bet · H201MJU12 · 2015-04-21 00:00:00 — Verket framhåller i handboken att för att åstadkomma ett ändamålsenligt skydd som är lätt att efterleva bör emellertid kommunikationen med dem som kommer att beröras av vattenskyddsområdet och dess bestämmelser påbörjas tidigare än så. Utskottet vill inte föregripa den dricksvattenutredning som pågår utan föreslår att motion 2014/15:2541 (C) yrkande 5 lämnas utan vidare åtgärd. Utskottets förslag i korthet avslår motioner om skyddade områden och en motion om . Jämför reservation 20 (V). Regeringen bör återkomma med förslag om en långsiktig strategi för att öka skyddet av betydelsefulla havsmiljöer till enligt motion 2014/15:848 av m.fl. (V) yrkande 26. Regeringen bör även ta initiativ till förhandlingar med andra EU-länder om regler som förhindrar att de biologiska värdena försämras i 2000-områden genom ohållbart fiske (yrkande 24). av hav är skyddade genom s.k. Hur fisket ska regleras i dessa områden är oklart, och i vissa områden sker t.o.m. fiske med bottentrål som skadar bottenmiljön. Enligt motion 2014/15:1226 av (M) bör regeringen ta initiativ till en grundläggande och neutral utvärdering av restaureringen av . Enligt kritiker har miljö- och naturförhållandena, fågellivet och fiskbeståndet försämrats i området efter restaureringen. behandling och kompletterande uppgifter I budgetpropositionen framhåller regeringen att man har ambitionen att ta krafttag i arbetet med att nå miljökvalitetsmålen för hav och vatten och att det krävs stora satsningar för att detta ska vara möjligt (prop. 2014/15:1 utg.omr. En tydlig ambitionshöjning och kraftfulla åtgärder behövs därför framöver. Skyddet av den miljön är prioriterat och fisket och haven ska skyddas bl.a. genom att flera reservat inrättas. fattades beslut om ett nytt etappmål om skydd av landområden, sötvattensområden och områden. Etappmålet innebär att av områden ska vara skyddade 2020. Det nya etappmålet kommer att ligga till grund för det fortsatta arbetet med att skydda de områdena. gav regeringen och vattenmyndigheten i uppdrag att genomföra en fördjupad analys av det befintliga nätverket av formellt skyddade områden och en handlingsplan för svenskt marint områdesskydd. I analysen ska det ingå en bedömning av om det befintliga nätverket av formellt skyddade områden är ekologiskt representativt och sammanhängande samt funktionellt. Med utgångspunkt i resultatet av den fördjupade analysen ska Havs- och vattenmyndigheten ta fram en handlingsplan för hur etappmålet, inom miljömålssystemet, om marint områdesskydd kan nås till 2020 inom ramen för ett ekologiskt representativt och sammanhängande nätverk. Handlingsplanen ska bidra till att öka takten i myndigheternas arbete med att nå etappmålet och därmed även måluppfyllelsen av miljökvalitetsmålet Hav i balans samt levande kust och skärgård. Uppdraget ska redovisas till Miljö- och i den del som avser fördjupad analys och avseende framtagande av en handlingsplan för marint skyddade områden. När det gäller regler som förhindrar ohållbart fiske kan inledningsvis konstateras att möjligheten för svenska myndigheter att reglera fiske begränsas av EU:s gemensamma fiskeripolitik och av fiskeavtal med omgivande kuststater. började och rådets nya förordning 1380/2013 om den gemensamma fiskeripolitiken att gälla. Enligt artikel 20 i denna förordning får en medlemsstat vidta icke-diskriminerande åtgärder för att bevara fiskbestånden och för att bibehålla eller förbättra bevarandestatusen för de ekosystemen inom en gräns på från dess baslinjer, förutsatt att EU inte har antagit sådana åtgärder. För del begränsas emellertid denna möjlighet till nationell reglering eftersom har avtalat med och om tillträde till en stor del av kustvattnet innanför tolvmilsgränsen (artikel 5 tillsammans med bilaga I till förordningen). Regleringar som begränsar möjligheten för avtalsländernas fartyg att fiska i dessa vatten måste därför föregås av samråd enligt artikel 20.2 i förordningen. Utöver den nämnda