bet · H201MJU9 · 2015-03-20 00:00:00 — mål för viltförvaltningen är att alla djur som finns naturligt i landet ska bevaras i livskraftiga bestånd och att naturen ska kunna nyttjas på ett hållbart sätt. ska bedrivas på ett sådant sätt att man försöker jämka mellan olika intressen (bet. 2011/12:MJU13). Enligt 27 § jaktlagen (1987:259) ska jakt bedrivas så att viltet inte utsätts för onödigt lidande. Om vilt har skadats vid jakt ska jägaren vidta de åtgärder som behövs för att djuret ska kunna spåras och avlivas (28 §). Av föreskrifter (NFS 2002:18) om jakt och statens vilt framgår vilka vapen och andra jaktmedel som är tillåtna och vilka krav som ställs för användning av dessa. Detaljerade föreskrifter om jakt med fångstredskap finns i 23–31 §§ i dessa föreskrifter. När det gäller fångstredskap måste dessa vara av godkänd typ för att få användas. All viltjakt, oavsett om viltet orsakar skador eller inte, ska bedrivas så att viltet inte utsätts för onödigt lidande. Detta gäller även för jakt med fällor. Bestämmelser om typgodkännande av fångstredskap finns i föreskrifter (NFS 2013:13) om typgodkännande av fångstredskap (bet. 2013/14:MJU19). har tagit fram kriterier för typgodkännande av fångstredskap. Dessa återfinns i en ny föreskrift som trädde i kraft (NFS 2013:13). I föreskriften regleras fångstredskapens utformning, vilka krav som ställs på en ansökan och hur ansökningsförfarandet går till. Vidare regleras test av fångstredskapen. Bestämmelserna i föreskriften ska säkerställa att endast fångstredskap som är säkra för människor och egendom, selektiva och inte utsätter vilt för onödigt lidande används i . typgodkändes ett antal olika typer av vildsvinsfällor för användning i . Det finns även regler för hur man får använda fångstredskap. godkänner fångstredskap efter samråd med . Av 11 § jaktförordningen (1987:905) följer att fångstredskap som har prövats i ett annat EU-land, eller ett Eftaland som har undertecknat , får användas om produkten garanterar en djurskydds- och säkerhetsnivå som motsvarar den svenska och redskapet har anmälts till (bet. 2013/14:MJU19). Enligt uppgift från ska de importerade fångstredskapen anmälas till , men de behöver inte aktivt godkännas av myndigheten innan de kan användas i förutsatt att fångstredskapet uppnår den svenska djurskydds- och säkerhetsnivån. ingick EU två avtal om internationella normer för humana fångstmetoder (se bet. 2010/11:MJU8). Avtalet om internationella normer för humana fångstmetoder mellan Europeiska gemenskapen, och (rådets beslut 98/142/EG av , EGT L 42, , s. 40) har ratificerats av EU och . Det andra avtalet om normer för humana fångstmetoder avser förenta stater och utgörs av ett godkänt protokoll (rådets beslut 98/487/EG av , EGT L 219, , s. 24). Avtalen kom till stånd för att undvika handelstvister med de viktigaste internationella pälsexportörerna. Avtalen föreskriver att fångstmetoderna ska vara testade och att de ska innebära att djuret dör eller att djuret inte får oacceptabla skador vid fångsten. Europeiska kommissionen lade 2004 fram ett förslag till direktiv om införande av humana fångstmetoder för vissa djurarter (KOM(2004) 532). Enligt förslaget är det nödvändigt med ett direktiv för att inom gemenskapen kunna genomföra de åtaganden och krav som avtalen om humana fångstmetoder innebär. Förslaget avvisades 2005 av , och kommissionen har återkallat förslaget. Enligt uppgift pågår nu ett arbete inom EU med att ta fram ett vetenskapligt underlag för ett kommande nytt lagförslag, och enligt hölls ett möte i frågan 2013. Inom pågår en översyn av verkets föreskrifter för användning av fångstredskap. Avsikten med översynen är att villkoren för användning av fångstredskap ska regleras på ett mer enhetligt sätt och ta större hänsyn till djurskydd, säkerhet och selektivitet. Praktiska test genomförs i enlighet med internationellt överenskomna standarder (ISO 10990-4 och 10990-5), som beskriver tillvägagångssättet vid test av fångstfällor. Resultaten utvärderas utifrån de krav som anges i EU:s ovannämnda avtal. Målsättningen är att översynen kommer att avslutas . När det gäller frågan om jakt med levande lockbeten framhöll den dåvarande landsbygdsministern i sitt svar på skriftlig fråga 2012/13:408 att levande lockbete vid jakt oftast handlar om att tamduvor används som lockfågel vid jakt efter duvhök. Det krävs tillstånd från för jakt med levande lockfågel. I beslutet ska ta hänsyn till djurskyddsaspekter för de fåglar som används som lockbete. Exempel på villkor som ställs är att endast tamduvor som är i god fysisk kondition används, att de ses till och att de har tillgång till foder och vatten. ansvar för djurskyddskontroll innebär att se till att hanteringen av lockfåglarna är i enlighet med lagstiftningen (se även bet. 2013/14:MJU17). I utredningsbetänkandet Ny djurskyddslag (SOU 2011:75) anförs att djur av viltarter föds upp och sätts ut för syften som t.ex. viltvård, jakt eller fiske. I gällande lag finns inte några djurskyddsbestämmelser om utsättning av viltarter. Dessa djur omfattas dock av djurskyddslagen så länge de hålls i fångenskap, och utredaren anser därför att det vid utsättningen ska ställas krav på den miljö som de sätts ut i. Utredaren föreslår en ny föreskrift som säger att endast djur av viltarter får sättas ut i naturen och endast om det naturligt finns eller har skapats goda levnadsbetingelser för djuren i den miljö som de sätts ut i. Med viltarter avser utredaren arter som naturligt lever vilt i , t.ex. varg, rapphöna eller olika svenska fiskarter. Med goda levnadsbetingelser menas att djuren endast får sättas ut i en miljö där de har goda förutsättningar att kunna överleva, finna mat, skydd för väder och vind osv. Djuren måste också ha hållits på ett sådant sätt under uppfödningen att de är förberedda på ett liv i det vilda, dvs. exempelvis kan finna föda i naturen. Utredaren anser att i sina föreskrifter närmare ska reglera villkoren för utsättning av djur och för vilka arter som är lämpliga att sätta ut. Enligt budgetpropositionen (prop. 2014/15:1 utg.omr. 23) kommer regeringen att fortsätta beredningen av betänkandet Ny djurskyddslag. Utskottet konstaterar att all jag enligt jaktlagen ska bedrivas så att viltet inte utsätts för onödigt lidande, att fångstredskap ska vara av godkänd typ för att få användas och att föreskrifterna syftar till att säkerställa att endast fångstredskap som är säkra för människor och egendom, selektiva och inte utsätter vilt för onödigt lidande används i . Utskottet har tidigare uttalat att fångstmetoder som innebär ett stort lidande för djuret inte ska vara tillåtna. Utskottet föreslår att motionerna 2014/15:76 (SD), 2014/15:663 (M), 2014/15:664 (M), 2014/15:684 (M), 2014/15:685 (M) och 2014/15:1067 (M) i denna del lämnas utan åtgärd i den mån de inte har tillgodosetts med vad som anförts. Utskottets förslag i korthet avslår motioner om en översyn av grytjakt och om att grytjakt bör förbjudas. Jämför reservation 8 (V). Enligt motion 2014/15:413 av (FP) bör grytjakt förbjudas. I 2 § djurskyddslagen (1988:534) föreskrivs det att djur inte ska utsättas för onödigt lidande, och enligt 4 § ska djur kunna ha ett arttypiskt beteende. omfattas inte vilda djur som jagas i av djurskyddslagen. Vid grytjakt ska jakthundar lära sig att driva ut räv ur gryt eller markera var grävlingar gömmer sig. Hundar tränas på levande grävlingar. I utredningsbetänkandet Ny djurskyddslag (SOU 2011:75) föreslås förbud mot att använda grävlingar vid träning och prövning av grythundar vid dylik jakt. är principiellt emot en verksamhet där två djur hetsas mot varandra och anser att denna verksamhet inte är förenlig med djurskyddslagen. Även har en negativ inställning. Delar av jägarkåren ställer sig också negativa till grytjakten. Grytjakt innebär enligt motion 2014/15:680 av (M) att hundar skickas ned i grävlingsgryt eller rävgryt för att driva upp djuret till marknivå, där det sedan kan skjutas. Detta kan innebära ett lidande för det jagade djuret och stora risker för hunden. Det bör övervägas om jaktmetoden är oetisk eftersom man angriper ett djur i dess eget bo. Jaktlagen föreskriver att jakt ska bedrivas på ett sätt som gör att viltet inte utsätts för onödigt lidande. En översyn bör göras över utförandet av grytjakt. Utskottet har tidigare i detta betänkande redovisat att djurskyddslagen (1988:534) avser vård och behandling av husdjur. Den avser också andra djur om de hålls i fångenskap eller används för särskilda ändamål. I utredningsbetänkandet (SOU 2011:75) Ny djurskyddslag anförs att i sina djurskyddsbestämmelser bör förbjuda användning av grävling för träning av grythundar. Studier visar att grävlingarna utsätts för stress som inte kan anses vara förenlig med djurskyddslagen. Användning av andra djur såsom vildsvin, hare eller viltfågel för jaktträning av hundar i hägn bör också ses över och regleras vid behov. Regeringen kommer enligt budgetpropositionen (prop. 2014/15:1 utg.omr. 23) att fortsätta beredningen av betänkandet Ny djurskyddslag. Utredaren anser att den forskningsrapport som () har presenterat visar att de grävlingar som används vid träning och testning av grythundar för grytjakt utsätts för stress. Grävlingarnas reak-tion visades genom förändringar i hjärtfrekvens, kroppstemperatur, kortisolhalter och beteende. Efter t.ex. konfrontationer med hundar i provgryt uppvisade grävlingarna förhöjda kortisolhalter och beteendeförändringar, vilket tyder på stress. Utredaren inser att det kan finnas intresse och ibland behov av att jaga grävlingar. Utredaren ifrågasätter dock att denna träningsform behövs och är tillåten när den utsätter grävlingen, och ibland även hunden, för lidande. Grävlingar som hålls i hägn omfattas av djurskyddslagens bestämmelser, och utredaren anser inte att denna användning av grävling kan anses vara förenlig med djurskyddslagen eftersom den utsätter grävlingen för lidande. Utredaren anser därför att detta användande av grävling ska fasas ut. Vad gäller grytanlagsprov anförde SVA i ett yttrande till (dnr 332/99) om användning av levande grävlingar vid grytanlagsprov att det, enligt de studier som bedrivits (rapporten och beteende hos grävlingar i grytanlagsprov och i andra situationer), är sannolikt att den grytanlagsprovverksamhet som bedrivs inte är förenlig med djurskyddslagen. SVA har i sin redovisning föreslagit en rad förbättringsåtgärder när det gäller användning av levande grävlingar vid grytanlagsprov. Dessa rör bl.a. grävlingshägnens storlek, att grävlingarna ska vara uppfödda i fångenskap och vara handtama och id-märkta samt att protokoll bör upprättas vid träning och prov. Vidare bör enligt SVA tränings- och provverksamheten vara tidsbegränsad, och det bör alltid finnas en veterinär närvarande. Transportförhållandena och transporttiderna bör ses över. Vidare bör konstruktionen på kitteln ses över när det gäller temperaturen och för att minimera närkontakten mellan hundar och grävlingar. Grävlingshållare och provledare bör certifieras. har lämnat ett remissvar på yttrandet och då redovisat att åtgärder har vidtagits med anledning av yttrandet. Krav på galler i provgrytet har införts så att grävlingar och hundar inte kan komma åt varandra. Samtliga grävlingar som används ska vara registrerade och chippmärkta. Vidare har krav införts på att en loggbok ska föras i vilken det ska dokumenteras vilka grävlingar, tränare och domare som varit aktiva . ska även innehålla uppgifter om antalet hundar, antalet använda grävlingar och från vilka hägn de kommer, transporttid, tidpunkter för provens start och avslutning samt hur grävlingarna befunnit sig i provgrytet. Vidare ska enligt den lokala miljö- och hälsoskyddsnämnden kontaktas inför varje tränings- och provtillfälle. En veterinär ska vara vidtalad och kunna inställa sig med kort varsel. En utbildning och certifiering av s.k. grävlingsfogdar har startats och sker fortlöpande. Som har nämnts träffade EU 1998 två avtal om internationella normer för humana fångstmetoder. Vidare