterligare. I de flesta fall går regeringen sedan till i en eller annan form, i allmänhet därför att det behövs pengar. Det tycker jag alltså är vad man kan säga i detta. Man har dock inte kallat den här förhandlingspersonen särskild utredare. Jag tycker att det tyder på att det inte är en traditionell utredare. : Jag kan väl bara återvända till det lilla som står i direktiven. Som jag nämnde används inte ordet ”förhandlingsperson” där, utan det heter ”samordnare”. Något har man väl velat säga med det, det vill säga att det inte nödvändigtvis har med förhandlingar att göra utan kan ha att göra med att man ska samordna olika organs befattning med frågan som gäller . Här envisas man dock med att säga förhandlingsperson. Det kanske är det som har använts i diskussionen om detta, men uttrycket förekommer inte här. Ordföranden: har gått igenom alla partier, men det finns självklart möjlighet att ställa ytterligare frågor i en andra runda. Jag har faktiskt en fråga själv. Det förefaller som om företeelsen negativa tillkännagivanden, om vi nu kallar det så – alltså att regeringen inte ska göra någonting – inte har förekommit så mycket tidigare, såvitt ni känner till. Min fråga blir då: Har det diskuterats någonting kring den typen av tillkännagivanden i juridisk eller statsvetenskaplig forskning och doktrin? Finns det alltså någonting att falla tillbaka på i en diskussion i utskottet, eller bryter vi som ni ser det helt ny mark? : Jag kan inte påminna mig att jag har sett några diskussioner kring detta. För övrigt får man väl säga – jag kan bara svara för statskunskap eftersom jag själv är statsvetare – att det i hög grad är ett område som är understuderat, om man får använda det uttrycket. Det finns en ingående och djupgående doktorsavhandling på området, men den lades fram . Efter detta har det inte hänt så mycket, kan man säga – i varje fall inte av det slag att man har gått djupare in och tittat på kommittéernas praktiska funktion. Det rör då i stället mer det politiska innehållet i kommittéarbetet och hur det samordnas och fungerar i den politiska processen. Jag tror mig därför kunna säga med säkerhet att man inte kan hitta något svar på den frågan i statsvetenskapen. Vad säger våra jurister? : Ja, vi säger nog detsamma, skulle jag tro. Jag har inget exempel på detta. ska det ju tillstås att jag med förtroende överlämnar de här kapitlen i regeringsformen till . Vad jag håller på med är ju främst normgivningsmakten och i någon mån förvaltningen. Jag känner dock inte till att det skrivits något om negativa tillkännagivanden. : Jag har ingenting att tillägga. Som redan har framkommit är själva institutet en i hög grad outforskad storhet, och det gäller även på det område där man väl ändå har en ganska fast praxis för vad tillkännagivanden innebär, hur de ska hanteras och så. Jag kan inte påminna mig från arbete att vi gjorde några fynd som inte har redovisats här, utan det är nog så att det inte finns mycket. Ordföranden: Jag fick en sufflerande lapp här som påminner om att KU:s egen tjänsteman – han är visserligen numera på annat håll i – skrev en djuplodande artikel om tillkännagivanden i senaste numret av . Just vad gäller frågan om relationen mellan regering och riksdag och vad gäller utredningsväsendet är det dock en lite annan fråga, men frågan om tillkännagivanden är belyst i närtid i den artikeln. Apropå det sa om bristande forskning är det ändå väldigt glädjande att det har skrivits någonting i närtid. : I den artikeln hänvisas det ju till en artikel av i till Hans Ragnemalm och även till ett seminarium i . Detta tror jag dock redan är väl känt för utskottet. Ordföranden: jag ger ordet till har jag en kompletterande fråga själv. Det är egentligen på samma tema; jag ställde först en fråga om negativa tillkännagivanden. skulle jag för tydlighetens skull vilja fråga: Har det skrivits, forskats eller sagts någonting om skillnaden mellan å ena sidan en samordnare eller förhandlingsperson, som kan uppfattas ha ett något mer operativt uppdrag, och å andra sidan en mer klassisk utredare som ska utarbeta lagförslag? Finns det belyst på något sätt i forskning eller annan litteratur, såvitt ni känner till? Eller är vi ute på jungfrulig mark även i det avseendet? : Det fanns en publikation som Statsrådsberedningen gav ut och som handlade om den rättsliga naturen hos utredare, kommittéer och sådant. Det är den enda dokumentation jag har lyckats hitta rörande detta, och den är alltså starkt föråldrad. Man tillråddes att inte ta den på alltför blodigt allvar. Såvitt jag vet finns det alltså ingenting. Ordföranden: Det framstår ändå som ett under av modernitet jämfört med avhandlingen . : Författaren hette , erinrar jag mig. Jag har läst den en gång, och man får väl säga att den är lite svårtillgänglig. Men jag är övertygad om att den finns på utskottets kansli – om den inte står i står den i mitt gamla rum. : Jag vet att det var om den jag första gången hörde det uttryck jag har hört senare, nämligen: När man har läst den är man förvirrad på en högre nivå. (SD): Ordförande! Jag är lite intresserade av vad utredaren, utredningen eller vad man nu ska kalla det möjligtvis skulle kunna leda fram till i förlängningen. Jag känner i alla fall att det finns en oro att man möjligtvis skulle kunna se det här som någon form av genomförandeuppdrag. Det i det här läget har sagt, alltså själva andemeningen i tillkännagivandet, är nämligen att man inte vill att ska läggas