möjligheten till nationella föreskrifter innanför tolvmilsgränsen får medlemsstaterna anta bevarandeåtgärder som berör fiske även utanför denna gräns i vatten som ligger under medlemsstatens jurisdiktion, om syftet är att förhindra försämring av livsmiljöer och störning av arter i Natura 2000-områden (artikel 11). Denna möjlighet är dock begränsad om det finns andra medlemsstater som har ett direkt förvaltningsintresse i det fiske som berörs. Om så är fallet måste de berörda länderna vara överens och kunna lämna en gemensam rekommendation till (artikel 18.1). Om inte alla länder kan enas kring gemensamma rekommendationer får kommissionen lägga fram ett förslag om lämpliga bevarandeåtgärder som kan antas av och rådet via det ordinarie lagstiftningsförfarande (artikel 294 i fördraget om EU:s funktionssätt). Som ovan har redovisats är reglering av fiske i skyddade havsområden en komplex fråga. Havs- och vattenmyndigheten fick i regleringsbrevet i uppdrag att identifiera och se till att åtgärder vidtas i syfte att nå bevarandemålen i skyddade områden, framför allt vad gäller fiske som är skadligt i förhållande till bevarandemålen i dessa områden. En lägesrapport, inklusive en tidsplan för det fortsatta arbetet, lämnades till . Som ett led i Havs- och vattenmyndighetens vägledningsarbete när det gäller skyddade områden har myndigheten låtit och ta fram en rapport om hur fiske kan regleras i Natura 2000-områden (Fiske och Natura 2000, Havs- och vattenmyndighetens rapport 2014:7). I lägesrapporten redovisar Havs- och vattenmyndigheten att vissa fiskemetoder kan påverka skyddsvärda arter och livsmiljöer negativt, exempelvis kan bottentrålning orsaka skador på rev och svampdjursamhällen. Havs- och vattenmyndigheten har därför analyserat vilket fiske som bedrivs i skyddade områden längs med våra kuster och har redovisat hur det fortsatta arbetet med ytterligare fiskereglering bör läggas upp. I en första fas är det aktuellt att reglera fiske i ca 30 av drygt 300 skyddade områden. Av dessa 30 områden ligger 6 områden till största del utanför trålgränsen, vilket innebär att fiskereglering för dessa områden lyder under EU:s gemensamma fiskeripolitik och därmed kräver en process med berörda medlemsländer med rätt att fiska i området samt . Havs- och vattenmyndighetens avser att säkerställa att hoten mot bevarandemålen undanröjs för de områden som finns innanför trålgränsen, där har egen rådighet över fisket. För de områden där ett omfattande samråd ska ske med berörda medlemsländer har Havs- och vattenmyndigheten ambitionen att säkerställa dessa områden till . I budgetpropositionen framhåller regeringen att man avser att vara pådrivande i arbetet inom EU med att anta fiskeregleringar i skyddade områden (prop. 2014/15:1 utg.omr. Som ovan nämnts ingår det i Havs- och vattenmyndighetens uppdrag om att analysera och ta fram en handlingsplan för de skyddade områdena även att analysera funktionaliteten av skyddet, dvs. hur väl skyddet är utformat för att långsiktigt säkerställa områdenas bevarandevärden. När det gäller frågan om en oberoende utvärdering av restaureringen av behandlades denna fråga av utskottet i betänkande 2012/13:MJU12 Naturvård och biologisk mångfald m.m. Enligt uppgift från Miljö- och finns det inte några planer på att initiera en oberoende utvärdering av restaureringen av . I likhet med regeringen anser utskottet att skyddet av områden behöver stärkas. Utskottet har erfarit att regeringen avser att öka anslaget för åtgärder för havs- och vattenmiljö så att arbetet med att skydda havsområden kan förstärkas. Utskottet välkomnar regeringens ambition att kraftfullt arbeta för att nå miljökvalitetsmålen gällande hav och vatten. Som redovisats ovan har Havs- och vattenmyndigheten fått i uppdrag att ta fram en handlingsplan för att etappmålet för det områdesskyddet ska nås. Utskottet anser att etappmålet när det gäller marint områdesskydd är väl avvägt och i överensstämmelse med vad som har överenskommits internationellt. Motion 