bet · H201CU17 · 2015-06-10 00:00:00 — Arv i internationella situationer I detta betänkande behandlar civilutskottet regeringens proposition 2014/15:105 Arv i internationella situationer och en motion som väckts med anledning av propositionen. Genom en EU-förordning, arvsförordningen, skapas ett gemensamt regelverk inom EU på arvsrättens område. Förordningen ersätter till största delen den nuvarande svenska regleringen av internationella arvsfrågor. I arvsförordningen regleras vilket lands domstolar och andra myndigheter som får besluta i frågor om arv med internationell anknytning, och vilket lands lag som ska tillämpas på arvet. Sådana arvsfrågor ska normalt prövas i det land där den avlidne hade sin hemvist och enligt det landets lag. Förordningen reglerar också hur domar och andra avgöranden om arv erkänns och verkställs i andra medlemsstater. Vidare införs ett europeiskt arvsintyg, som ska förenkla den praktiska hanteringen av internationella arvsärenden inom EU. Arvsförordningen blir direkt tillämplig i . För att tillämpningen av förordningen ska fungera i praktiken föreslår regeringen att det införs en ny lag om arv i internationella situationer. I propositionen föreslår regeringen också att godkänner en överenskommelse om ändring av den nordiska arvskonventionen, som reglerar arvsrättsliga frågor i nordiska förhållanden. Regeringen föreslår att bestämmelserna i konventionen om förvaltning av dödsbon och om verkställighet av nordiska avgöranden i införlivas i svensk rätt. Den nya lagen och lagändringarna är avsedda att träda i kraft . Utskottet föreslår att antar regeringens lagförslag, godkänner en överenskommelse om en reviderad nordisk arvskonvention och avslår mo-tionen. I betänkandet finns en reservation. Utskottets förslag till riksdagsbeslut Arv i internationella situationer Arv i internationella situationer (SD) Bilaga 1 Förteckning över behandlade förslag Bilaga 2 Regeringens lagförslag Utskottets förslag till riksdagsbeslut Arv i internationella situationer a) antar regeringens förslag till 1. lag om arv i internationella situationer, 2. lag om ändring i , 3. lag om ändring i jordabalken, 4. lag om ändring i lagen (1990:272) om internationella frågor rörande makars och sambors förmögenhetsförhållanden, 5. lag om ändring i lagen (1994:243) om Allmänna arvsfonden b) godkänner överenskommelsen mellan , , , och om ändring av konventionen mellan , , , och om arv, testamente och boutredning. Därmed bifaller proposition 2014/15:105 punkterna 1–6 och avslår motion 2014/15:3086 av (SD) yrkandena 1 och 2. Reservation (SD) Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (KD), (S), (M), (S), (M), (S), (SD), (M), (MP), (S), (SD), (S), Shadiye Heydari (S), (M), (C), (FP) och (V). antogs och rådets förordning (EU) nr 650/2012 om behörighet, tillämplig lag, erkännande och verkställighet av domar samt godkännande och erkännande av officiella handlingar i samband med arv och om inrättandet av ett europeiskt arvsintyg (arvsförordningen). Genom att arvsförordningen har antagits faller internationella arvsfrågor fortsättningsvis inom det område där medlemsstaterna inte kan anta eller behålla sin egen lagstiftning. Förhandlingarna om arvsförordningen resulterade dock i att och fick ett nordiskt undantag från förordningen (deltar inte i EU:s rättsliga samarbete). Undantaget innebär att och i vissa avseenden kan fortsätta att tillämpa konventionen av mellan , , , och om arv, testamente och bodelning (den nordiska arvskonventionen) i en reviderad lydelse. Den reviderade lydelsen utarbetades parallellt med förhandlingarna om arvsförordningen. Regeringen beslutade att överenskommelsen, med förbehåll för ratifikation, skulle undertecknas. Regeringen gav en särskild utredare i uppdrag att föreslå de kompletterande lagändringar som arvsförordningen ger anledning till samt att överväga tillträde till den reviderade nordiska arvskonventionen. I uppdraget ingick att föreslå de lagändringar som ett tillträde föranleder. Utredningen om arvsfrågor i internationella situationer överlämnade betänkandet Internationella rättsförhållanden rörande arv (SOU 2014:25). Betänkandet har remissbehandlats. En promemoria om bl.a. vissa frågor om bouppteckningar har därefter utarbetats i . Några remissinstanser har fått tillfälle att yttra sig över promemorian. Lagrådet har yttrat sig över lagförslagen. Propositionens förslag till riksdagsbeslut finns i bilaga 1 och lagförslagen i bilaga 2. En motion