bet · H301JuU24 · 2015-12-15 00:00:00 — När det gäller transportörerna har vi uppfattat vid kontakterna mellan och transportörsföretagen att det finns en oro, men det finns också en stor förståelse för att regeringen väljer att gå fram med det här förslaget. Man ser ju hur det faktiskt ser ut i den här regionen. Det betyder inte att man tycker att det ska bli kul att genomföra det här. Men jag uppfattar ett väldigt stort ansvarstagande från transportörerna som vi verkligen uppskattar i det här läget. Jag har ett par frågor. Utgångspunkten är den massiva kritik som har kommit när det gäller hanteringen. Vi vet ju att den här flyktingströmmen har varit på gång, och det har jobbats på olika sätt med detta . Ändå kommer alltså regeringen med någon sorts panikåtgärder. Jag upplever det här som en panikåtgärd. Man har inte på något sätt tittat igenom det. På i princip driver man igenom en lagstiftning som skapar enorma problem. Transportörsansvaret, inklusive sanktionerna som kommer att finnas i den här lagstiftningen, blir ett jätteproblem. De remissinstanser jag har talat med säger att det aldrig kommer att fungera. De säger från början: "Det här kommer inte att fungera. Hur ska vi kunna ha id-kontroller om vi ibland inte ens hinner med att kolla biljetterna?" Man skapar alltså ett större problem än det man löser. Mina frågor handlar om den grundläggande inställningen. Har man inte tittat på de lösningar som finns? finns det ett ganska brett stöd hos svenska folket för att verkligen lösa problemet med flyktingarna och inte stänga dem ute. Mängder av organisationer och privatpersoner jobbar med att göra det här på ett bra sätt. Med de signaler som kommer fram i den här lagstiftningen kommer det att bli precis tvärtom. Vi skickar signaler om att det är okej att gynna främlingsfientlighet, rasism och sådana saker som poppar upp i det här. Vi stoppar de här flyktingarna, som verkligen behöver hjälp. Det var någon här som hade en liknelse: Om vi har en halvskaplig förlossningsvård och stänger dörren för dem som ska in, är det acceptabelt? Det är ju inte det. De här människorna behöver hjälp, och vi kan se till att de får det. Tak över huvudet går att fixa. Det finns ett antal lösningar som plockas upp här och som borde kunna tas om hand och realiseras av regeringen. Varför tar man inte alternativen i stället för att driva igenom den här paniklagstiftningen? När det gäller det praktiska genomförandet vill jag återigen betona att transportörerna efter att förordningen har trätt i kraft kommer att få långtgående möjligheter att utforma detta på ett så rimligt sätt som möjligt. Samma sak gäller naturligtvis sanktionerna - de kommer att utformas på ett sätt som inte blir orimligt. Regeringens ambition är självklart att de olägenheter som uppstår till följd av de här besluten ska vara så små som möjligt. Jag uppfattar ändå att det finns en förståelse hos transportörerna för varför regeringen ser sig nödgad att fatta de här besluten och lägga fram de här förslagen. Jag känner också stor tillförsikt att man kommer att hitta praktiska lösningar som fungerar. Självklart kommer vi också att följa upp hur genomförandet av lagstiftningen och förordningarna fungerar i praktiken. Det är lätt att säga att det här ger upphov till främlingsfientlighet och rasism. Men frågan är på vilket sätt man ska lösa inte bara denna veckas boende eller gode män för de ensamkommande barn som redan finns i landet utan också att de människor som kommer och veckan därefter och , februari, mars, kan erbjudas ordentliga bostäder, hälsoundersökningar, skolgång, gode män och en ordentlig, rättssäker asylprövning. Hur ska det gå till, enligt ? Jag noterar att statsrådet undviker den brännande frågan: De människor som stängs ute, vad händer med dem? Det är egentligen där problematiken ligger. Transportörerna har vad jag har läst haft starka invändningar mot det här eftersom de kommer att se att det blir ett tryck som de inte klarar av. Vi kommer att få en kaotisk