2014/15:848 (V) yrkande 26 kan därmed enligt utskottets mening lämnas utan vidare åtgärd. Utskottet konstaterar även att Havs- och vattenmyndigheten har tagit fram en tidssatt handlingsplan för att reglera fiske som hotar bevarandemålen i de skyddade områdena. Mot bakgrund av att den behöriga myndigheten arbetar aktivt med denna fråga föreslås att motion 2014/15:848 (V) yrkande 24 lämnas utan vidare åtgärd i den mån den inte kan anses tillgodosedd. När det gäller en oberoende utvärdering av finner utskottet inte skäl att ompröva sitt tidigare ställningstagande. Motion 2014/15:1226 (M) avstyrks därmed. Utskottets förslag i korthet bifaller ett motionsyrkande om att strandskyddet bör göras mer ändamålsenligt i hela landet i syfte att förbättra förutsättningarna för byggande, boende och näringsverksamhet i strandlägen. avslår övriga motionsyrkanden om en översyn av strandskyddsreglerna, tillämpningen av dessa regler och det kommunala inflytandet över reglerna. Jämför reservationerna 21 (S, MP, V), 22 (C), 23 (KD) och 24 (SD). I ett stort antal motioner efterfrågas att strandskyddsreglerna ska lättas upp ytterligare. Enligt partimotion 2014/15:1900 av m.fl. (KD) yrkande 2 och motion 2014/15:1205 av (KD) behöver strandskyddsreglerna reformeras i grunden så att glest befolkade områden kan bebyggas, med undantag för områden som pekas ut som skyddsvärda. Även i exploaterade delar av landet innebär dagens regler att äganderätten ibland får en alltför svag ställning. Även i motion 2014/15:1314 av och (båda C) föreslås att det generella strandskyddet tas bort och att de strandområden som är särskilt skyddsvärda ska markeras så att möjligheterna att bygga där förbjuds eller begränsas. Enligt motionerna 2014/15:2953 av m.fl. (KD, M, C, FP) yrkande 15, 2014/15:641 av och (båda M) yrkande 2, 2014/15:2429 av (C) yrkande 4 och 2014/15:17 av (FP) yrkandena 1 och 3 bör det bli lättare att upphäva strandskyddet för att förbättra förutsättningarna för byggande, boende och näringsverksamhet i strandlägen. I motion 2014/15:2521 av och (båda SD) framförs att 100 meters strandskydd i de allra flesta fall räcker för att uppnå syftet med strandskyddet. Det utvidgade strandskyddet om får negativa konsekvenser för såväl lantbruk och besöksnäring som kommunernas möjligheter att bygga bostäder. Enligt motion 2014/15:238 av och (båda M) bör länsstyrelsernas uppdrag ses över inom ramen för en allmän översyn av strandskyddet. I motion 2014/15:17 av (FP) yrkande 4 anförs att bastun är en del av vårt kulturarv. Därför bör kriterierna för dispens ses över för att möjliggöra ändrad användning av sjöbod till bastu. Ett annat hinder för exploatering är definitionen på avskiljande väg på orter där trafikbelastningen av naturliga skäl är låg (yrkande 2). Få trafikrörelser kan leda till att en väg definieras som en icke avskiljande väg. Enligt partimotion 2014/15:2587 av m.fl. (C) yrkande 6 och motionerna 2014/15:370 av (M) och 2014/15:2448 av (M) yrkande 4 bör regeringen vidta åtgärder för ett reformerat strandskydd i syfte att underlätta byggande och boende i hela landet. Exempelvis bör förutsättningarna för att utöka dispensmöjligheterna vid landsbygdsutveckling i strandnära lägen ses över. I de mest exploaterade områdena bör strandskyddet vara fortsatt starkt. Att kunna erbjuda strandtomt är ett sätt att locka människor att etablera sig på landsbygden enligt motion 2014/15:641 av och (båda M) yrkande 1. Möjligheten att bebygga mark nära stranden kan också stärka besöksnäringen. Därför är det olyckligt att det fortfarande finns begränsningar i strandskyddet med avseende på de tre . På liknande sätt anförs i motion 2014/15:2414 av Finn m.fl. (M) att strandskyddsreglerna vid driver upp priserna på existerande fastigheter, försvårar generationsväxling och bidrar till en minskad fastboende befolkning i kust- och skärgårdsområden utanför stadsområdena. I motion 2014/15:2674 av och (båda S) anförs att syftet med de nya strandskyddsreglerna var att det skulle