bet · H201KU20 · 2015-06-05 00:00:00 — Samordningskansliets uppgift är att säkra att den överenskomna politiken också blir den som genomförs. Kansliet består av en statssekreterare från respektive regeringsparti. Statssekreterare i samordningskansliet är och . Av 1 kap. 6 § regeringsformen (RF) följer att regeringen styr riket. Själva regeringsarbetet regleras närmare i 7 kap. RF. Bestämmelserna är avsiktligt knapphändigt utformade. Enligt motiven bör regeringens arbetsformer inte göras till föremål för en ingående grundlagsreglering som tynger regeringsarbetet med formaliteter och hindrar en anpassning av arbetet till växlande förhållanden (prop. 1973:90 s. 179). En allmän utgångspunkt bör därför vara att visa återhållsamhet med att binda regeringens arbetsformer i grundlag. För att bereda regeringsärenden och för att biträda regeringen och statsråden i deras verksamhet i övrigt ska det finnas ett regeringskansli (7 kap. 1 § RF). I detta ingår departement för olika verksamhetsgrenar. Regeringen fördelar ärendena mellan departementen och statsministern utser bland statsråden chefer för departementen. Även själva förfarandet vid beredningen av regeringsärenden regleras endast i begränsad omfattning i regeringsformen. Detta förfarande överensstämmer med den allmänna målsättningen om handlingsfrihet för varje regering (, författning efter EU-anslutningen, 2000, s. 214). Enligt 7 kap. 3 § RF avgörs regeringsärenden av regeringen vid ett regeringssammanträde. Beslutsfattandet i regeringen sker alltså genom kollektivt fattade beslut, och regeringsformen tar därmed i princip avstånd från ministerstyre, dvs. rätten för ett statsråd att även statsrättsligt sett avgöra regeringsärenden. Vad gäller regeringsarbetet och systemet med kollektiva regeringsbeslut anförde Grundlagberedningen att även om systemet kunde te sig som onödigt formbundet med avseende på åtskilliga ärenden av mindre räckvidd och betydelse hade det stora företräden såsom underlag för det samarbete som ständigt pågår i ärenden av varierande art (SOU 1972:15 s. 79 f.). Särskilt med en koalitions- eller samlingsregering låg det enligt Grundlagberedningen ett värde i ett gemensamt ansvar för ministrarna, ett ansvar som kunde åberopas som motiv för insyn och medverkan över departementsgränserna. I sina överväganden om förslaget till utformning av regeringsärenden, såsom s.k. kollektivärenden, betonade Grundlagberedningen att ”särskilt om regeringen består av företrädare för skilda partier kan det vara angeläget att regeringen arbetar i former som stimulerar till sammanhållning mellan ministrarna” (s. 149). Vid remissbehandlingen av Grundlagberedningens förslag framförde några remissinstanser kritiska synpunkter på förslaget till organisatorisk reglering av regeringsarbetet. Det anfördes att statsrådskretsen borde utvidgas väsentligt. För att regeringen likväl till fullo skulle kunna fullgöra den politiska styrningen hävdades det i sammanhanget att det inom statsrådskretsen borde bildas ett särskilt inre kabinett för politiska frågor. I grundlagspropositionen framhöll departementschefen mot bakgrund av remissynpunkterna att man vid utformningen av grundlagsreglerna om regeringsarbetet måste räkna med olika typer av regeringar: enpartiregering, koalitionsregering mellan två eller flera partier och samlingsregering samt att de olika typerna av regering kunde kräva olika arbetsformer (prop. 1973:90 s. 180). Vidare anförde departementschefen att om grundlagsregleringen av regeringsarbetet begränsades på det sätt han förordade öppnades möjligheter att variera arbetsformerna alltefter behov och målsättning (s. 181). Regeringsarbetet kunde mycket väl bedrivas i former som överensstämmer med de dåvarande likväl som man även kunde tänka sig att ett mer eller mindre fast organiserat samråd kommer till stånd inom grupper av statsråd, grupper som kan variera med hänsyn till frågornas beskaffenhet. Departementschefen uteslöt inte heller möjligheten att genom organisatoriska åtgärder inom grundlagens ram främja en omläggning i riktning mot vad som kunde kallas ett inre kabinett. Av 7 kap. 4 § RF följer att statsministern kallar övriga statsråd till regeringssammanträde och är ordförande vid sammanträdet. Minst fem statsråd ska delta i regeringssammanträdet. Vid ett regeringssammanträde är departementschefen föredragande i de ärenden som hör till hans eller hennes departement (7 kap. 5 § RF). Statsministern kan dock förordna att