har väckts med anledning av propositionen. Förslagen i mo-tionen finns i bilaga 1. Arv i internationella situationer Utskottets förslag i korthet antar regeringens lagförslag och godkänner en överenskommelse om en reviderad nordisk arvskonvention samt avslår mo-tionsyrkandena. Jämför reservation (SD). I takt med den ökande globaliseringen blir det allt vanligare att människor har anknytning till flera stater. En person som avlidit kan t.ex. ha varit medborgare i en stat men ha haft sin hemvist i en annan stat, arvingarna kan finnas i olika stater och egendom som har tillhört den avlidne kan finnas på flera ställen. Utan internationella instrument om gränsöverskridande arvsfrågor tillämpar varje stat sina egna regler om vilken domstol som är behörig och vilket lands lag som ska tillämpas. Detta kan medföra att parallella förfaranden inleds, vilket ofta blir dyrt, komplicerat och kan leda till oförenliga resultat. framstår det som svårförståeligt och förvirrande att samma arv handläggs i flera förfaranden. Regeringen anser därför att det är viktigt att parterna kan lösa sina arvsrättsliga tvister på ett slutgiltigt sätt i den stat till vilken det finns starkast anknytning. Det är därför välkommet att en arvsförordning har förhandlats fram inom EU för att underlätta hanteringen av arv i internationella situationer. Arvsförordningen ska tillämpas på arv med gränsöverskridande verkan. Den innefattar i princip alla civilrättsliga aspekter på arv, bl.a. frågor om hur arvet ska fördelas, hur boutredning och arvskifte ska förrättas samt hur ett testamente ska bedömas. Genom arvsförordningen införs gemensamma regler i EU om handläggningen av arv i internationella situationer. Dessa regler innebär i vissa avseenden betydande förändringar i förhållande till den svenska internationella privat- och processrätten på arvsområdet. har utgångspunkten varit att arv efter svenska medborgare i utomnordiska förhållanden handläggs i enligt svensk lag. Arvsförordningen utgår i stället från samma principer som har gällt i nordiska förhållanden, dvs. att arvet ska handläggas i den stat där den avlidne hade sin hemvist och att samma lands lag ska gälla. Genom arvsförordningen införs en möjlighet för en person att välja vilken lag som ska tillämpas på arvet efter honom eller henne. En person kan genom ett särskilt lagvalsförordnande ange att lagen i den stat där personen är medborgare för sitt val eller sin död ska tillämpas på arvet. Det är inte möjligt att välja något annat lands lag än medborgarskapsstatens. Förordningen reglerar också hur domar och andra avgöranden om arv erkänns och verkställs i andra medlemsstater. Vidare införs ett europeiskt arvsintyg, som ska förenkla den praktiska hanteringen av internationella arvsärenden inom EU. Arvsförordningen är direkt tillämplig i , vilket innebär att den gäller som svensk lag. Äldre svenska bestämmelser om arv i internationella situa-tioner som omfattas av arvsförordningens tillämpningsområde måste därför upphävas. Det behövs även vissa kompletterande regler till arvsförordningen för att den ska kunna tillämpas som avsett. Eftersom gemensamma EU-regler införs genom arvsförordningen, kan och som utgångspunkt inte heller tillämpa vissa bestämmelser som har sin grund i den nordiska arvskonventionen. De nordiska staterna har därför träffat en överenskommelse om en reviderad nordisk arvskonvention. Den innebär att , och anpassar sina regler så att det exempelvis även i dessa stater blir möjligt för arvlåtaren att välja att medborgarskapslandets lag ska tillämpas. På så sätt ska parallella förfaranden så långt som möjligt undvikas i förhållande till alla nordiska stater. Arvsförordningen tillåter att den nordiska arvskonventionens regler om förvaltningen av dödsbon och medverkan av nordiska myndigheter samt de enklare och snabbare förfarandena för erkännande och verkställighet av nordiska avgöranden som följer av konventionen tillämpas. Svenska regler om detta behövs alltså fortfarande. Med tanke på de genomgripande förändringar som arvsförordningen innebär anser regeringen att det är ändamålsenligt att samla svenska bestämmelser om arv i internationella situationer i en ny lag. Lagstiftningen blir då mer sammanhållen och lättöverskådlig jämfört med den nuvarande ordningen med flera lagar som innehåller regler om arv i internationella situationer. I propositionen föreslår regeringen också att godkänner en överenskommelse om ändring av den nordiska