finnas en viss flexibilitet i bedömningen. I vissa fall utvidgar i stort sett generellt strandskyddet . Mot denna bakgrund behöver tillämpningen av strandskyddslagen ses över. Även i motion 2014/15:2263 av m.fl. (S) anförs att tillämpningen av strandskyddslagen bör ses över. Kommuner och Landsting har pekat på att bedömning och handläggning av strandskyddsärenden varierar stort mellan länen. På liknande sätt anges i motion 2014/15:1332 av (M) att det är viktigt att bevaka att tillämpningen av strandskyddslagstiftningen inte hämmar landsbygdens utveckling. I några motioner föreslås att frågan om strandskydd bör decentraliseras till kommunerna. Enligt motion 2014/15:1078 av (KD) bör det kommunala inflytandet över strandskyddsdispenser öka. För att i ännu högre grad underlätta utvecklingen i de delar av landet där det finns stora mängder obebyggd strandtomt bör enligt motion 2014/15:228 av (M) strandskyddslagstiftningen ses över ytterligare i syfte att medge större frihet till kommunerna. Kommunledningarna har unik kunskap om just sin kommun, men alltför ofta överprövas kommunernas beslut med motiveringar som är helt rimliga i kraftigt exploaterade storstadsområden men som i andra delar av landet saknar förankring. Enligt motion 2014/15:1780 av och (båda C) finns det strandlinjer som bör skyddas för kommande generationer av hänsyn till biologisk mångfald eller för att skydda storslagen natur. I dessa enskilda fall kan det vara motiverat med en nationell skyddslagstiftning. I andra fall bör människor som vill investera tillåtas att göra det. I motion 2014/15:1321 av (M) föreslås att det bör överlåtas till kommunerna att i översiktsplaner, planprogram och detaljplaner själva styra och besluta om strandskydd. Kommunen skulle kunna peka ut var och hur strandskydd ska gälla i sin översiktsplan. Slutligen anförs i motion 2014/15:1419 av m.fl. (M) att kommuner med stora områden som begränsas av strandskyddsregler måste kunna ges en möjlighet att på egen hand bland dessa områden göra en prioritering var det trots allt skulle vara möjligt bygga. behandling och kompletterande uppgifter beslutades ändringar i strandskyddsreglerna med inriktningen att utveckla ett ändamålsenligt strandskydd som beaktade behovet av utveckling i hela , särskilt i många landsbygder, som ett långsiktigt skydd av strändernas natur- och friluftsvärden inte äventyrades (prop. 2008/09: 119, bet. 2008/09:MJU13, rskr. 2008/09:227). Det lokala och regionala inflytandet över strandskyddet ökades. Kommunerna fick huvudansvaret för att pröva frågor om upphävande och dispens från strandskyddet, som länsstyrelsernas roll förstärktes genom nya bestämmelser om att ska bevaka strandskyddets intressen vid och överpröva kommunala beslut om upphävanden och dispenser. Kommunerna fick även ansvaret för att i översiktsplanen redovisa områden för landsbygdsutveckling i strandnära lägen inom vilka vissa lättnader i strandskyddet ska gälla. Ändringarna trädde i kraft , utom vissa bestämmelser om områden för landsbygdsutveckling i strandnära lägen, som trädde i kraft . beslutade om ytterligare ändringar i strandskyddet som syftade till att öka möjligheterna till bebyggelse m.m. intill små sjöar och vattendrag (prop. 2013/14:214, bet. 2013/14:MJU26, rskr. 2013/14:358). Ändringarna innebär att har fått möjlighet att upphäva strandskyddet vid små sjöar och vattendrag, om det område som upphävandet avser har liten betydelse för att tillgodose strandskyddets syften. Det betyder att det har blivit lättare att upphäva strandskyddet i denna typ av områden än vad som krävs för upphävande i andra strandskyddsområden, där kravet är att det ska vara uppenbart att området saknar betydelse för att tillgodose strandskyddets syften. Ändringarna trädde i kraft . Genom ett beslut uppdrog regeringen åt att föreslå hur strandskyddsreglerna skulle kunna inskränkas till att i stället som en huvudregel inte omfatta små sjöar och vattendrag. skulle även föreslå en tydligare och mer ändamålsenlig