ett ärende eller en grupp av ärenden, som hör till ett visst departement, ska föredras av ett annat statsråd än departementschefen. Förordningen med instruktion för I förordningen (1996:1515) med instruktion för [3] finns bestämmelser om bl.a. uppgifter och organisation. Av förordningen följer att har till uppgift att bereda regeringsärenden och att i övrigt biträda regeringen och statsråden i deras verksamhet samt att statsministern är chef för (1 och 5 §§). Det finns också en uppräkning av de departement som ingår i (2 §). Statsrådsberedningen, och Miljö- och . I förordningen finns även bestämmelser om departementens ledning. Chef för ett departement är det statsråd som statsministern utser enligt 7 kap. 1 § RF och statsministern är chef för (6 och 7 §§). Av förordningen framgår vidare att chefstjänstemän i departementen är statssekreterarna, kabinettssekreteraren, expeditionscheferna och rättscheferna (9 §). Chefstjänstemän i Statsrådsberedningen är statssekreterarna, förvaltningschefen, rättschefen, chefen för kansliet för samordning av EU-frågor och personaldirektören. Förordningen innehåller även bestämmelser om fördelningen av regeringsärenden mellan departementen. Förvaltningsärenden och lagstiftningsärenden fördelas mellan departementen på det sätt som anges i en bilaga till förordningen (12 §). När det gäller Statsrådsberedningens ansvarsområden följer av bilagan att förvaltningsärenden som gäller regeringen och hör dit. Av bilagan framgår också till vilka departement myndigheter och andra organ hör. Ärenden om förordningar ska handläggas i det departement som motsvarande förvaltningsärenden hör till. Andra förvaltnings- och lagstiftningsärenden ska handläggas i det departement som är lämpligast med hänsyn till ärendets natur. Om ett ärende faller inom flera departements verksamhetsområden, ska det handläggas i det departement dit ärendet huvudsakligen hör (13 §). I förordningen finns även bestämmelser om beredning av regeringsärenden (14–16 §§). Departementschefen ansvarar i regel för beredningen av regeringsärenden i departementet. Regeringsärenden som faller inom flera departements verksamhetsområden ska beredas i samråd med övriga berörda statsråd (gemensam beredning). Detta gäller också inom ett departement när ett ärende rör mer än ett statsråd. Det finns några ärenden som rör och som avgörs av regeringen. Regeringen beslutar om fördelningen av anslagsmedel mellan departementen (17 §). Regeringen beslutar också i andra övergripande frågor som rör och som är av särskild vikt. Därutöver beslutar regeringen i vissa frågor som rör personaladministrationen. Bland annat beslutar regeringen om anställning av statssekreterare i (34 §). Det finns vidare i förordningen en uppräkning av ärenden som avgörs av (18–22 §§). I förordningen regleras även arbetsfördelningen i ett departement. Arbetet inom ett departement leds närmast under departementschefen och övriga statsråd i departementet av statssekreteraren (23 §). Statssekreteraren ska främst svara för planeringen och samordningen i departementet och i förhållande till andra samhällsorgan samt vaka över att arbetet bedrivs i överensstämmelse med planeringen. I förordningen finns även en gemensam bestämmelse för chefstjänstemännen (27 §). Av denna följer att chefstjänstemännen ska biträda departementschefen och övriga statsråd i departementet med planeringen och andra arbetsuppgifter i departementet. De ska även biträda med att samordna verksamheten i departementet, inom och i förhållande till andra samhällsorgan. De ska vidare biträda med arbetsledningen. Departementschefens beslutanderätt regleras närmare i förordningen. Chefen för ett departement ska föreskriva eller för särskilda fall besluta om indelningen av departementet i sakområden, chefstjänstemännens och huvudmännens uppgifter och fördelningen av arbetet mellan dem samt formerna i övrigt för verksamheten i departementet (31 §). Ärenden som inte behöver avgöras av departementschefen får avgöras av ett annat statsråd eller av en tjänsteman i . Hur detta ska ske anges i en arbetsordning för departementet eller i särskilda beslut. ska besluta de ytterligare föreskrifter som behövs för dess organisation och formerna för dess verksamhet (32 §). Sådana föreskrifter kan tas in i en arbetsordning för myndigheten eller i arbetsordningar för departementen. Av förordningen följer vidare att chefen för ett departement får föreskriva eller för särskilda fall besluta