bet · H201JuU8 · 2015-02-12 00:00:00 — Strafflindring vid medverkan till utredning av egen brottslighet I betänkandet behandlar utskottet regeringens proposition 2014/15:37 Strafflindring vid medverkan till utredning av egen brottslighet och två motionsyrkanden som väckts med anledning av propositionen. Vidare behandlas två motionsyrkanden från den allmänna motionstiden . Utskottet ställer sig bakom regeringens lagförslag och avstyrker motionsyrkandena. Förslaget innebär att en tilltalad som har lämnat uppgifter som är av väsentlig betydelse för utredningen av brottet ska kunna få ett kortare straff än det som annars skulle ha dömts ut. Det är endast uppgifter som avser det egna brottet som omfattas av förslaget. Lagförslaget innebär vidare ett förtydligande av möjligheten till strafflindring vid s.k. sanktionskumulation, dvs. då en tilltalad förutom den straffrättsliga påföljden även drabbas av andra rättsliga sanktioner till följd av den brottsliga gärningen. Bestämmelsen är avsedd att ge ökad uppmärksamhet åt olika fall av sanktionskumulation så att den totala reaktionen på ett brott blir välavvägd och proportionerlig. Det föreslås även vissa ytterligare förändringar i regleringen av strafflindringsgrunder bl.a. i syfte att den ska bli mer överskådlig och tydlig. Lagändringarna föreslås träda i kraft . I betänkandet finns två reservationer (SD och V) och ett särskilt yttrande (M, C, FP, KD). Utskottets förslag till riksdagsbeslut Strafflindring vid medverkan till utredning av egen brottslighet m.m. 1.Förslag till ändring i , punkt 1 (V) 2.Kronvittnessystem, punkt 2 (SD) Förslag till ändring i , punkt 1 (M, C, FP, KD) Bilaga 1 Förteckning över behandlade förslag Motioner från allmänna motionstiden /15 Bilaga 2 Regeringens lagförslag Bilaga 3 Reservantens lagförslag Utskottets förslag till riksdagsbeslut Förslag till ändring i antar regeringens förslag till lag om ändring i . Därmed bifaller proposition 2014/15:37 och avslår motionerna 2014/15:3019 av m.fl. (V) och 2014/15:2970 av m.fl. (M, C, FP, KD) yrkande 11. Reservation 1 (V) 2014/15:3023 av och (SD) och 2014/15:2535 av och (SD) yrkande 8. Reservation 2 (SD) Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (M), (MP), i (S), (S), (M), Arhe Hamednaca (S), (SD), (M), (S), (C), (M), (S), (SD), (FP), (V), (KD) och Lawen Redar (S). I regeringens proposition 2014/15:37 föreslås bl.a. att den som medverkar till utredning av sin egen brottslighet ska få strafflindring. Förslaget till riksdagsbeslut återges i bilaga 1. Lagförslaget finns i bilaga 2. Lagförslaget har granskats av Lagrådet. Med anledning av propositionen har två motionsyrkanden väckts. I betänkandet behandlas också två motionsyrkanden från den allmänna motionstiden . Förslagen i motionerna återges i bilaga 1. Strafflindring vid medverkan till utredning av egen brottslighet m.m. Utskottets förslag i korthet antar regeringens lagförslag och avslår ett motionsyrkande om avslag på propositionen i den del som rör strafflindring vid medverkan till utredning av egen brottslighet. avslår vidare två motionsyrkanden om att införa ett kronvittnessystem samt ett motionsyrkande som får anses tillgodosett med lagförslaget. Jämför reservationerna 1 (V) och 2 (SD) och särskilt yttrande (M, C, FP, KD). Strafflindring vid medverkan till utredning av egen brottslighet Regeringen föreslår att en ny strafflindringsgrund införs som avser medverkan till utredning av egen brottslighet. Vid straffmätningen ska rätten utöver brottets straffvärde i skälig omfattning beakta om den tilltalade har lämnat uppgifter som är av väsentlig betydelse för utredningen av brottet. Att en misstänkt gärningsman medverkar till utredningen av det egna brottet och därigenom bidrar till att händelseförloppet klargörs kan enligt regeringen anses ge uttryck för ett ansvarstagande hos gärningsmannen. Det är ett beteende som kan anses positivt och föredömligt genom att det markerar en vilja att klara upp och ställa till rätta efter