ordning för strandskyddet i och vid artificiella sjöar och vattendrag. redovisade uppdraget (NV-03353-14). I redovisningen framgår att verket under arbetet har fört dialog och inhämtat underlag från myndigheter, kommunrepresentanter, aktörer med regionalt utvecklingsansvar och miljöorganisationer. Verket bedömer att ett genomförande av denna förändring av strandskyddet skulle innebära en betydande negativ påverkan på strandskyddets syften och att förändringen inte är samhällsekonomiskt lönsam. bedömer vidare att förändringen skulle kunna frigöra mark för exempelvis bostadsbyggande i områden med högt exploateringstryck, medan detta troligtvis i mindre grad skulle ske i glesbygd. I betänkandet Strandskyddet vid små sjöar och vattendrag (bet. 2013/14:MJU26) anfördes att vid prövningen av strandskyddsdispenser måste det uppmärksammas att strandskyddets syften är långsiktiga och att områden som för tillfället verkar vara av begränsat intresse kan bli betydelsefulla . Därför behöver såväl mindre återstående obebyggda delar av hårdexploaterade kuster och insjöstränder som stora sammanhängande orörda områden bevaras. Även om en dispens från förbudet i ett enstaka fall inte förefaller vara till större skada för strandskyddsintressena, kan dispenser och stegvis leda till sammantaget betydande nackdelar på sätt som redan skett genom att stora delar av landets stränder exploaterats. Enligt gällande regler omfattas områden vid havet, vid insjöar och vid vattendrag av strandskydd (7 kap. 3 § ). Strandskyddet syftar till att långsiktigt trygga förutsättningarna för en allemansrättslig tillgång till strandområden och till att bevara goda livsvillkor för djur- och växtlivet på land och i vatten. Strandskyddet omfattar land- och vattenområdet intill från strandlinjen. får i det enskilda fallet besluta att utvidga strandskyddsområdet till högst från strandlinjen, om det behövs för att säkerställa något av strandskyddets syften. Genom reform förtydligades i 7 kap. 14 § att en utvidgning av strandskyddsområdet till högst från strandlinjen görs genom ett beslut av i det enskilda fallet. Det är inte möjligt att utvidga strandskyddsområden genom generella föreskrifter. Enligt övergångsbestämmelserna till ändringar i gäller strandskydd efter inom ett utvidgat strandskyddsområde endast om utvidgningen har beslutats med stöd av 7 kap. 14 § i dess nya lydelse. Inom ett strandskyddsområde får inte nya byggnader uppföras, byggnader eller byggnaders användning ändras eller andra anläggningar eller anordningar utföras, om det hindrar eller avhåller allmänheten från att beträda ett område där den annars skulle ha fått färdas fritt eller åtgärder vidtas som väsentligt förändrar livsvillkoren för djur- eller växtarter (15 §). Förbuden gäller dock inte byggnader, anläggningar eller åtgärder som behövs för jordbruket, fisket, skogsbruket eller renskötseln om de för sin funktion måste finnas eller vidtas inom strandskyddsområdet och de inte avser att tillgodose bostadsändamål (16 §). Avsikten med att byggnader inte får ändras så att de kan tillgodose ett väsentligen annat ändamål än de har använts till är i första hand att förhindra en privatisering av mark genom att ekonomibyggnader m.m. utnyttjas för bostadsändamål. Mot den bakgrunden ändrades bestämmelsen 2009 på så sätt att förbudet i bestämmelsen uttryckligen kopplades till effekterna av en ändring. En ändring som medför att allmänheten hindras eller avhålls från att beträda ett allemansrättsligt tillgängligt område ska vara förbjuden, i likhet med vad som gäller för anläggningar eller anordningar. Däremot omfattar bestämmelsen inte längre sådana ändringar av byggnader som inte har någon inverkan på strandskyddets syften, t.ex. när byggnader tas i anspråk för ett nytt användningssätt utan att en utvidgad hemfridszon skapas. Det innebär att det inte möter hinder att ändra användningen av en byggnad till bastu, om detta inte utvidgar hemfridszonen. Kommunen får i det enskilda fallet ge dispens från