situation där människor behandlas godtyckligt beroende på hur de har kommit till våra gränser, framför allt i . Det är ett tillkortakommande för regeringen att man inte har haft framförhållning för att vidta andra åtgärder som faktiskt skulle kunna vara mycket mer effektiva. Det finns mängder av förslag från civilsamhället på hur vi löser det här så att folk åtminstone ska få tak över huvudet och något ställe att vara på. Vi löser inte alla problem på en gång, men vi måste jobba på lösningarna för att inte stänga ute folk. Det är ju inte så att den som står utanför förlossningsdörren klarar sig själv. Man måste på något sätt få hjälp. Med den dominoeffekt vi ser här kommer dessa flyktingar att motas ut. De kommer inte att få hjälp någonstans. Då har vi definitivt åsidosatt asylrätten. Det skapar problem i , inte minst för , som är mycket mer kostsamma. Det handlar om att hitta en kärna där vi är medmänniskor, är solidariska och står för det vi har sagt. stod statsministern och sa: Det finns inga gränser. plötsligt är det pang, bom, stopp! Det är oerhört märkligt och oerhört illa hanterat, vilket alla remissinstanser har sagt. Det här är en panikåtgärd. Det passar inte en svensk regering att handla i panik. Jag tycker att man skulle ha haft en mycket större beredskap för att hitta alternativa lösningar och skapat en bred parlamentarisk grund för det här i . När man lyssnar på debatten kan man ibland få intrycket att vi inte har följt riktigt samma verklighet. fanns det de som tyckte att vi tog emot alldeles för många. Det fanns faktiskt de som tyckte att vi tog emot alldeles för många och förrförra året och också. Det finns de som alltid tycker att tar emot alldeles för många flyktingar, som i grunden motsätter sig det mångkulturella samhället och som tror att invandring är något i grunden problematiskt och hotfullt. Det tycker inte regeringens partier. De kommer aldrig att tycka det och tycker det inte . Att inte säga att det finns en absolut gräns för hur många vi ska ta emot och fastslå det på förhand är ett uttryck för att vi står upp för en human och solidarisk flyktingpolitik. Men när våra myndigheter och kommuner slår larm om att man inte längre klarar av ett mottagande på den nivå som vi rimligen bör kunna erbjuda, då måste regeringen agera. Det är därför vi sitter här: för att styra riket. Sedan är det fortfarande så att har tagit emot många fler än något annat västland, i synnerhet i förhållande till vår befolkning. Jag har väldigt svårt att förstå varför kritiken nu riktar sig mot den regering i västvärlden som har tagit störst ansvar. Hur vore det om vi i stället gemensamt riktade den kritiken mot alla de EU-länder som inte har tagit emot flyktingar, som inte har varit solidariska i den här situationen? Hjälp gärna oss i regeringen att trycka på för att EU ska ta ett gemensamt ansvar för den situation vi har! Statsrådet säger att transportörerna ska involveras i utformningen av sanktionsavgifterna. På vilket sätt kommer transportörerna att involveras, och hur kommer regeringen att följa upp de negativa effekter som den här lagstiftningen och införandet av id-kontroller kommer att få? En av de oklarheter som jag lyfte fram i mitt anförande handlar om sanktionsavgifterna. De kan slå riktigt hårt mot exempelvis mindre transportörer, vilket vi har en reservation om. Därför välkomnar jag att statsrådet här i kammaren säger att transportörerna kommer att involveras. Min fråga är: På vilket sätt, och på vilket sätt kommer effekterna att begränsas? Transportörerna kommer att få ett långtgående inflytande över hur det praktiska genomförandet av id-kontrollerna ska gå till. Det var vad jag sa. Däremot är det självklart inte så att transportörerna kommer att ges möjlighet att ha inflytande över själva sanktionsavgifterna. Där är det myndigheter och ytterst regeringen som fattar beslut genom förordningar om hur och på vilken nivå sanktionsavgifter ska utdömas. I det arbetet kommer vi självklart att hitta en balans mellan å ena sidan att få en efterlevnad av den lagstiftning vi nu har möjlighet att få på plats samt av regeringens förordningar på området och å andra sidan rimlighet. Det här måste ju stå i proportion till vilka krav vi ställer på transportörerna och hur kännbara sanktionsavgifterna ska vara. Det arbetet pågår inom , och förordningarna kommer att vara färdiga . Men jag tror att det är viktigt att poängtera att det är just i utformningen av hur det praktiska genomförandet ska gå till som transportörerna kommer att involveras. Vi kommer självklart att följa upp det genom kontakter med inte minst kommuner och region i men också med transportörer. Vi har fortlöpande kontakt. Det är också så att och Transportstyrelsen, de myndigheter som har ansvaret, just nu förbereder för praktiska lösningar som ska göra genomförandet så smidigt som möjligt, med förutsättningen att det behöver genomföras. Vi har i justitieutskottet bland annat på initiativ fått besök av polisen som redogjorde för de många oklarheter som finns i kontrollen av efterlevnaden av lagstiftningen. En konkret fråga som kan bli en konsekvens utifrån det beslut som fattas om att införa id-kontroller kan vara att man som polis, för att ta ett exempel, stannar en buss. Busschauffören säger att man har upprättat en lista och kontrollerat alla personers id-handlingar. Passagerarna lämnar bussen och polisen kontrollerar: Hur har man det med id-handlingarna? Då kanske passagerare inte har id-handlingar när de kliver av bussen. Polisen väcker frågan: Hur ska man ställa busschauffören eller företaget till svars? Vilka möjligheter finns att undersöka om id-handlingarna finns kvar på bussen, ligger i fickan, ligger i papperskorgen eller är utkastade genom fönstret? Det är problematik som vi har identifierat i justitieutskottet. Det har vi också en reservation om från , . Detta är någonting som förstås ligger på regeringen att peka på i föreskrifterna. Eftersom det är ett långtgående beslut som ska fattas här i är det väldigt lämpligt att regeringen svarar på den här och andra frågor som har ställts och kommer med tydliga besked inte till oss i första hand utan till dem som ska säkerställa att lagen efterlevs. Vad är beskedet från statsrådet till som ska säkra efterlevnaden av lagstiftningen? Jag inbillar mig att arbetet som polisman eller för den delen tulltjänsteman eller arbete i många andra befattningar i vårt samhälle i både privat och offentlig sektor ibland innebär att man behöver fatta svåra beslut där det inte är alldeles givet på förhand vad som är rätt eller fel. Jag är helt övertygad om att svensk polis har både kunskap och kompetens att hantera den typen av svåra avvägningar precis som man gör i många andra fall som man hanterar på daglig basis. Jag har inte för avsikt att föreskriva på exakt vilket sätt polisen ska agera i en viss situation. Olika situationer kommer att uppstå, precis som olika situationer uppkommer i en mängd andra delar av deras yrkesutövning där de tvingas fatta svåra beslut i stunden. Jag känner stor tillförsikt inför svensk polis kompetens i det avseendet. Man kommer också att kunna göra föreskrifter där man ställer vissa krav på transportörerna och anger exakt vilka krav som ska vara uppfyllda för att de ska anses ha kontrollerat id-handlingar. Det är myndigheterna som i nästa steg ger den typen av föreskrifter. Regeringen tar ansvar för att vi får en förordning på plats som gör att vi ger ansvaret till transportörerna. Sedan behöver man få en exakt utformning. Det är inte rimligt och lämpligt att det är regeringen som i detalj föreskriver det. Jag vill först tacka justitieutskottet för en snabb och välvillig behandling av förslaget. Vi har hört diskussionen . Det är trots allt glädjande att konstatera att det finns stöd för de åtgärder som vi nu måste gå fram med för att kunna klara en akut flyktingsituation. Det är en styrka för och en styrka för att vi kan göra det i ett så svårt läge som vi är i. Jag tolkar diskussionen som vi haft som att det finns ett brett blocköverskridande stöd för att man ska kunna genomföra id-kontroller och att regeringen ska få bemyndigandet. Det vi framför allt har talat om är hur länge lagen ska verka och också olika detaljer. Men jag uppfattar att det finns ett stöd i sak för att vi ska få bemyndigandet. Det är viktigt att det finns och att vi kan få bemyndigandet. Vi är i ett svårt läge. Under detta år har över 150 000 människor sökt asyl i . är slut kommer vi att ha passerat 160 000. Det är inte bara det högsta antalet asylsökande i modern tid. Det är dubbelt så högt som den senaste toppnoteringen för ett enskilt år som låg på 80 000. Det var under denna höst som det eskalerade väldigt kraftigt. kom det över 80 000 asylsökande till . Vissa veckor kom det omkring 10 000 . Dessutom har vi sett att en betydande del av de asylsökande har varit ensamkommande barn, över 30 000 ensamkommande barn. När det gäller de ensamkommande barnen hade vi en period när det kom motsvarande uppemot 100 skolklasser . som land har stått för en heroisk insats under den här hösten. alla fantastiska anställda, kommunernas personal, polisen och tiotusentals volontärer, alla som har jobbat och slitit för att hjälpa i mottagandet förtjänar allas vårt oreserverade erkännande för vad de har gjort . har under detta år tagit ett större ansvar än något annat land i . Men inte bara det. Vi har under det här året tagit mer ansvar än vad vårt land har gjort i modern historia. Vi har kunnat ge skydd och trygghet åt tiotusentals män, kvinnor och barn som har fått lämna allt i sitt hemland för en osäker framtid i ett annat land. Att har gjort detta ska vi känna en oerhörd stolthet över. Alla känner till själva bakgrunden. Vi har en global flyktingkris. Över 60 miljoner människor i världen är på flykt på grund av konflikthärdarna och krigen i till exempel , , och eller från förtrycket i . Det tragiska är att som kontinent hade kunnat lösa den uppgiften utan några större problem om bara viljan hade funnits. Om det hade funnits ett genuint intresse att möta denna utmaning som en union och inte som enskilda medlemsstater hade vi kunnat dela på ansvaret på ett solidariskt sätt. skulle kunna klara det. Men inte om hela ansvaret faller på bara ett, två eller tre länder. Då fungerar det inte. Vi har därför gjort mycket stora ansträngningar för att åstadkomma ett gemensamt ansvarstagande i och en jämnare fördelning. är ett av de länder som har drivit detta allra hårdast i EU. Jag har personligen lagt ned ganska mycket tid och kraft på detta, trots allt inte utan en viss framgång. Vi lyckades till exempel få på plats ett beslut om omfördelning av 160 000 flyktingar från och till övriga medlemsländer trots motstånd från en del håll. Det var naturligtvis ett bra EU-beslut. Men det löste inte den akuta situationen för när vi hade det största antalet asylsökande . Det var över 10 000 , och uppemot 100 skolklasser . är och förblir ett fantastiskt land. Vi kan ta ett stort ansvar. Men vi kan inte göra allt, och vi kan inte göra det ensamma. Det finns en gräns också för oss. stod det alltmer klart att våra system pressades till bristningsgränsen. Man kan ta fram boenden för tusentals människor , men vi kan inte göra det i längden. Man kan hitta placeringar och skolplatser för tusentals ensamkommande barn , men vi kan inte göra det i längden. Vi har successivt byggt ut vår mottagningskapacitet . Vi mobiliserade alla våra myndigheter och bolag för att hitta boenden. Vi inventerade de kommunala evakueringsplatserna för att kunna ta dem i anspråk. Vi har fått lägga människor i gymnastiksalar, i gamla kontorslokaler, i gamla skolor och till och med i tält. och kommunerna har stått för en enorm logistisk uppgift . Vi har byggt ut kapaciteten för vårt mottagande på ett sätt som har gjort. ansvarar nu för boenden för 100 000 människor. Det är det högsta antalet . Men till slut kunde vi konstatera att inte ens det skulle räcka. Till slut var vi tvungna att deklarera att vi inte längre kunde garantera tak över huvudet för dem som kommer hit. fick vi allt fler rapporter om hur den offentliga sektorn fick allt större problem med att klara situationen. Det handlar inte bara om boenden. Det handlar om tillståndet i . Det handlar om tillståndet i skolorna på många håll. Myndigheten för samhällsskydd och beredskap, MSB, har rapporterat om hur enormt ansträngd situationen är för många verksamheter. Utifrån detta drog regeringen två slutsatser: För det första: Vi kommer att klara de 160 000 människor som kommer att komma . För det andra: Vi kommer inte att klara det om det fortsätter att komma så många asylsökande, om antalet ligger kvar på den nivå som vi har sett . Dem som har kommit kommer vi att klara om vi bara går in med rätt insatser. Det handlar om att se till att bygga många fler bostäder, att ge kommunerna rätt verktyg men också mer resurser, att bygga fler skolor, att satsa på utbildning i bland annat svenska från dag ett, att satsa på snabb validering av utbildning och betyg, att skapa snabbspår in på arbetsmarknaden så att vi kan ta till vara alla dessa människors kompetens och att alla kommuner tar ansvar, inte bara några stycken utan alla kommuner. Allt det och mycket mer är exempel på insatser som vi måste göra. Det är en enorm samhällsbyggnadsinsats. Det är något som egentligen är ganska kul för en socialdemokrat att engagera sig i, för det är det vi är bra på: att bygga samhällen. Gör vi det här klarar vi dem som har kommit. Vi klarar det nog också om antalet som fortsätter att komma ligger på en rimlig nivå, men vi klarar det inte om det fortsätter att ligga på en rekordnivå. måste vi helt enkelt få ett andrum i mottagandet, så att vi kan koncentrera oss på att ta hand om alla dessa människor som kommit till och ge dem en bra start i det nya landet. Därför måste antalet som kommer till minska. När man som regering ställs inför en sådan här situation måste man agera. Man kan inte springa och gömma sig. Man måste agera även om det innebär åtgärder som man kanske helst hade sluppit. Det här är ingenting som vi genomför med någon glädje. Men ibland måste man göra saker som man inte vill, helt enkelt därför att man måste. Vi måste nu få kontroll över situationen. Vad är alternativet? Den kommande våren får inte se likadan ut som den höst som vi har gått igenom. Det klarar inte vårt asylsystem av, och i förlängningen klarar inte heller vårt välfärdssystem av det. Det handlar kanske inte i första hand om pengar, även om vi för all del ser hur kostnaderna ökar för både staten och kommunerna. Från min utgångspunkt handlar det kanske ännu mer om hur man ska kunna få fram utbildade socialsekreterare, lärare, vårdpersonal och handläggare på . Det handlar om att hinna bygga tillräckligt med skolor, bostäder och infrastruktur. Det är det som vi inte kommer att klara om det fortsätter att ligga på dessa nivåer. De id-kontroller som nu ska besluta om kommer att innebära att antalet som kommer till minskar. Många kommer i stället att få söka asyl i något annat EU-land. Det är viktigt att påpeka: Alternativet för de asylsökande är inte att återvända till kriget utan att söka asyl i något annat EU-land. Det här är en åtgärd som kommer att få effekt men som håller sig inom . Vi har redan id-kontroller på färjorna mellan och . kan vi också få det på förbindelserna till . arbetade fram förslaget snabbt, för situationen krävde det. Och det har lagrådsremitterats. Jag vill kort kommentera Lagrådets yttrande, eftersom det används i debatten. Lagrådets invändningar handlar framför allt om beredningen av ärendet. Då vill jag säga att det i vissa situationer är nödvändigt för en regering att agera snabbt. Det finns en möjlighet att i civila krislägen använda sig av till exempel korta remisstider. Det har klargjort, bland annat i ett betänkande , då man granskade den dåvarande regeringens hantering av finanskrisen. Det utrymmet finns alltså inom ramen för våra grundlagar. Jag ser att justitieutskottet