arvskonventionen, som reglerar arvsrättsliga frågor i nordiska förhållanden. Regeringen föreslår att bestämmelserna i konventionen om förvaltning av dödsbon och om verkställighet av nordiska avgöranden i införlivas i svensk rätt. Den nya lagen och lagändringarna är avsedda att träda i kraft . I motion 2014/15:3086 begär (SD) att ska avslå propositionen (yrkande 1) och tillkännage för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att ska verka inom EU för att arvsförordningen ska ändras på så sätt att medborgarskapet ska vara vägledande för vilket lands lagstiftning som ska tillämpas vid arv i internationella situationer (yrkande 2). Liksom regeringen anser utskottet att det är välkommet att det har förhandlats fram en arvsförordning inom EU för att underlätta hanteringen av arv i internationella situationer. Huvudregeln enligt arvsförordningen är att lagen i den stat där den avlidne hade sin hemvist vid sin död ska tillämpas på arvet i dess helhet. Detta är samma princip som gällt i nordiska förhållanden. Utskottet vill peka på att det genom arvsförordningen införs en möjlighet för en person att välja vilken lag som ska tillämpas på arvet efter honom eller henne. En person kan genom ett särskilt lagvalsförordnande ange att lagen i den stat där personen är medborgare för sitt val eller sin död ska tillämpas på arvet. Arvsförordningen är direkt tillämplig i . I propositionen föreslås de lagändringar som behövs för att tillämpningen av förordningen ska fungera i praktiken. I motion 3086 yrkande 1 föreslås att propositionen ska avslås. Enligt utskottets mening finns det behov av de kompletterande bestämmelser som föreslås i propositionen. Utskottet anser därför att av de skäl som anförs i propositionen bör anta regeringens lagförslag och godkänna överenskommelsen om en reviderad nordisk arvskonvention. Motion 3086 yrkande 1 bör därför avslås. Utskottet anser inte heller att det finns något skäl att bifalla motion 3086 yrkande 2, varför även det motionsyrkandet bör avslås. Arv i internationella situationer (SD) av (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut borde ha följande lydelse: a) avslår regeringens förslag b) tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2014/15:3086 av (SD) yrkandena 1 och 2 samt avslår proposition 2014/15:105 punkterna 1–6. Vi välkomnar en tydligare lagstiftning om vilka regler som ska gälla vid arv i internationella situationer. Det är dock vår uppfattning att det ska vara den avlidnas medborgarskap och inte vistelseort som ska vara avgörande för vilket lands lagstiftning som ska tillämpas. Vi anser att människor är något mer än bara den plats de befinner sig på. Medborgarskapet är en del av ens person och skapar en samhörighet med andra. Det är viktigt att medborgarskapet inte urholkas, vilket det riskerar att göra om det får mindre betydelse i praktiken. Medborgarskapets betydelse är och bör fortsätta att vara viktigt för den enskilde. Det blir därför mer naturligt att det är medborgarskapet som avgör vilket lands lagar som gäller och vilket land som ska reglera ett eventuellt arv efter ett dödsfall. Om en person inte vill att hans eller hennes medborgarskap ska vara vägledande för vilket lands lagar som ska reglera arvet, så får denna person själv påtala sitt ställningstagande och välja ett annat lands lagar. Om propositionens lagförslag genomförs blir förhållandet det omvända mot hur vi anser att det bör vara. Vi anser att bör avslå propositionen och tillkännage för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen om att ska verka inom EU för att arvsförordningen ska ändras på så sätt att medborgarskapet ska vara vägledande för vilket lands lagstiftning som ska tillämpas vid arv i internationella situationer. Förteckning över behandlade förslag Proposition 2014/15:105 Arv i internationella situationer: 1.Riksdagen antar regeringens förslag till lag om arv i internationella situationer. 2.Riksdagen antar regeringens förslag till lag om ändring i . 3.Riksdagen antar regeringens förslag till lag om ändring i jordabalken. 4.Riksdagen antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1990:272) om internationella frågor rörande makars och sambors förmögenhetsförhållanden. 5.Riksdagen antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1994:243) om Allmänna arvsfonden. 6.Riksdagen godkänner överenskommelsen mellan , , , och om ändring av konventionen mellan , , , och om arv, testamente och boutredning (avsnitt 7). 