ned. Den fråga jag då ställer mig är om utredaren eller vad man nu ska kalla det i förlängningen skulle kunna göra det här utan att ta frågan till . Swedavia är ju en statlig myndighet, så frågan är om det beslut som kommer av utredningen är någonting som kommer tillbaka till oss i eller om det är någonting regeringen skulle kunna genomföra utan att tillfråga . : Jag får än en gång referera till min tid i . Då tyckte jag att vi ständigt hade propositioner som rörde ; det var väl en mycket utredd fråga . Utan att kunna säga det helt säkert föreställer jag mig alltså att detta måste vara riksdagsbundet i en eller annan form. Men jag vågar inte säga någonting – det har runnit så mycket vatten under broarna . Jag vågar alltså inte säga någonting, men svaret på frågan om beslut behövs är naturligtvis beroende av om det går emot något har sagt, om det behövs pengar m.m. Om läggs ned måste man väl bygga en flygplats någon annanstans i stället, antar jag, och det kommer väl att kräva anslag. Det är sådana frågor som måste analyseras. Ordföranden: Om ingen har ytterligare frågor och om ingen av de inbjudna vill säga något avslutningsvis framför vi från ett varmt tack för att ni ville ta er tid att delge oss er kunskap på det här området för vårt fortsatta arbete. Bilaga B2 , tidigare ordförande för och , ordförande för Granskningsärende 6 Regeringens styrning av i frågan om nya kolgruvor i Brandenburg, Ordföranden: är och jag förklarar härmed öppna sammanträde öppnat. Vi ska ha en utfrågning i några olika granskningsärenden. Först har vi två ärenden som rör , och jag ber därför att få hälsa våra gäster välkomna: , tidigare styrelseordförande för , och , nuvarande styrelseordförande, med medarbetare. Ordningen är sådan att våra gäster har möjlighet att inledningsvis säga några ord i de ärenden det gäller. Därefter kommer utskottets ledamöter att ställa frågor. Då börjar vi med anmälande parti i respektive granskningsärende och därefter partierna i storleksordning. Finns det därefter ytterligare frågor kan det finnas möjlighet att göra ytterligare en runda. Först har vi granskningsärende 6 som handlar om regeringens styrning av i frågan om nya kolgruvor i Brandenburg, . Det är där både och är aktuella. Vi har tänkt att eftersom var styrelseordförande i det tidigare skedet börjar vi med en frågerunda som gäller honom. Därefter växlar vi över till . Sedan kommer en avslutande del som gäller enbart . Det är granskningsärende 26 Regeringens styrning av med avseende på ny kärnkraft. Jag frågar helt enkelt om han inledningsvis vill säga några ord. : Det tackar jag för, men jag avstår. Ordföranden: Då går vi direkt på frågorna. Anmälande parti i det här ärendet är , så det är som får möjlighet att börja ställa frågor. (MP): Tack, herr ordförande, och tack, , för att du återigen kommer till KU för att prata om verksamhet. Det har varit väldigt intressant att sätta sig in i bakgrundsmaterialet, men det har varit ganska svårt att riktigt förstå tidslinjen i det hela. Det är en sak att man runt 1990–2000 köpte en stor kolverksamhet i , men när är det man fattar beslut kring nya kolgruvor? Det skulle vara jättebra om kunde försöka ge en liten tidslinje ungefär när besluten fattades och också vilken typ av samordning man hade med regeringen när det gällde att utöka kolverksamheten. : Jag kan inte säga att jag kan påminna mig om att vi har fattat några beslut så länge jag var involverad i nya kolgruvor, förutom förstudier. Då tittar man ju på förutsättningarna. Det här var någonting tämligen odramatiskt för min del, för det var köpt , innan jag kom in. kan detta lika bra som jag. Man köpte i flera olika rater upp sig till en stor verksamhet i . För mig var det heller aldrig någon tanke på samordning, för det var ju en löpande förvaltning som rullade på. Däremot beslutade vi att göra en förstudie, men vi blev väl inte färdiga med den. (MP): När var det? : Jag kan inte påminna mig särskilt mycket diskussioner i styrelsen över huvud taget om brunkolet. Min medarbetare här plockade fram väsentligen december tre olika år, och det var som jag var insyltad. Det var budgetramar inför kommande år. De är egentligen sällan beslutade flerårsplaner. Det handlar inte bara om brunkol; det handlar om förstärkning av vattenkraften. (MP): Jag har en följdfråga. Vi har i våra handlingar fått lite utdrag ur årsredovisning 2010 och 2011. årsredovisning står det att man bygger två kolkraftverk i , i Moorburg och Boxberg. säger man att man kommer att arbeta för att erhålla nya tillstånd för brunkolsbrytning i delstaterna i för att säkra nödvändiga tillgångar till anläggningarna. De här besluten måste ju ha fattats . : Då kanske jag missförstod. Jag trodde menade brunkolsbrytningen. Om man tar Moorburg så fattades det till och med under regeringen tid. Boxberg vet jag inte riktigt, men det var ganska så snart därefter. Sedan råkade vi in i alla möjliga problem, allt från politiska problem till tekniska problem till leverantörer av kokarmaterial. Vi hade väldigt mycket problem, så jag tror inte att Moorburg är igång . Det är väl så, ? Det har lyckats bli en ekonomisk katastrof. Men det beslutades, tippar jag, 2005. (MP): Den här kommentaren kring att kommer att arbeta för att erhålla nya tillstånd för brunkolsbrytning 2011 i årsredovisningen, det måste ju vara … : Det är ju preventivt, så att säga. Jag var i och för sig inte kvar 2011 när det där skrevs. (MP): Men besluten bör ju ha fattats?