pågår inom Europeiska kommissionen ett arbete med ett nytt direktivförslag för att inom gemenskapen kunna genomföra de åtaganden som avtalen om humana fångstmetoder innebär. Utskottet anser att det är angeläget att upprätthåller en hög ambitionsnivå när det gäller djurskydd och konstaterar att åtgärder har vidtagits för att tillgodose flera av de synpunkter som framförts mot grytjakt. Utskottet anser att regeringen bör påskynda arbetet med att behandla utredningsbetänkandet Ny djurskyddslag. Mot bakgrund av att frågan om djurskydd vid jakt och grytjakt kommer att behandlas vid regeringens prövning av utredningsbetänkandet Ny djurskyddslag föreslår utskottet inte någon åtgärd med anledning av mo-tionerna 2014/15:413 (FP) och 2014/15:680 (M). Motionerna bör lämnas utan vidare åtgärd. Utskottets förslag i korthet avslår motioner om en ansvarsfull jaktturism och respekt för renskötsel och om prisnivåerna för jakt på statens marker. En ansvarsfull jaktturism bör enligt motion 2014/15:32 av (FP) yrkande 2 visa respekt för renskötsel, samisk kultur och historia. Reglerna för småviltsjakt bör även beakta samernas påverkan och inflytande. De goda exemplen som finns genom engagerade samebyar bör tas till vara. Enligt motion 2014/15:2330 av (M) bör tydligare krav ställas på länsstyrelserna att inte höja prisnivåerna för jakt på statens marker mer än kostnadsprisindex. Staten är en stor ägare av skog och mark och är därmed ansvarig för den jakt som bedrivs på dessa marker. i har kraftigt höjt priserna för att jaga i de jämtländska markerna. Trots att prisbasbeloppet har ändrats med , har priserna för dygns- och årskort höjts med betydligt mer. Det är viktigt att jakten görs tillgänglig för alla. Samernas ställning som folk framgår av regeringsformen. Genom samernas ställning som urfolk har de en särskild ställning i samhället. Samerna har som urfolk rätt till självbestämmande, vilket huvudsakligen utövas via . Det övergripande målet för samepolitiken är enligt budgetpropositionen (prop. 2014/15:1 utg.omr. 23) att främja det samiska folkets möjligheter att behålla och utveckla ett eget kultur- och samhällsliv, byggt på en ekologiskt hållbar rennäring och andra samiska näringar. En förutsättning för att målet ska uppnås är att det samiska folket ges möjligheter att delta i beslutsfattande i frågor av väsentlig betydelse för dem, såsom samhällsplanering. Dialog och samverkan med såväl myndigheter som andra intressenter är därför viktigt. I detta spelar en avgörande roll, och regeringen anser därför att myndigheten ska förstärkas. Det är också ett av skälen till att regeringen avser att ha en fördjupad dialog med samiska representanter om den framtida samepolitiken. En livskraftig rennäring ska ge försörjning på ett långsiktigt hållbart sätt med de samiska kulturvärdena och traditionell kunskap om brukandet av de biologiska naturresurserna som grund. Regeringen värnar om ett starkt och utvecklat, levande samiskt närings- och kulturliv med framtidstro. I detta ingår de samiska språkens användning i samhället. Frågan om avgifter för småviltsjakt i renbetesfjällen i styrs av rennäringslagstiftningen. Den som är av samisk härkomst och medlem i en sameby får enligt rennäringslagen (1971:437) använda mark och vatten till underhåll för sig och sina renar. På kronomark ovanför odlingsgränsen som står under statens omedelbara disposition och på renbetesfjällen får staten upplåta rätt till jakt endast om upplåtelsen kan ske utan avsevärd olägenhet för renskötseln (32 § rennäringslagen). Dessutom krävs att upplåtelsen är förenlig med god viltvård och kan ske utan besvärande intrång i den rätt till jakt som en medlem i en sameby har. Enligt 3 § rennäringsförordningen (1993:384) ska rätt till icke yrkesmässig småviltsjakt upplåtas på statens mark ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen om olägenhet av betydelse inte uppkommer för rennäringen, om hinder inte möter enligt 32 § rennäringslagen och om jakten inte inverkar menligt på