2014/15:3086 av (SD): 1.Riksdagen avslår proposition 2014/15:105 Arv i internationella situationer. 2.Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att ska verka inom EU för att EU-förordningen ska ändras på så sätt att medborgarskap ska vara vägledande för vilket lands lagstiftning som ska tillämpas vid arv i internationella situationer. Jag vill börja med att yrka bifall till vår reservation, nr 1, som för övrigt är den enda reservationen i betänkandet om arv i internationella situationer. Arv i internationella situationer Vi ska alltså debattera vilka lagar som ska gälla för hur våra arv ska fördelas. I normalfallet, när en människa lever hela livet och dör i samma land, är det självklart, men denna proposition behandlar vad som ska gälla om det finns fler länder inblandade. utgick vi från medborgaskap. Är man medborgare i ett land är det också det landet som man så att säga tillhör, och därmed ska det landets lagar ska gälla. Det är alltså det som gäller . Vi sverigedemokrater anser att det även fortsättningsvis ska vara medborgarskapet som avgör vilka arvsrättsregler som ska gälla. Därför vill vi avstyrka denna proposition och uppdra åt regeringen att i stället försöka förändra inom EU så att medborgarskapet blir avgörande - en kanske inte helt lätt uppgift för en regering som gärna kryper för EU. EU som organisation ogillar medborgarskap då dessa förstärker nationalstaterna i . Ju mindre bindningar som finns till länder inom unionen, desto lättare att bygga på en gemensam union utan gränser. vill man upphäva medborgarskapets betydelse på ytterligare ett område, nämligen på arvsområdet. I stället ska det land där man anses vara stadigvarande bosatt vid sitt dödsfall vara det lands lagar som gäller. Det innebär att om till exempel en svensk pensionär flyttar utomlands på ålderns höst - något som inte är helt ovanligt - blir det plötsligt ett annat lands lagar som gäller när personen dör. Beroende på vilket land det handlar om kan olika problem uppstå. har man åtminstone förstått att alla kanske inte vill att deras tillgångar ska fördelas efter ett annat lands arvsrätt, bara för att man flyttar några månader till varmare klimat. Därför har man gjort det möjligt att i förhand välja ett annat land. Jag kan alltså begära att svensk arvsrätt ska gälla, även om jag bosätter mig i ett annat land av mitt liv. Vi tycker dock att det vore mer naturligt och rimligt att göra tvärtom, alltså att den som inte vill att medborgarskapet ska gälla får åberopa detta. Problemet med lagändringen är att det kan uppstå problem för den som tillfälligt flyttar utomlands och har tänkt sig att återvända före sin död. Då finns det risk för att helt andra regler än de tänkta börjar gälla, om dödsfallet kommer plötsligt eller om den avlidna inte har funderat närmare kring sitt efterlämnade arv. Genom att man i sitt testamente begär att ett lands arvsrätt ska vara gällande kommer man också kunna styra vilken arvsrätt som tillämpas vid fördelning av ett dödsbo. För mig känns det som det hade varit mer naturligt om jag behövde begära att vistandelandet ska vara gällande för delning av arv i stället för mitt medborgarskap, om jag önskar det. Alla vet vilket medborgarskap de har, men det är få som med hundra procents säkerhet kan säga vilket land de kommer att dö i. Därmed finns en haltande logik med att vistelselandet ska vara styrande och inte medborgarskapet. Jag skulle nu kunna ta upp åtskilliga exempel där personer flyttar runt mellan länder. På så sätt uppstår olika mer eller mindre märkliga scenarier på grund av denna nya ordning som föreslås. Beroende på vilket land man dör i finns till exempel olika regler för bröstarvingar. Detta kan också missbrukas på så sätt att man väljer att flytta till ett land för att slippa ta hänsyn till bröstarvingar. Men för mig är det inte det viktigaste, när man nu föreslår förändringar kring medborgarskapet. För mig handlar medborgarskapet inte bara om att ett land står på ett papper, för mig är det något mer. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Arv i internationella situationer Medborgarskapet är också ett bevis för min tillhörighet med det folk som byggt och som skapat det välstånd som finns och som vi skördar frukterna av . För mig är människor något mer än platsen som de råkar befinna sig på. Jag vet att jag är svensk medborgare, men jag vet inte vilket land jag kommer dö i. Därför vill jag att medborgarskapet ska vara avgörande för hur mitt arv ska fördelas. Så tror jag också att det är många andra som känner. I detta anförande instämde (SD). Jag vill börja med att yrka bifall till utskottets förslag. Det som vi diskuterar här har sin grund i en EU-förordning som kom . Egentligen handlar det här om att vi ansluter oss till den förordningen. Frågan är alltså egentligen redan beslutad på EU-nivå. Bortsett från detta finns det skäl att göra förändringar. Allt fler förhållanden är gränsöverskridande. Detta handlar ju inte om att alla berörda bor i samma land, utan det handlar om att de berörda är utspridda på olika sätt. Man har kanske medborgarskap i ett land men bor i ett annat land. De kommande arvingarna kan vara utspridda och även den egendom som ska ärvas är utspridd. Då måste detta regleras på något sätt så att det blir rättssäkert. Det som är den stora risken med att behålla nuvarande regler är att problemet med att ha parallella processer fortsätter. Det är inte bara vi i som anser att våra regler ska gå före. Det vill man också i andra länder där man har sina regleringar. I ett fall där någon dör och någon sedan ska ärva kan det vara flera processer som pågår , vilket blir både dyrt och komplicerat. Dessutom kan det bli oförenliga resultat. I ett land kan det bli ett utslag och i ett annat land - till exempel i - kan det bli ett annat utslag. Vilket är det då som gäller? Det blir väldigt svårt att hantera. Det som är intressant är att vi har en nordisk konvention. De nordiska länderna har kommit överens om just denna princip, som innebär att det är i det land där man har sin huvudsakliga hemvist som arvet ska regleras. Det ska alltså inte ske utifrån medborgarskap. Den nya EU-förordningen innebär att vi utvidgar den principen till hela EU-området. Men vi i är alltså redan inne på den linjen. Sedan kan jag nämna att vi skapar ett undantag i den nordiska konvention vi har. Det är ett av de beslut som vi fattar. Man ska som enskild före sin död kunna reglera att det ska vara medborgarskap som gäller. Det är alltså en förändring i den riktning som efterfrågats från . Det viktiga att påminna sig om är att denna förändring kommer att gälla alla svenska medborgare. Man ska alltså kunna säga före sin död att man vill att det avgörande ska vara medborgarskapet och inte hemvisten. Det gäller självklart även om man har ett annat medborgarskap än svenskt. Det här innebär en valmöjlighet för den enskilde, vilket är viktigt att poängtera. Det kan tyckas självklart att det är medborgarskapet som ska vara det vägledande om man bott i ett land och förutsätts återvända till exempelvis . Men det kan lika bra vara en annan situation, där man har bott i ett land, till exempel , men inte har landets medborgarskap. Det kan bero på att man inte kommit sig för att ansöka om det eller på den kostnad det innebär att söka medborgarskap. För den som har knappa marginaler kan det vara ett hinder. Då innebär det att ett annat lands lag ska gälla i , trots att man har sin hemvist här. Självklart gäller även den omvända situationen i andra länder. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Arv i internationella situationer Det är inte helt okomplicerat att säga att medborgarskapet är det enda viktiga. Har man bott och bildat familj i ett land är det rimligt att det landets regler gäller. Det är inte så enkelt som att man löser alla problem genom att utgå från medborgarskap. Sedan har vi problemet med dubbla medborgarskap. Då är frågan vilket medborgarskap som är mest värt i den situationen. Man kan ju inte fråga den döde, om inte den personen på något sätt har reglerat detta. Då hamnar vi i en svår situation i de fallen också. Kontentan är att det är viktigt att vi reglerar det här, så att vi vet vad som gäller. vet vi inte det. När det i samma fall pågår parallella juridiska processer som kan dra ut blir det dyrt och krångligt, och de kan komma fram till oförenliga resultat. Det blir inte förutsägbart vad som gäller. Viktigast av allt att påminna om är att den enskilde före sin död kan reglera att medborgarskapet ska vara det avgörande om man inte vill att hemvisten ska vara det avgörande på det sätt som föreslås. Vi går alltså vidare på den väg som vi redan har valt i de nordiska länderna, där det är hemvisten som är det avgörande, och så lägger vi till att man ska kunna låta medborgarskapet vara avgörande om man själv känner att det är rätt sätt att hantera frågan. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .)