bet · H201JuU18 · 2015-02-18 00:00:00 — Regeringen konstaterade att det förelåg ett behov av lagstiftning på området (s. 9 f.). Av skadeståndslagen följer att den skada som kränkande fotografering innebär kan vara ersättningsgill (prop. 2012/13:69 s. 41). Med ideella skador avses skador som inte är av ekonomisk natur, främst fysiskt och psykiskt lidande vid personskador och kränkning av den personliga integriteten. gjordes flera ändringar i skadeståndslagen (1972:207) i syfte att stärka rätten till skadestånd för ideell skada (prop. 2000/01:68, bet. 2000/01:LU19, rskr. 2000/01:216). Bland annat infördes tydligare regler om kränkningsersättning vid brott och hur ersättningen ska bestämmas. Ersättning för kränkning är en särskild form av ideellt skadestånd som inte förutsätter att någon fysisk skada har uppkommit. Enligt 2 kap. 3 § skadeståndslagen ska den som allvarligt kränker någon annan genom brott som innefattar ett angrepp mot dennes person, frihet, frid eller ära ersätta den skada som kränkningen innebär. I 5 kap. 6 § första stycket skadeståndslagen anges att skadestånd med anledning av kränkning bestäms efter vad som är skäligt med hänsyn till handlingens art och varaktighet. Det ska särskilt beaktas om handlingen • haft förnedrande eller skändliga inslag • varit ägnad att framkalla allvarlig rädsla för liv eller hälsa • riktat sig mot någon med särskilda svårigheter att värja sin personliga integritet • inneburit missbruk av ett beroende- eller förtroendeförhållande • varit ägnad att väcka allmän uppmärksamhet. I proposition 2000/01:68 behandlade regeringen också frågor om ersättningens storlek. Regeringen konstaterade att det hade skett betydande höjningar av ersättningarna och att höjningarna var betydligt kraftigare än vad som följer av ändringarna i penningvärdet. Regeringen anförde vidare att det i den allmänna debatten ofta hävdades att skadestånden i för kränkning av den personliga integriteten låg på en påfallande låg nivå vid en internationell jämförelse. Detta torde inte längre kunna hävdas, om man bortser från rättssystem där skadeståndet har ett delvis annat syfte. Regeringens slutsats var att ersättningsnivåerna hade utvecklats och utvecklades på ett sådant sätt att det inte fanns anledning att ingripa med lagstiftning. Enligt regeringen borde det liksom vara de rättstillämpande organens uppgift att bestämma kränkningsersättningens storlek och i samband med detta göra en skönsmässig bedömning baserad på förhärskande etiska och sociala värderingar (s. 45–47 och 53–56). Ersättning och belöning åt den som hjälper polisen Enligt förordningen (1988:842) ersättning och belöning åt den som hjälper polisen kan den som ingriper för att hjälpa polisen eller en ordningsvakt att utföra en arbetsuppgift och som skadas till följd av det få ersättning av staten. En sådan ersättning kan betalas ut till den som på egen hand, innan en polisman eller en ordningsvakt har kommit till platsen eller på annat sätt tagit sig an saken, i nödvärn eller med laga rätt ingriper för att avvärja ett påbörjat eller överhängande brottsligt angrepp mot någon annan eller någon annans egendom, eller hindrar angriparen från att komma undan (1 §). Ersättning lämnas för personskada, sakskada och ren förmögenhetsskada som uppkommit till följd av ett ingripande. Om skadan har uppkommit till följd av brott, kan ersättning lämnas enligt 2 § brottsskadelagen (2014:322). Av förordningen framgår vidare att ersättning för personskada och sakskada bestäms enligt 5 kap. skadeståndslagen (1972:207) och att för att få ersättning ska den skadelidande överlåta sin rätt till motsvarande skadestånd av den som är ansvarig för skadan till staten (3-4 §§). Även den som i nära anslutning till ett brott lämnar hjälp till den som har drabbats av brottet och i samband med detta drabbas av personskada (5 a §) kan få ersättning av staten med skäligt belopp. Regeringen gav 2008 en särskild utredare i uppdrag att överväga förutsättningarna för att skapa ett särskilt system för frivillig betalning av skadestånd som dömts ut på grund av brott. I betänkandet Lätt att göra rätt – om förmedling av brottsskadestånd (SOU 2010:1) föreslår utredaren att skadeståndsskyldiga ska kunna betala skadeståndsberättigade via ett betalningsförmedlande organ, som föreslås vara . Ärendet bereds inom . Utskottet behandlade senast yrkanden om en statlig skadeståndsgaranti i samband med beredningen av proposition 2013/14:94 En ny brottsskadelag (bet. 2013/14:JuU38). Utskottet avstyrkte yrkandet med motiveringen att man instämde i regeringens bedömning att brottsskadeersättning även i fortsättningen bör vara underordnad andra ersättningsformer som står den skadelidande till buds (s. 8). Utskottet har även vid beredningen av regeringens skrivelse 2011/12:32 om myndigheternas hantering av ekonomisk kompensation på grund av brott (RiR 2011:18) avstyrkt motioner om bl.a. att man ska göra en översyn av om det finns mer rättssäkra och för brottsoffret lämpligare sätt att fördela ansvaret när det gäller att utkräva skadestånd, exempelvis genom att ålägga en lämplig myndighet ansvaret att få skadeståndet utbetalt om gärningsmannen så önskar (bet. 2011/12:JuU7). Utskottet hänvisade vid det tillfället till det utredningsarbetet som då pågick genom (Ju 2010:12) arbete (s. 14). Vid beredningen av allmänna motioner behandlade utskottet ett yrkande om en översyn av de brister som finns i lagstiftningen och skadeståndsrätten när det gäller kränkningar av privatlivet (bet. 2013/14:JuU18 s. 31). Utskottet avstyrkte yrkandet med motiveringen att yrkandet var tillgodosett eftersom det i regel är straffbart att bl.a. i hemlighet fotografera någon eller några som befinner sig i sexuella situationer och att det av skadeståndslagen följer att den skada som kränkande fotografering innebär kan vara ersättningsgill. följde utskottets förslag (rskr. 2013/14:177). I betänkande 2013/14:JuU38 (s. 9 f.) behandlade utskottet en motion med en begäran om ett tillkännagivande om att regeringen bör återkomma med ett förslag om höjda skadeståndsnivåer för allvarligt kränkande brott som t.ex. våldtäkt. Utskottet avstyrkte yrkandet med motiveringen att man anslöt sig till den uppfattning som framfördes i proposition 2000/01:68, nämligen att det bör vara de rättstillämpande organens uppgift att bestämma ersättningens storlek. följde utskottets förslag (rskr. 2013/14:255). I betänkande 2013/14:CU14 (s. 19 f.) behandlade civilutskottet en motion om att nivåerna för ideella skadestånd är för lågt satta. Utskottet avstyrkte motionen. följde utskottet (prot. 2013/14:62). Utskottet instämmer alltjämt i den bedömning som regeringen gjorde i propositionen till den nya brottsskadelagen (prop. 2013/14:94). Det kan visserligen med fog hävdas att det vore allra enklast för det enskilda brottsoffret om han eller hon kunde få ersättning av staten direkt efter brottet. Ett annat alternativ vore att brottskadeersättning betalas direkt efter det att domen vunnit laga kraft. Båda alternativen har, som framgår ovan, emellertid flera nackdelar, bl.a. att incitamenten för enskilda att teckna försäkringar skulle minska och att detta skulle medföra en betydande kostnadsökning för staten. Brottsskadeersättning bör därför även i fortsättningen vara underordnad andra ersättningsformer som står den skadelidande till buds. Utskottet kan därför inte ställa sig bakom de tillkännagivanden som efterfrågas i motionerna 2014/15:798 (C), 2014/15:1526 (KD), 2014/15:2871 (SD) yrkande 13, 2014/15:2483 (SD) yrkande 1 och 2014/15:1156 (S). När det gäller yrkanden om nivåer på skadestånd vidhåller utskottet sin uppfattning att det bör vara de rättstillämpande organens uppgift att bestämma ersättningens storlek. Utskottet ser därför inte fog för de tillkännagivanden som begärs i motionerna 2014/15:2871 (SD) yrkande 12 och 2014/15:2483 (SD) yrkande 2. Mot bakgrund av det ovan anförda finner utskottet inte heller något skäl att ställa sig bakom det tillkännagivande som begärs i motion 2014/15:799 (C) om behovet av en översyn av hur brottsoffrets rättigheter bättre kan tillvaratas när det gäller utbetalning av skadestånd och bedömningen av skadeståndets storlek. I motion 2014/15:2865 (M) yrkande 3 begärs en översyn av lagstiftningen och skadeståndsrätten när det gäller kränkningar av privatlivet. Utskottet anser på samma sätt som vid tidigare beredning av likalydande yrkande (bet. 2013/14JuU18) att yrkandet får anses var tillgodosett, eftersom det i regel är straffbart att i hemlighet fotografera någon eller några som befinner sig i sexuella situationer. Av skadeståndslagen följer att den skada som kränkande fotografering innebär kan vara ersättningsgill. Utskottet ser inte något skäl att ställa sig bakom det tillkännagivande som begärs i motion 2014/15:2878 (M). Utskottet konstaterar att det av förordningen (1988:842) om ersättning och belöning åt den som hjälper polisen framgår att det finns möjligheter att få ersättning för den som skadas till följd av att han eller hon ingripit för att t.ex. avvärja ett brott mot en person. Mot bakgrund av det ovan anförda avstyrker utskottet samtlig motionsyrkanden som behandlas i avsnittet. Motverka våld i nära relationer, punkt 1 (KD) av (KD). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2014/15:1902 av m.fl. (KD) yrkande 4. Jag anser att regeringen i sitt arbete ska betona vikten av att motverka våld i nära relationer. Regeringen bör trygga stödet till kvinno- och mansjourerna och öka resurserna till utbildning kring våld i nära relationer och hedersrelaterat våld bland personal inom stat, kommun och landsting. För att skydda de utsatta bör tillgången till rehabilitering för dem som utövar våld förbättras. Elektronisk fotboja vid kontaktförbud, punkt 7 (V) av (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 7 borde ha följande lydelse: 2014/15:2973 av m.fl. (M, C, FP, KD) yrkande 7. Jag kan konstatera att möjligheten att besluta om ett utvidgat kontaktförbud med elektronisk övervakning funnits under en relativt begränsad tid. Vidare har det funnits problem av teknisk natur, vilket medfört att fotbojor inte funnits tillgängliga. Brå har i den rapport som lämnades till regeringen redovisat sin uppföljning av bestämmelsernas tillämpning. Rapporten bereds inom . Jag anser att resultatet av detta arbete bör inväntas och ser därför inte något skäl att ställa mig bakom det tillkännagivande som efterfrågas i motionen. Yrkandet bör därför avstyrkas. Förenkla utfärdandet av kontaktförbud, punkt 9 (SD) av (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 9 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2014/15:2871 av m.fl. (SD) yrkande 1. är det alldeles för svårt för en utsatt kvinna att få en ansökan om kontaktförbud beviljad mot en man som riskerar att utsätta henne för kvinnovåld. har uppmärksammat detta och påtalar att så många som av alla som ansökte om kontaktförbud 2012 fick avslag på sin ansökan. Vidare är det ett rent lotteri vem som får ett kontaktförbud beviljat. Enligt den statistik som stiftelsen sammanställt och som publicerat, finns det oacceptabla geografiska skillnader i för hur lätt det är att få en ansökan om kontaktförbud beviljad. Bor du i exempelvis är det 52 procents chans att din ansökan beviljas. Bor du däremot i är sannolikheten . Det kan alltså vara ungefär lättare att få en ansökan om kontaktförbud beviljad om du bor på en plats i landet jämfört med en annan. Vi vill att lagstiftningen ska ändras så att det ska bli betydligt lättare än för utsatta kvinnor att få kontaktförbud utfärdade. När detta görs vill vi även att lagstiftningen utformas så att sannolikheten att få en ansökan om kontaktförbud beviljad blir mer rättssäker och därmed också mer enhetlig geografiskt. Överträdelse av kontaktförbud, punkt 10 (SD) av (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 10 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2014/15:2871 av m.fl. (SD) yrkande 2. straffas den som bryter mot ett kontaktförbud med böter eller fängelse i högst . Detta är en alldeles för snäv straffskala för att verka förebyggande mot de allvarligaste formerna av trakasserier. Det finns exempel på hur män som trakasserat kvinnor har åtalats för överträdelse av kontaktförbud och sedan kommit undan med villkorlig dom och böter. Resultatet blir att trakasserierna bara fortsätter. Visserligen kan man numera dömas för olaga förföljelse vid upprepade överträdelser av kontaktförbud, men straffskalan även för detta brott är otillräcklig då det saknas ett minimistraff. Dessa alldeles för mjuka sanktioner som utdelas mot en man som överträder kontaktförbud måste ställas mot det lidande som den utsatta kvinnan orsakas. Att år leva med trakasserier och rädsla för att utsättas för våldsbrott är en mycket allvarlig inskränkning i den personliga friheten. Att dessutom tvingas ägna tid åt ändlösa kontakter med rättsväsende som inte leder till att trakasserierna upphör utgör en dubbel kränkning. Vi anser därför att straffet för att överträda ett kontaktförbud ska skärpas avsevärt. Detta kan exempelvis göras genom att ett minimifängelsestraff för överträdelse av kontaktförbud införs, att en grov brottsrubricering införs eller att ett minimifängelsestraff införs för olaga förföljelse. Det viktiga är att det nya straffet blir så pass kännbart att få skulle vilja riskera att överträda ett kontaktförbud. Unga offer för sexualbrott, punkt 11 (C) av (C). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 11 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2014/15:2456 av (C) yrkande 5. Det finns vissa människor i vårt samhälle som behöver extra skydd. Till dessa hör barn och unga. I statistiken över anmälda sexualbrott mot barn framgår att flera kategorier av brott ökat . Särskilt stor är ökningen av de anmälda våldtäktsbrotten, där siffran har gått upp från 2 416 till 2 994 . Detta är oroande och regeringen bör agera för att se till att barn ska få vård i ett tidigare skede efter brottet än vad som är fallet . Ofödda barns status som brottsoffer, punkt 12 (SD) av (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 12 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2014/15:2598 av (SD). Våld som riktar sig mot gravida kvinnor och deras ofödda barn är ett allvarligt samhällsproblem. Enligt en studie genomförd vid Rikskvinnocentrum drabbas mer än en av hundra gravida kvinnor av våld från någon närstående. Enligt uppgifter från landstings folkhälsoguide är våld i nära relationer en riskfaktor för gravida som är jämförbar med diabetes och havandeskapsförgiftning. Trots att ofödda enligt svensk lag börjar räknas som barn redan vid , så har de inget juridiskt skydd. När en gärningsman misshandlar en gravid kvinna och det ofödda barnet skadas eller dör, så finns det enligt svensk lag bara ett brottsoffer. Den nuvarande ordningen är enligt vår mening inte bara djupt omoralisk, den riskerar också att förvärra traumat för de utsatta kvinnorna, förneka brottsoffrets rätt till upprättelse och medföra att gärningsmännen får alltför låga straff, som inte står i rimlig proportion till det brott de har begått. Med anledning av vad som anförts ovan föreslår vi att ofödda barn som mot moderns vilja utsätts för våld ska ges status som brottsoffer. Obligatorisk registerkontroll för jobbsökande till arbeten med barn, punkt 13 (SD) av (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 13 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2014/15:2922 av m.fl. (SD) yrkande 1. Ett viktigt led i arbetet med att stärka barns skydd mot att utsättas för sexuella övergrepp är att motverka övergrepp från yrkesgrupper som arbetar med barn. Många arbetsgivare är skyldiga att kontrollera jobbsökande för tidigare sexualbrottsbelastning när anställningen rör arbete med barn. Detta rör exempelvis skola, förskola och relaterade verksamheter såsom skolskjuts. är andra yrkesgrupper såsom de inom vård och omsorg undantagna från detta krav, trots att de i många fall arbetar kontinuerligt med barn. För oss är det en självklarhet att alla som kontinuerligt arbetar med barn bör kontrolleras för sexualbrottslighet vid anställningsförfarandet. Vi vill därför, i enlighet med vad barnrättsorganisationen förordat, att det ska vara obligatoriskt med registerkontroll för alla jobbsökanden till samtliga yrken inom vilka man kontinuerligt arbetar med barn. Förbud mot att anställa sexualbrottsdömda i arbeten med barn, punkt 14 (SD) av (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 14 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2014/15:2922 av m.fl. (SD) yrkande 2. Det är upp till arbetsgivaren att bestämma huruvida den jobbsökande ska anställas eller inte efter utförd registerkontroll. Detta innebär i praktiken att det inte finns något förbud mot att anställa sexualbrottslingar vid exempelvis en skola. Vi anser att en person som dömts för tidigare sexualbrottslighet mot barn – barnpornografi inbegripet – eller allvarlig sexualbrottslighet mot vuxna, aldrig ska få arbeta med barn. Det ska därför införas ett förbud för arbetsgivare att anställa sådana personer till yrken som innebär en kontinuerlig kontakt med barn. Kommission för att stärka arbetet mot hatbrott, punkt 16 (V) av (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 16 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2014/15:190 av m.fl. (V) yrkande 3. Bedömningar av om ett brott är ett hatbrott varierar i rättskedjan och i olika delar av landet. Även kvaliteten på brottsutredningar varierar över landet. Flera brott borde enligt min mening klassificeras som hatbrott och leda till åtal och fällande dom. Det bör därför ske en oberoende granskning av alla anmälda hatbrott i syfte att hitta brister i utredningsarbetet så att fler anmälningar kan leda till åtal och fällande dom. Regeringen bör tillsätta en oberoende kommission i syfte att hitta brister i utredningsarbetet och föreslå åtgärder för att fler misstänka hatbrott ska kunna identifieras och leda till åtal och fällande dom. Kommunala handlingsplaner mot hedersrelaterat våld, punkt 17 (SD) av (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 17 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2014/15:2871 av m.fl. (SD) yrkande 16. Vi vill säkerställa att det i varje kommun upprättas handlingsplaner och åtgärdsprogram som är speciellt framtagna förarbetet mot hedersförtryck. Från statligt håll bör man bidra med samordning och hjälp från sakkunniga. Länsstyrelsernas arbete mot hedersrelaterat våld, punkt 18 (SD) av (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 18 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2014/15:2871 av m.fl. (SD) yrkande 17. Vi är positiva till flera av de mindre, tillfälliga särskilda satsningar som gjorts för att motverka hedersvåld och kvinnovåld . Vi vill därför att dessa ska utökas och förlängas. Vi vill bl.a. öka och förlänga länsstyrelsernas uppdrag att främja och lämna stöd till insatser för att motverka hedersrelaterat våld, samt utöka stödet till uppdraget om att genomföra insatser för att förebygga och förhindra att unga mellan blir bortgifta mot sin vilja. Skadestånd till brottsoffer, punkt 19 (C) av (C). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 19 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2014/15:798 av och (C) och 2014/15:799 av och (C) samt 2014/15:1156 av och (S) och 2014/15:1526 av (KD). De som utsatts för brott tvingas att själva kräva sitt skadestånd av gärningsmannen och blir ofta under den tiden behandlade på ett sätt som fortsätter den kränkning som brottet i sig utgör. När en dom faller i en rättegång innehåller den ofta beslut om skadestånd av olika slag liksom beslut om ersättning för kostnader och utlägg. Skadeståndsnivån i är i ett internationellt perspektiv mycket låg. Men efter att byråkratin haft sin gång är de utbetalade beloppen ofta mycket lägre, och brottsoffret kanske inte får någon ersättning alls i slutändan. I det svenska systemet förväntas att brottsoffer som fått skadestånd eller ersättningsanspråk beslutade och godkända i lagakraftvunnen dom själva kontaktar för att rent faktiskt få det skadestånd som de har rätt till. Detta förfarande är stötande ur rättssäkerhetssynpunkt. I betalas ersättningar ut direkt till brottsoffret efter lagakraftvunnen dom. Staten tar ansvar för att skadestånd betalas ut och staten tar risken för att gärningsmannen kanske inte har de medel som erfordras och följer också upp med eventuell hantering genom . Sammantaget innebär det svenska systemet en orimlig hantering av brottsoffers ersättningsanspråk, och regeringen borde skyndsamt utreda hur brottsoffers rättigheter bättre kan tillvaratas när det gäller bedömning av skadestånds och ersättnings storlek, sättet för utbetalning och hanteringstider, samt det sammantagna skyddet för brottsoffer. Vidare bör det utredas hur staten mer effektivt kan se till att gärningsmannen verkligen betalar de skadestånd och ersättningar som fastställts i lagakraftvunnen dom. Statlig skadeståndsgaranti till brottsoffer, punkt 20 (SD) av (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 20 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2014/15:2483 av och (SD) yrkande 1 och 2014/15:2871 av m.fl. (SD) yrkande 13. När väl ett skadestånd är fastställt och domen vunnit laga kraft har sällan gärningsmanen medel eller är villig att betala det. Brottsoffret måste då själv kräva gärningsmannen på beloppet med hjälp. Om inte det fungerar är nästa steg att kontakta försäkringsbolagen för att se om deras försäkringar täcker skadeståndet. Ger inte heller detta något resultat får brottsoffret själv ta kontakt med och skriftligen ansöka om brottsskadeersättning. Denna ordning är mycket tidsödande och resulterar i att gärningsmannen slipper att betala och att brottsoffret kränks på nytt. Den är också precis tvärtemot vad det allmänna rättsmedvetandet anser vara ett bra system för utbetalning av skadestånd. I studien och upprättelse – En rättssociologisk studie av kränkningsersättning till brottsoffer av (publicerad av 2012) framkommer det att av allmänheten och av brottsoffren anser att det är av ganska stor eller mycket stor betydelse att det går snabbt och lätt att få ersättningen utbetald. Vidare framkommer att av allmänheten och av brottsoffren anser att det är av ganska stor eller mycket stor betydelse att det är gärningsmannen och inte staten som betalar ersättningen. För att uppfylla dessa krav och för att undvika att utsatta kvinnor själva tvingas driva in skulder från kvinnovåldsgärningsmän vill vi införa en statlig skadeståndsgaranti. För det första ska staten gå in och betala det skadestånd till brottsoffret som rätten utdömt. På så sätt får brottsoffret direkt sin rättmätiga ersättning och kan snabbare gå vidare i livet. För det andra ska staten sedan ta över ansvaret och aktivt driva in skulden från gärningsmannen så att det i slutändan alltid garanteras att han i praktiken aldrig undkommer skadeståndsansvar. Höjda skadeståndsnivåer, punkt 23 (SD) av (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 23 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2014/15:2483 av och (SD) yrkande 2 och 2014/15:2871 av m.fl. (SD) yrkande 12.