förbuden mot att uppföra nya byggnader eller ändra byggnaders användning, om det finns särskilda skäl (18 b §). Som särskilda skäl vid prövningen av en fråga om dispens från strandskyddet får man beakta bl.a. om det område som dispensen avser redan har tagits i anspråk på ett sätt som gör att det saknar betydelse för strandskyddets syften eller om det genom en väg, järnväg, bebyggelse, verksamhet eller annan exploatering är väl avskilt från området närmast strandlinjen. Ett annat skäl är om området behövs för en anläggning som för sin funktion måste ligga vid vattnet och behovet inte kan tillgodoses utanför området (18 c §). När det gäller frågan om huruvida en avskiljande väg utgör ett särskilt skäl för dispens från strandskydd påpekas i proposition 2008/09:119 Strandskyddet och utvecklingen av landsbygden att utgångspunkten för förslaget är detsamma som tidigare, dvs. att möjligheten att besluta om undantag från strandskyddet ska tillämpas med stor restriktivitet. Reglerna är inte avsedda att tillämpas på det sättet att det alltid ska anses finnas särskilda skäl om en av de uppräknade omständigheterna föreligger. Det innebär att en väg som har så få trafikrörelser att den i praktiken inte har en avskiljande funktion, inte heller ska utgöra ett särskilt skäl för dispens. När det gäller ett område som har pekats ut för landsbygdsutveckling i strandnära lägen får man också som särskilda skäl beakta om ett strandnära läge för en byggnad, verksamhet, anläggning eller åtgärd bidrar till utvecklingen av landsbygden (18 d §). För att ett område vid bl.a. , eller , där det råder stor efterfrågan på mark för bebyggelse i området, ska kunna ses som ett område för landsbygdsutveckling i strandnära lägen krävs att området endast har en liten betydelse för att tillgodose strandskyddets syften. I de områden vid de angivna sjöarna där det inte råder stor efterfrågan på mark för bebyggelse gäller inte denna begränsning, utan i stället kravet om att ett område ska vara av ett sådant slag och ha en så begränsad omfattning att strandskyddets syften fortfarande tillgodoses långsiktigt. Regeringen har genom förordningen (2012:545) om stöd till planeringsinsatser för landsbygdsutveckling i strandnära lägen infört ett stöd till kommuner m.fl. för att utveckla deras planeringsarbete för att underlätta för attraktivt boende på landsbygden. Förordningen gäller statligt stöd som får ges för planeringsinsatser i syfte att klarlägga om sådana områden för landsbygdsutveckling i strandnära lägen som avses i 7 kap. 18 e § första stycket finns i kommunen. inrättades en delegation med uppdrag att utföra och samordna en informations- och kunskapsinsats om frågor som rör tillämpningen av strandskyddsreglerna (dir. 2013:27). Syftet med delegationens arbete är att bidra till kompetensutveckling när det gäller tillämpningen av strandskyddsreglerna i och och att öka förutsättningarna för en nationellt harmoniserad tillämpning av strandskyddsreglerna. Uppdraget ska slutredovisas till regeringen . Enligt regleringsbrev för ska verket redovisa statistik som rör kommunernas och länsstyrelsernas beslut om att upphäva och ge dispens från strandskyddet samt tillsynsbeslut i strandskyddsärenden. ska även återrapportera och göra en analys av resultatet av länsstyrelsernas översyn av det utvidgade strandskyddet. Av denna redovisning ska bl.a. den totala arealen utvidgat strandskydd i landet och länen före och efter översynen framgå. Denna redovisning ska lämnas till Miljö- och . Som ovan redovisats beslutades ändringar i strandskyddsreglerna som syftade till ett ökat lokalt och regionalt inflytande över strandskyddet. Bland annat ändrades ansvaret för prövningen av dispenser på så sätt att kommunerna som huvudregel övertog ansvaret för prövningen från länsstyrelserna. Kommunerna gavs ett utökat inflytande över bestämmelsernas tillämpning genom att de fick rätt att såväl upphäva strandskyddet genom bestämmelser i detaljplan som att besluta om dispens från strandskyddet.