sig och att gärningsmannen tar avstånd från den brottsliga gärningen. Indirekt kan en ordning som uppmuntrar ett sådant beteende bidra till att främja respekten för rättsväsendet. Regeringen anför vidare att en ordning där utredningsmedverkan kan beaktas vid straffmätningen innebär ett tydligt incitament för en misstänkt person att medverka vid utredningen av det egna brottet. Det kan i sin tur bidra till mer effektiva brottsutredningar och därmed leda till resursbesparingar. Att förundersökning och lagföring kan ske på ett mer effektivt sätt kan också antas medföra en ökad tilltro till rättsväsendet från allmänhetens sida. I propositionen redogör regeringen för att några remissinstanser har uttryckt oro för att en strafflindringsgrund som tar sikte på utredningsmedverkan skulle kunna leda till felaktiga erkännanden, oriktiga uppgifter om brottet samt mindre grundliga brottsutredningar. Enligt regeringens bedömning torde risken för felaktiga uppgifter dock vara liten så länge möjligheten till strafflindring enbart skulle kunna komma i fråga vid medverkan till utredning av egen brottslighet. Regeringen understryker att det naturligtvis är en given utgångspunkt att beviskraven upprätthålls även i de fall där den tilltalades egna uppgifter ligger till grund för utredningen. Behövliga utredningsåtgärder ska alltså vidtas för att kontrollera riktigheten av den misstänktes uppgifter, precis som enligt den nuvarande ordningen. Den misstänkte har dessutom en ovillkorlig rätt att när som helst återta ett erkännande. Av propositionen framgår också att några remissinstanser har ifrågasatt om inte ett system som uppmuntrar en misstänkt att medverka vid utredningen av det egna brottet kan undergräva den rätt som en misstänkt har enligt att inte uttala sig eller belasta sig själv. I detta sammanhang uttalar regeringen att en grundläggande utgångspunkt vid beaktande av de omständigheter som anges i 29 kap. 5 § är att de endast kan tillämpas i mildrande riktning. Frånvaron av någon av omständigheterna kan alltså aldrig åberopas i straffskärpande syfte. En sådan strafflindringsgrund som diskuteras skulle vidare inte innebära någon skyldighet eller än mindre något tvång att yttra sig eller på något sätt underlätta åklagarens arbete genom t.ex. medgivanden eller belastande material. Den som väljer att förneka eller att inte medverka till utredningen av ett brott kan således inte drabbas av ett straff som är strängare än vad som följer av de allmänna kriterierna för påföljdsbestämning. En sådan reglering som föreslås kan därför enligt regeringens mening inte anses stå i strid med . Ett system med kronvittnen övervägs inte i detta sammanhang. Med kronvittne brukar avses en gärningsman som avslöjar sina medbrottslingar eller andra brottslingar och därigenom får en mildare påföljd eller går fri från straff. Regeringen anför att ett sådant system aktualiserar frågor om hur man ska bedöma bevisvärdet av de uppgifter som lämnas av kronvittnen samt hur en sådan ordning förhåller sig till övriga medtilltalades rätt till en rättvis rättegång. Dessa frågor är av grundläggande betydelse för såväl behovet av som förutsättningarna för ett sådant system och ställer krav på noggranna överväganden i särskild ordning. Regeringen anför i propositionen att några remissinstanser har framfört farhågor för att gränsdragningsproblem skulle kunna uppstå i förhållande till ett system med kronvittnen. Det har även uttalats oro för att det skapas ett kronvittnessystem trots att det inte varit avsikten. I denna del anför regeringen att ett system med kronvittnen i flera avseenden skiljer sig från en ordning som möjliggör strafflindring vid utredning av egen brottslighet. En annan sak är att ett uppgiftslämnande om den egna brottsligheten ibland kan omfatta även andras brottslighet. Så kan t.ex. vara fallet när ett brott har begåtts av flera personer gemensamt. Enligt regeringens bedömning bör risken för eventuella svårigheter med anledning av det dock inte överdrivas. Ett uppgiftslämnande om brottslighet som är gemensam med någon eller några andra personer behöver inte nödvändigtvis innefatta ett avslöjande av övriga gärningsmäns identitet utan kan röra andra omständigheter som underlättar utredningen av brottsligheten. I den mån uppgifter lämnas som avser någon annan gärningsman är det enbart uppgifternas värde i förhållande till utredningen av den egna brottsligheten som kan ligga till grund för strafflindring. Regeringen anför i propositionen att Riksåklagaren i en rapport har framhållit att det är viktigt att en möjlighet till strafflindring vid utredningsmedverkan införs eftersom det skulle kunna få betydelse för både kortare häktningstider, minskad användning av restriktioner och kostnaderna för förundersökningen (Häktningstider och restriktioner, ). Sammanfattningsvis anser regeringen att det finns goda skäl för en ny strafflindringsgrund som tar sikte på utredningsmedverkan. En sådan ordning stämmer också överens med den i flera andra nordiska länder. Det föreslås därför att det införs en ny strafflindringsgrund som avser att en tilltalad medverkat till utredningen av egen brottslighet. Regeringen har för avsikt att på lämpligt sätt följa upp tillämpningen av den nu föreslagna bestämmelsen. En utgångspunkt bör vara att en sådan uppföljning kan initieras från ikraftträdandet. Regeringen pekar i propositionen på att vissa av de nuvarande strafflindringsgrunderna tar sikte på s.k. sanktionskumulation, dvs. att den tilltalade utöver straffet också drabbas av andra sanktioner med anledning av den brottsliga gärningen. Regeringen föreslår att möjligheten till strafflindring vid sanktionskumulation förtydligas genom att det införs en ny strafflindringsgrund som anger att rätten vid straffmätningen i skälig omfattning ska beakta om ett straff utmätt efter brottets straffvärde skulle framstå som oproportionerligt strängt med hänsyn till andra rättsliga sanktioner till följd av brottet. Avsikten är emellertid inte att förändra den gällande ordningen, varken i fråga om vilka typer av sanktioner som bör tillmätas betydelse, i vilket led ett hänsynstagande bör ske eller vilket genomslag strafflindringsgrunden ska få vid påföljdsbestämningen. Andra förändringar avseende strafflindringsgrunderna I propositionen föreslår regeringen att innehållet i 29 kap. 5 § omdisponeras så att de skäl för strafflindring som vilar på samma grund följer efter varandra. Regeringen föreslår vidare att den särskilda punkt i 29 kap. 5 § som avser s.k. utvisningsmen ändras. Enligt bestämmelsens nuvarande lydelse ska domstolen beakta om den tilltalade förorsakas men genom att han på grund av brottet utvisas ur riket. Av rättspraxis följer att vid den bedömningen ska beaktas såväl att utvisningen innebär att personen i fråga får lämna som att utvisningen innebär att den tilltalade registreras på Schengens informationssystems spärrlista och därmed nekas tillträde till eller uppehållstillstånd i samtliga Schengenstater (se NJA 2001 s. 500). Regeringen hänvisar till att (SOU 2012:34) påtalat att det således inte bara är utvisningen i sig som kan innebära ett men för den tilltalade utan även den följd som en utvisning regelmässigt ger upphov till i form av en registrering i Schengens informationssystems spärrlista. Regeringen föreslår därför att bestämmelsens lydelse ändras så att domstolen ska beakta om den tilltalade förorsakas men till följd av utvisningen. Slutligen föreslår regeringen en förändring av den punkt i 29 kap. 5 § som avser arbetsrättsliga följder m.m. Regeringen anför att det är rimligt att det görs en individuell bedömning av vilken verkan ett avskedande eller en uppsägning har i det enskilda fallet. Det finns mot den nu angivna bakgrunden enligt regeringen skäl att ändra bestämmelsen så att det klart framgår att ett avskedande eller en uppsägning – på motsvarande sätt som vid en utvisning – ska förorsaka den tilltalade men för att kunna leda till strafflindring. Bedömningen av vilken verkan förlusten av arbetet har får betydelse både för frågan om förhållandet alls ska beaktas vid straffmätningen och i så fall i vilken utsträckning. Regeringens förslag innebär att domstolen ska beakta om den tilltalade förorsakas men till följd av avskedande, uppsägning eller annat hinder eller synnerlig svårighet i yrkes- eller näringsutövning. I motion 2014/15:3019 av m.fl. (V) yrkas att avslår regeringens förslag om en ny strafflindringsgrund angående medverkan till utredning av egen brottslighet. Motionärerna anför att de anser att det finns flera principiella skäl mot den föreslagna strafflindringsgrunden. De hänvisar till att flera remissinstanser har pekat på att det kan uppstå problem vid tillämpningen av bestämmelsen, t.ex. när det gäller hur den enskildes medverkan ska bedömas och värderas. Det finns också risk för att förslaget leder till felaktiga erkännanden, oriktiga uppgifter om brottet och mindre grundliga brottsutredningar. Motionärerna anser vidare att gränsdragningen i förhållande till ett system med kronvittnen kan bli besvärlig och att det finns en risk för att förslaget strider mot oskuldspresumtionen i . I motion 2014/15:3023 av och (båda SD) begärs ett tillkännagivande om att införa ett system med kronvittnen. Motionärerna anför att , och har ett system med kronvittnen och att det även i finns en efterfrågan på ett sådant system. Hur stor strafflindring någon ska få bör utredas närmare. Fördelarna med ett kronvittnessystem överväger enligt motionärerna nackdelarna. Bland annat bör handläggningstiderna kunna kortas, speciellt i mindre komplicerade ärenden. Även häktningstiderna bör kunna kortas och restriktioner användas i mindre utsträckning. Vidare innebär systemet ett incitament för misstänkta att berätta om sin egen och andras brottslighet, vilket ökar chansen att lagföra personer högre upp i den brottsliga hierarkin. Ett likalydande yrkande framförs i motion 2014/15:2535 yrkande 8 av samma motionärer. I motion 2014/15:2970 yrkande 11 av m.fl. (M, C, FP, KD) begärs ett tillkännagivande om att en tilltalad som har lämnat uppgifter av väsentlig betydelse för utredningen av det egna brottet ska kunna få ett kortare straff än det som annars skulle ha dömts ut. Regeringens förslag innebär att en ny strafflindringsgrund införs som avser medverkan till utredning av egen brottslighet. Utskottet anser i likhet med regeringen att en möjlighet till strafflindring vid utredningsmedverkan kan motiveras utifrån flera olika utgångspunkter. Det är rimligt att en tilltalad som medverkat vid utredningen av det egna brottet och vars agerande ger uttryck för ansvarstagande och ånger får tillgodoräkna sig detta förhållande vid påföljdsbestämningen. I motion 2014/15:3019 (V) anförs att förslaget med stor sannolikhet kan innebära tillämpningssvårigheter, bl.a. när det gäller hur den enskildes medverkan ska bedömas och värderas. Utskottet vill peka på att det framgår av 22 § förundersökningskungörelsen (1947:948) att ett förundersöknings-protokoll ska avfattas så att det ger en trogen bild av vad som förekommit vid förundersökningen av betydelse för målet. Som regeringen anför bör det därmed framgå av innehållet i ett korrekt utformat förundersökningsprotokoll om den tilltalade har bidragit till utredningen och i så fall på vilket sätt. Om parterna är oense i frågan om den tilltalades medverkan torde förundersökningsprotokollet utgöra ett gott underlag för domstolens bedömning. Utskottet kan inte heller ställa sig bakom vad motionärerna anför om att förslaget riskerar att leda till felaktiga erkännanden, oriktiga uppgifter eller mindre grundliga brottsutredningar. Utskottet gör i detta avseende samma bedömning som regeringen, nämligen att risken för felaktiga uppgifter är liten så länge möjligheten till strafflindring enbart kan komma i fråga vid medverkan till utredning av egen brottslighet. Det är vidare självfallet så att beviskraven måste upprätthållas även i de fall där den tilltalades egna uppgifter ligger till grund för utredningen. Behövliga utredningsåtgärder ska alltså vidtas för att kontrollera riktigheten av den misstänktes uppgifter, precis som enligt den nuvarande ordningen. Den misstänkte har dessutom en ovillkorlig rätt att när som helst återta ett erkännande. Utskottet delar regeringens uppfattning att det bör finnas goda förutsättningar att upptäcka eventuella felaktigheter. Som utskottet utvecklar nedan övervägs inte ett system med kronvittnen i detta sammanhang. Enligt motionärerna finns det en överhängande risk att den föreslagna strafflindringsgrunden kommer att innebära gränsdragnings-problem i förhållande till ett system med kronvittnen. Utskottet delar inte denna bedömning. I den mån uppgifter lämnas som avser någon annan gärningsman är det enbart uppgifternas värde i förhållande till utredningen av den egna brottsligheten som kan ligga till grund för strafflindring. Frågan om gränsdragning i förhållande till ett system med kronvittnen bör därmed kunna hanteras på ett godtagbart sätt. Motionärerna uttrycker vidare farhågor om att förslaget riskerar att strida mot oskuldspresumtionen i artikel 6.2. i . Enligt den artikeln ska var och en som blivit anklagad för ett brott betraktas som oskyldig till dess att hans eller hennes skuld lagligen har fastställts. Det finns ett nära samband mellan oskuldspresumtionen och rätten för en misstänkt att avstå från att uttala sig under utredningen, dvs. att inte behöva bidra till utredningen eller bevisningen i målet genom att göra medgivanden eller tillhandahålla belastande material. Av praxis framgår att en brottsutredande myndighet under inga omständigheter får använda tvång eller vilseleda den misstänkte för att få denne att medverka och därmed kanske belasta sig själv i en ansvarsfråga. Utskottet vill när det gäller denna fråga understryka att en grundläggande utgångspunkt vid beaktande av de omständigheter som anges i 29 kap. 5 § är att de endast kan tillämpas i mildrande riktning. Frånvaron av någon av omständigheterna kan alltså aldrig åberopas i straffskärpande syfte. Som regeringen framhåller kan den som väljer att förneka eller att inte medverka till utredningen av ett brott således inte drabbas av ett straff som är strängare än vad som följer av de allmänna kriterierna för påföljdsbestämning. Utskottet delar regeringens slutsats att den föreslagna regleringen inte kan anses stå i strid med . Utskottet gör vidare, i likhet med Riksåklagaren, bedömningen att förslaget bör kunna bidra till kortare häktningstider och minskad användning av restrik-tioner. Utskottet noterar slutligen med tillfredsställelse att regeringen har för avsikt att på lämpligt sätt följa upp tillämpningen av den nu föreslagna bestämmelsen om strafflindring vid medverkan till utredning av egen brottslighet. Sammanfattningsvis anser utskottet att förslaget om strafflindring vid medverkan till utredning av egen brottslighet är väl avvägt och bör antas av . I propositionen föreslås även vissa andra förändringar av bestämmelsen om strafflindring. Dessa förslag har inte lett till några motionsyrkanden eller några andra invändningar under utskottsbehandlingen. Utskottet anser att regeringens lagförslag även i denna del är ändamålsenligt utformat och bör antas. Utskottet avstyrker med det anförda motion 2014/15:3019 (V). Även mo-tion 2014/15:2970 (M, C, FP, KD) yrkande 11 avstyrks eftersom den får anses tillgodosedd med regeringens lagförslag. I motionerna 2014/15:2535 (SD) yrkande 8 och 2014/15:3023 (SD) föreslås att ett kronvittnessystem införs. Som regeringen anför skiljer sig ett system med kronvittnen i flera avseenden från en ordning som möjliggör strafflindring vid medverkan till utredning av egen brottslighet. Bland annat aktualiseras frågor om hur man ska bedöma bevisvärdet av de uppgifter som lämnas av kronvittnen samt hur en sådan ordning förhåller sig till övriga medtilltalades rätt till en rättvis rättegång. Dessa frågor är av grundläggande betydelse för såväl behovet av som förutsättningarna för ett sådant system och ställer krav på noggranna överväganden i särskild ordning. Utskottet anser inte att bör ta något initiativ i frågan och avstyrker därför motionerna. Förslag till ändring i , punkt 1 (V) av (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: antar regeringens förslag till lag om ändring i med den ändringen att förslaget får den lydelse som framgår av bilaga 3. 2014/15:3019 av m.fl. (V), bifaller delvis proposition 2014/15:37 och avslår motion 2014/15:2970 av m.fl. (M, C, FP, KD) yrkande 11. Jag anser att det finns flera principiella skäl som talar emot att införa regeringens förslag om strafflindring vid medverkan till utredning av egen brottslighet. Som påpekats av flera remissinstanser kommer förslaget med stor sannolikhet att leda till tillämpningssvårigheter, bl.a. när det gäller hur den enskildes medverkan ska bedömas och värderas. Det kan t.ex. tänkas att en misstänkt anser sig ha bidragit väsentligt till utredningen, men att den uppfattningen inte delas av polis eller åklagare. Risken finns att godtyckliga bedömningar hos enskilda poliser eller åklagare liksom försvarares skicklighet får stor betydelse. Det finns också en risk för att förslaget leder till felaktiga erkännanden, oriktiga uppgifter om brottet och till mindre grundliga brottsutredningar. Förslaget riskerar även att medföra orättvisa resultat, t.ex. genom att personer som begår lättutredda brott hamnar i ett sämre läge än de som begår mer svårutredda brott. Förutsättningarna för medverkan kommer vidare att variera mellan olika personer beroende på hur långt utredningsarbetet har framskridit innan någon misstänks. Utrymmet att medverka för den misstänkte kommer att ha olika betydelse för utredningen och därmed för en eventuell möjlighet att få strafflindring. En person som begått brott tillsammans med någon annan kan dessutom av olika skäl vara förhindrad att medverka i den grad han eller hon vill jämfört med om det är fråga om en ensam gärningsperson. Jag anser också att förslaget innebär en besvärlig gränsdragning i förhållande till ett system med kronvittnen. Även om det i propositionen är uttalat att avsikten inte är att införa ett sådant system, så är det viktigt att riskerna för en utveckling mot ett sådant system eller mot s.k. plea bargaining (åtalsuppgörelse) inte underskattas. Sammantaget riskerar förslaget enligt min uppfattning att minska förutsebarheten i rättstillämpningen och äventyra allas likhet inför lagen. Jag delar remissinstansen farhågor att förslaget riskerar att strida mot oskuldspresumtionen enligt , då ett system som uppmuntrar en misstänkt att medverka vid utredningen av det egna brottet kan undergräva den rätt som en misstänkt har att inte uttala sig eller belasta sig själv. I propositionen motiveras förslaget till stor del med effektivitetsargument, och bestämmelsen har utformats på ett sådant sätt att effektivitetsskäl synes ha hamnat i förgrunden. Enligt min mening bör effektivitetsskäl inte vara den avgörande aspekten när nya regler av den här karaktären införs. Behovet av en snabbare utredning av brott och handläggning inom rättsväsendet är i första hand något som ska åtgärdas genom regleringsbrev eller inom myndigheternas egen organisation. Med hänvisning till vad jag anfört ovan anser jag att regeringens förslag bör avslås i den del det avser strafflindring vid medverkan till utredning av egen brottslighet. Jag har inga invändningar när det gäller de övriga förslag som lämnas i propositionen. Sammanfattningsvis bör 29 kap. 5 § ges den lydelse som framgår av bilaga 3. Kronvittnessystem, punkt 2 (SD) av (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2014/15:3023 av och (SD) och 2014/15:2535 av och (SD) yrkande 8. Vi är positiva till regeringens förslag om strafflindring vid medverkan till utredning av egen brottslighet samt de övriga förslag som lämnas i propositionen.