miljön, turismen eller andra intressen. Reger-ingen har delegerat till att pröva frågor om upplåtelse av jakten. Upplåtelsen ska som huvudregel ske mot en avgift (34 § rennäringslagen). Avgiften ska fördelas mellan Samefonden och den sameby som berörs av upplåtelsen. Regeringen har dessutom gett rätt att ta ut en avgift som ska gå till administrationen av den enskilda upplåtelsen, åtgärder för fiskevård och viltvård samt fiskebevakning och jaktbevakning. Utskottet vill uppmärksamma att det pågår en prövning av ovannämnda avgifter. i beslutade om villkor för upplåtelse av småviltsjakt på statens mark ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen inom 2013/14 med stöd av 32 § rennäringslagen. överklagade beslut, och överlämnade överklagandet till förvaltningsrätten i för överprövning. Förvaltningsrätten fann dock att beslut om upplåtelse enligt 32 § rennäringslagen i enlighet med 99 § i samma lag ska överklagas till regeringen. Förvaltningsrätten avskrev därför målet och överlämnade det till regeringen. Enligt uppgift bereds ärendet inom (dnr N2015/239/FJR). stämde Girjas sameby i staten och yrkade vid (mål nr T 323-09) att tingsrätten ska fastställa att samebyn i förhållande till staten ensam har rätten till småviltsjakt och fiske inom samebyns område på kronoöverloppsmark 2:1. I andra hand yrkade samebyn fastställande av att samebyn och staten gemensamt har rätten till småviltsjakt och fiske på nämnda område samt att småviltsjakt- och fiskerätt inom området endast får upplåtas av samebyn och staten gemensamt. Enligt uppgift från är den förberedande skriftväxlingen avslutad, och huvudförhandlingen är planerad till . Enligt 31 § förordningen (2007:825) med länsstyrelseinstruktion ska en delegation för rennäringsfrågor finnas inom var och en av länsstyrelserna i , och . Inom varje länsstyrelse ska det enligt 40 a § finnas en viltförvaltningsdelegation. En viltförvaltningsdelegation är enligt förordningen (2009:1474) om viltförvaltningsdelegationer ett organ inom för samverkan i frågor som rör viltförvaltningen inom länet, och den ska bl.a. besluta om övergripande riktlinjer för viltförvaltningen inom länet. En viltförvaltningsdelegation består av bl.a. fem ledamöter som är politiska företrädare, men i län med en rennäringsdelegation ska en av de politiska företrädarna utses efter samråd med . Därutöver ska ett län med rennäring ha en ledamot som utses efter samråd med . Utskottet har tidigare när det gäller upplåtelse av småviltsjakt i ett tillkännagivande konstaterat att det tidigare regelverket, som ändrades 2007, gjorde det möjligt att reglera jakten och vid situationer med alltför hårt jakttryck gynna befolkningen i (bet. 2011/12:MJU13). Självfallet ska de svenska reglerna för upplåtelse av småviltsjakt inte hindra företag att bedriva verksamhet i i enlighet med den fria etableringsrätten. Svenska myndigheter kan inte ställa krav på att företag som arrangerar jakt ska vara etablerade i eller i en viss kommun. Utskottet anförde i tillkännagivandet att regeringen långsiktigt bör trygga fjälljakten och i det arbetet ompröva bestämmelserna i 3 § rennäringsförordningen i syfte att återgå till regleringen som den var utformad före ändringen . Också fortsättningsvis bör upplåtelse av jakt kunna ske bara under förutsättning att det inte uppkommer någon olägenhet av betydelse för rennäringen. Landsbygdsminister anförde i en frågestund (prot. 2014/15:59) att tillkännagivandet om fjälljakten bereds i . Genom samernas ställning som urfolk har de en särskild ställning i samhället. Utskottet vill betona att förvaltningsmyndigheterna utövar sin verksamhet självständigt under författningarna. Det är inte uppgift att föreskriva hur en förvaltningsmyndighet ska besluta i ärenden som rör myndighetsutövning mot enskilda. Företrädare för rennäringen har som redovisats ovan en särställning inom viltförvaltningsdelegationerna. Frågan om småviltsjakt ovanför odlingsgränsen bereds av regeringen, och den finns också med bland de förslag som utskottet i ett tillkännagivande i inledningen av detta betänkande föreslår att regeringen ska utreda. Utskottet föreslår att motionerna 2014/15:32 (FP) och 2014/15:2330 (M) lämnas utan vidare åtgärd med vad som anförts och i avvaktan på resultatet av det pågående arbetet. Utskottets förslag i korthet avslår motioner om dubbelregistrering av jaktområden och om att alla som bor på statlig mark där renskötsel är tillåten ska ha samma rättigheter till jakt och fiske oavsett näringstillhörighet och etnisk tillhörighet. Jämför reservation 9 (SD). Enligt motion 2014/15:101 av (M) bör en översyn göras av dubbelregistreringen av jaktområden. Dubbelregistrering av jakt förekommer inom delar av det svenska renskötselområdet. Det innebär att två jaktlag kan vara verksamma på samma mark, vilket riskerar att skapa konflikter mellan renägande samer och den övriga befolkningen i vissa delar av . Självklart ska medlemmarna i en sameby ha rätt att utöva den jakträtt de har i enlighet med sin renskötselrätt, men man bör från länsstyrelsernas sida samordna bättre med markägarna så att dagens dubbelregistrering kan ersättas med ett mer smidigt system där jakträtter inte kolliderar, anser motionären. Den s.k. dubbelregistreringen vid älgjakt på mark ovanför odlingsgränsen bör avskaffas enligt motion 2014/15:1913 av (M). Jaktmarker där markägaren vill jaga älg ska registreras som älgjaktsområden hos . Detta görs inom renskötselområdet liksom i övriga landet av markägaren eller jakträttshavaren. Dubbelregistreringen innebär dock att alla marker inom en samebys renskötselområde även kan registreras som älgjaktsområde av samebyn. Detta innebär att älgjakt bedrivs av två olika jaktlag med var sin tilldelning av älg från . Systemet föreskriver att samråd ska hållas, men det sker som regel inte. Medlemmarna i en sameby måste tillförsäkras den jakträtt de har i enlighet med renskötselrätten. Detta kan ske genom älgjakt på områden som undantagits för samebyns egen räkning och/eller genom att personen ingår i ett befintligt jaktlag inom samebyns område. Älgförvaltningssystemet bör enligt motionären gälla även i de delar av landet där medlemmar i en sameby har rätt att jaga. Registreringen av älgjaktsområden bör förbehållas markägaren eller den som markägaren upplåtit sin jakträtt till. I motion 2014/15:2779 av m.fl. (SD) yrkande 2 anförs att alla som bor på statlig mark där renskötsel är tillåten ska ha samma rättigheter till jakt och fiske oavsett näringstillhörighet och etnisk tillhörighet. Staten har gett renägare större och större marker till älgjakt på andra orts-bors bekostnad. Älgjakten är och har varit viktigare för den övriga befolkningens försörjning än för renägarna. Stora delar av det s.k. renbetesområdet har historiskt tillhört fjällbönder. Dubbelregistreringen vid jakt, där flera jaktlag jagar inom ett område, är livsfarlig och skapar många konflikter. bör enligt motionärerna avskaffa det systemet som på ett flertal områden gynnar renägande samer på den övriga lokalbefolkningens bekostnad. behandling och kompletterande uppgifter Fastighetsägaren har enligt 10 § jaktlagen (1987:259) jakträtten på den mark som hör till fastigheten. Enligt rennäringslagen har en medlem i en sameby emellertid rätt att jaga på utmark inom de delar av byns betesområde som hör till renbetesfjällen i eller i de delar som i lagen kallas lappmarkerna i och när renskötsel är tillåten där (25 §). Jakträtten gäller på både statlig och privat mark, och ingår i den bruksrätt som renskötselrätten utgör och är underkastad de begränsningar som följer av jaktlagstiftningen (bet. 2012/13:MJU17). En samebymedlem har dock inte ensamrätt till jakten på dessa marker eftersom markägaren har den jakträtt som följer med äganderätten till marken. Det finns således en dubbel jakträtt. Som nämnts tidigare tillkännagav i betänkande 2010/11:MJU6 att det parallella nyttjandet av jaktmarken av såväl samer som andra jaktlag skapar en onödig konflikt mellan samebyar och annan ortsbefolkning.