har kommit till samma slutsats. Utskottet skriver: "Regeringen har enligt utskottets bedömning på ett tillfredsställande sätt motiverat varför den nu aktuella lagstiftningen brådskar - den uppkomna situationen utgör ett civilt krisläge som måste hanteras på något sätt för att följdverkningarna i samhället inte ska bli ännu allvarligare. Mot denna bakgrund får regeringsformens beredningskrav anses uppfyllt." Så skriver utskottet. Jag tycker att det är bra att man är tydlig i den frågan. När det gäller lagrådsyttrandet har det också hävdats i den allmänna debatten att Lagrådet skulle påstå att detta förslag skulle strida mot asylrätten. Det är faktiskt inte sant. Lagrådet gör inget sådant påstående. När det gäller asylrätten, så som den uttrycks i internationell rätt, är det viktigt att ha en sak klar för sig: Asylrätten är en rättighet att söka asyl i ett tryggt land. Men det är inte en rättighet att själv få välja vilket land man ska söka asyl i. Det är därför vi har principen om första asylland, som Dublinförordningen vilar på. Man har inte rätt att röra sig fritt i Schengenområdet som asylsökande, utan man ska i princip söka asyl i det första trygga land som man kommer till. Att detta inte fungerar beror på att medlemsstaterna inte upprätthåller reglerna och genomför inre utlänningskontroller, som de är ålagda att göra. Lagrådet skriver alltså inte att detta förslag strider mot asylrätten men har i stället två andra invändningar i sak. Den ena handlar om att Lagrådet ifrågasätter om åtgärden kommer att få effekt. Den andra handlar om att Lagrådet ifrågasätter om det verkligen är en så stor kris som regeringen påstår. Båda dessa invändningar kan man diskutera, men det är inte juridiska invändningar, utan det handlar i grunden om vilken bedömning man gör av läget och av våra välfärdssystem. Jag är säker på att id-kontrollerna kommer att få effekt. De fick effekt när det gäller färjorna mellan och . När det gäller krisläget måste vi som regering luta oss mot våra expertmyndigheter, till exempel MSB och , som har varit mycket tydliga när det gäller lägets allvar. Jag ser att justitieutskottet delar den bedömningen. Slutligen, herr talman, ska jag säga några ord om ett par av reservationerna och kontakterna med oppositionen. Vi hade i beredningen av propositionen och lagrådsremissen många kontakter med , . Vi hade två möten. Vi hade ett antal telefonsamtal i den grupp som förhandlade om migrationsöverenskommelsen . Vi fick klartecken från er alla tre, både före och efter Lagrådets yttrande. på slutet har det tydligen kommit upp en diskussion, bland annat om hur länge lagen ska gälla. Det var ingenting som framfördes av era partier under de samtal vi hade, som för övrigt fördes i en mycket konstruktiv och god ton. Vi sa då att vi tänkte föreslå att id-kontrollerna som längst skulle kunna utföras av . skulle lagen vara temporär och bara gälla . Det hade ni inga invändningar mot då. Ni hade god tid på er att förankra förslaget i era partier, och när det var gjort lämnade ni klartecken. Ni lämnade klartecken från era tre partier. Och , , beslutade vi om propositionen. Därför blev jag förvånad när jag fick höra att ni ändrat er. Jag ser en reservation om bland annat lagens giltighetstid. Och ni tänker avstå i voteringen i fråga om punkt 1. Jag tycker att det är viktigt att vi kan lita på varandra och att man kan lita på de besked som lämnas från olika partier. De beskeden ska hålla längre än bara . Det vill jag ha sagt i den delen. Samma sak gäller frågan om medföljande barn, som tas upp i en reservation av Liberalerna och . Den frågan var också uppe i våra samtal. Jag tror till och med att det var som ställde frågan. Vi sa då klart och tydligt från regeringens sida: Det är självklart att barn som kommer med sina föräldrar inte ska behöva ha id-handlingar. Så fungerar det på färjorna mellan och . Det vet ni väldigt väl om, men ändå skriver ni en reservation. Man kan inte undgå att få intrycket att ni spelar teater.