om avvikelser från de bestämmelser om arbetsfördelningen i ett departement som finns i förordningen eller som har beslutats enligt 31 § (33 §). Frågor om olika samarbets- och samordningsformer samt tillhörande frågor såsom t.ex. villkor i överenskommelser mellan politiska partier om beredning och parlamentarisk förankring av regeringsärenden har tidigare granskats av . granskade utskottet samarbetet mellan den socialdemokratiska regeringen, och utifrån konstitutionella aspekter (bet. 1999/2000:KU20 s. 131 f.). I samband med granskningen lämnade utskottet en utförlig redovisning av reglerna för regeringsbildning, misstroendeförklaring, kollektivt beslutsfattande och statsrådens ansvar. Vidare konstaterades att det inte finns några regler om ansvarighet för beslut i regeringsärenden för personer som, utan att ingå i regeringen, samarbetar med regeringen. Det konstaterades att frågan ytterst avgörs av medborgarna genom val. Vidare redogjordes i granskningen för den parlamentariska praxisen kring regeringsbildning i fråga om samtliga regeringar t.o.m. den socialdemokratiska minoritetsregering som kvarstod efter valet . I detta sammanhang redovisades bl.a. samarbetet mellan den socialdemokratiska regeringen och 1995–1998 samt hur det samarbete mellan den socialdemokratiska regeringen, och som ingicks efter riksdagsvalet var organiserat. Utskottet konstaterade att det hade gjort en genomgång av dels hur regeringsformens bestämmelser om regeringsbildning och missförtroendeförklaring hade tillämpats, dels hur samarbetet mellan regeringen, och hade organiserats. Granskningen föranledde enligt utskottet inget uttalande. granskade utskottet överenskommelsen mellan Socialdemokraterna, (bet. 2002/03:KU30 s. 128 f.). Granskningen gällde de samordningskanslier med organisatorisk placering i som samarbetspartierna hade getts möjlighet att upprätta och den konstitutionella innebörden av att resurser avsatts till de båda samverkanspartierna. Granskningen gav vid handen att samma anställningsvillkor gällde för de politiskt sakkunniga tjänstemän som hade anställts i i enlighet med överenskommelsen mellan Socialdemokraterna, som för andra politiskt sakkunniga som anställts där, med ett undantag. Anställningen för de politiskt sakkunniga från samarbetspartierna gällde tills vidare som samarbetet bestod, medan andra villkor för anställningens upphörande gällde för övriga politiskt sakkunniga. Enligt utskottets mening innebar den form av samarbete med andra partier som regeringen under förevarande mandatperiod hade valt för beredning och parlamentarisk förankring av sina beslut inte något otillbörligt gynnande av de partier som ingick i samarbetet. Granskningen föranledde i övrigt inget uttalande från utskottets sida. I en reservation (M, FP, C, KD) anfördes att trots att samarbetsformen inte kunde föranleda någon konstitutionell kritik ville reservanterna peka på det principiellt problematiska i att ett relativt stort antal sakkunniga från samarbetspartierna anställdes i för att bereda regeringens beslut, som samma partier i egenskap av opposition erhållit ett dubbelt så stort grundbelopp som regeringspartiet enligt reglerna om stöd till riksdagsledamöter och partigruppernas arbete i . Vid valet av samarbetsform borde det enligt reservanternas mening finnas anledning för regeringen att överväga hela den parlamentariska bilden och relationerna partierna emellan. uppmärksammade utskottet inom ramen för den administrativt inriktade granskningen regeringens utseende av statssekreterare i med ansvar för kommunikation (bet. 2010/11:KU10 s. 10 f.). Enligt ett pressmeddelande skulle statssekreteraren ansvara för statsministerns och regeringens samlade kommunikationsstrategi. Arbetet omfattade budskap och former för kommunikation av regeringens beslut och reformer. I uppdraget ingick hur kommunikationen kunde präglas av ett framtidsperspektiv samt hur regeringen i ännu högre grad kunde vara delaktig i samhällsdebatten och öka dialogen med allmänheten. Utskottet ställde genom en skrivelse vissa frågor med anledning av den nämnda statssekreterartjänsten. I Statsrådsberedningens svar hänvisades bl.a. till att statssekreterarna är chefstjänstemän i departementen, att deras huvudsakliga uppgift är att närmast under departementschefen och övriga statsråd i departementet leda arbetet i departementet och att det vid det aktuella tillfället inte fanns några ytterligare generella tjänstebeskrivningar för statssekreterarna i instruktionen eller i arbetsordningen för . Det konstaterades i svaret att den aktuelle statssekreteraren på denna punkt inte skilde sig från övriga statssekreterare och att det endast i några tidigare situationer hade närmare reglerats vilka arbetsuppgifter en viss statssekreterare skulle ha, t.ex. när det gällde statsministerns statssekreterare. I svaret framhölls vidare statsministerns och regeringens vidsträckta möjligheter att bestämma regeringens sammansättning och formerna för fördelningen av uppgifterna inom regeringskretsen. Det framhölls att ett viktigt skäl för detta har ansetts vara behovet av att kunna anpassa regeringens arbetsformer efter vad som är lämpligt för olika typer av regeringar (se t.ex. bet. 1996/97:KU1 s. 15 f.). I promemorian framhölls att enligt 1 § förordningen med instruktion för har till uppgift att bereda regeringsärenden och i övrigt biträda regeringen och statsråden i deras verksamhet. Vad gäller Statsrådsberedningens ansvarsområde anfördes att förvaltningsärenden som rör hör till detta. I ett kompletterande svar anfördes att vid det aktuella tillfället ingick det i arbetsuppgifterna för chefstjänstemännen i Statsrådsberedningen att stödja statsministern i alla statsministerns roller, inklusive rollen som myndighetschef. Det framhölls att detta även gällde för den aktuelle statssekreteraren och att de uppgifter som utfördes av denne således inte skilde sig från de uppgifter som andra statssekreterare i utförde. I ansvaret ingick bl.a. att samordna det arbete som bedrevs av departementens press- och informationsfunktioner. Vidare framhölls att Statsrådsberedningen ledde och samordnade arbetet i , att den samordning som föll under den aktuelle statssekreterarens ansvarsområde bara var en av flera samordnande funktioner som fanns inom Statsrådsberedningen och att Statsrådsberedningens samordningsansvar inte innebar att tjänstemän i Statsrådsberedningen generellt hade en överordnad beslutanderätt i förhållande till andra departement. I sitt ställningstagande konstaterade att det hade gått för att utskottet skulle kunna bedöma innehållet i de arbetsuppgifter som tjänsten innefattade. granskade utskottet politiska samordningsfunktioner i (bet. 2013/14:KU10 s. 42 f.). Granskningen omfattade även tidigare regeringars samordningsfunktioner, men huvuddelen av granskningens underlag rörde den dåvarande regeringens samordningsfunktion i Statsrådsberedningen. Utskottet konstaterade att sådana funktioner inte är någon ny företeelse och att varje regering har med utgångspunkt i bl.a. den då rådande parlamentariska situationen valt den samordningsfunktion som den själv ansett vara lämplig. Ett sådant förfaringssätt överensstämmer enligt utskottet väl med regeringsformens krav. Utskottet framhöll att det är regeringens ensak att under parlamentariskt ansvar bestämma hur regeringsbeslut bereds. Utskottet konstaterade att granskningen inte gav grund för att peka på några formella eller konstitutionella brister i den dåvarande regeringens eller tidigare regeringars samordningsfunktioner. Utskottet gjorde ett antal framåtsyftande reflektioner. En iakttagelse rörde principen om kollektivt beslutsfattande, där utskottet underströk den omsorgsfullhet som bör begagnas vid ett medgivande av förkortad delningstid. Utskottet anförde vidare att regeringsformens tillåtande reglering av regeringsarbetets arbetsformer är ändamålsenlig. Utskottet konstaterade att statsministern har ansvaret för såväl och Statsrådsberedningen som fördelningen av regeringsärenden bland statsråden. Utskottet noterade även att ansvaret för beredningen av ett regeringsärende ligger hos det föredragande statsråd som statsministern har förordnat och att detta ansvar föreligger oberoende av hur regeringen väljer att organisera sin samordningsfunktion. En regerings samordningsfunktion kan enligt utskottet ses som ett uttryck för en ambition att fylla principen om kollektivt beslutsfattande med ett reellt innehåll utan att för den skull rubba det föredragande statsrådets ansvar. De ställningstaganden som i förekommande fall görs inom en sådan funktion utgör inte formella regeringsbeslut. Regeringsformens reglering av såväl statsministerns och de enskilda föredragande statsrådens som regeringens ansvar gäller således oberoende av om och i så fall hur en regering inrättar en eller flera samordningsfunktioner. Då samordningsfunktionens roll i regeringsarbetet och tillhörande dokumentationskrav granskades kunde det enligt utskottet finnas skäl för ytterligare granskning. En sådan granskning skulle kunna omfatta andra samordnande enheter vid Statsrådsberedningen. Utskottet granskade den dåvarande näringsministerns utseende av utredare av trygghetssystem för företagare. I sitt ställningstagande konstaterade utskottet att ministern vid en presskonferens presenterade felaktiga uppgifter om den tidigare utredaren (bet. 2007/08:KU20 s. 213). Utskottet anförde att såsom ansvarigt statsråd ansvarar näringsministern för sina uttalanden och därmed även för att de uppgifter som hon förmedlar är korrekta. Mot denna bakgrund kunde utskottet notera att departementsledningen offentligt framförde ett beklagande och sina ursäkter. Det var dock enligt utskottet inte tillfredsställande att en skriftlig rättelse tillfogades regeringens webbplats först efter presskonferensen. granskade utskottet uppgifter som lämnats av den dåvarande landsbygdsministern. Utskottet konstaterade att det av utredningen framgick att felaktiga uppgifter hade kommunicerats på regeringens webbplats, av ministern i olika massmedier och av ministern i skriftliga frågesvar i (bet. 2010/11:KU20 s. 230). Allmänheten och hade därigenom enligt utskottet getts en felaktig uppfattning om vad som förevarit. Utskottet framhöll att ansvarigt statsråd ansvarar för sina uttalanden och därmed även för att de uppgifter som han förmedlar är korrekta och att detta även hade framförts av landsbygdsministern som beklagat det inträffade. Enligt utskottet hade tydliga fel begåtts och utskottet förutsåg att det inträffade inte kom att upprepas. Vidare noterade utskottet att så sent som hade inte någon skriftlig rättelse av de felaktiga uppgifterna fogats till regeringens webbplats. Detta borde enligt utskottets mening ha gjorts så snart felaktigheten hade uppmärksammats. Under granskningen hade utskottet fått kunskap om att uppgifter i texter från föregående mandatperiod på regeringens webbplats om ministerns titel hade ändrats, från jordbruksminister till landsbygdsminister. Dessa ändringar har skett genom att ord bytts ut i den ursprungliga notisen eller dylikt. Utskottet framhöll att ändringar eller rättelser av sakinnehåll i tidigare slutbehandlade dokument alltid bör ske genom att en skriftlig ändring eller rättelse fogas till det dokument där den ursprungliga uppgiften finns. Utskottet har genom en skrivelse som sänts till begärt svar på följande frågor: – Vad består arbete som samordnande statssekreterare konkret i och hur förhåller sig dessa arbetsuppgifter till de uppgifter en statssekreterare har enligt 23 § förordningen med instruktion för ? – Med beaktande av 9 och 23 §§ förordningen med instruktion för , önskas ett svar på frågan om vilka delar av som statssekretaren är chef för och vilket arbete i som leds av henne? – En redogörelse för på vilket sätt arbetsuppgifterna i tjänst som statssekreterare förhåller sig till regleringen i förordningen med instruktion för avseende dels statssekreterarnas uppgift att vara chefstjänstemän i departement eller Statsrådsberedningen (9 §), dels de uppgifter som åligger (1 §) och ett departement och Statsrådsberedningen (12-15 §§ jämte bilagan)? – Finns det någon tjänstebeskrivning eller dylikt som gäller för tjänst som samordnande statssekreterare till båda språkrör och ? Om svaret är ja, önskar utskottet ta del av denna beskrivning. – Hur förhåller sig den aktuella statssekreterartjänsten till tjänsterna som statssekreterare i och till tjänsten som statsministerns statssekreterare? – Vilka kommentarer i övrigt ger anmälan och innehållet i denna promemoria anledning till? Som svar överlämnades en promemoria som upprättats inom Miljö- och (bilaga A2.3.3). Av promemorian framgår att inte är anställd som samordnande statssekreterare utan hon har en sedvanlig anställning som statssekreterare i ett departement. Av regeringens beslut framgår att är anställd som statssekreterare i och att hon tills vidare ska vara placerad i [4]. Vidare framgår av promemorian att arbetet under klimat- och miljöminister leds av statssekreterarna . Inom departementet ansvarar bl.a. för frågor om kärnsäkerhet, strålskydd och radioaktivt avfall, förvaltnings- och utvecklingsfrågor som rör , de lokala säkerhetsnämnderna vid kärntekniska anläggningar, och Kärnavfallsfonden, klimatfrågor, frågor om miljöarbetet i , och Barentssammarbetet samt transportrelaterade frågor om fordonsemissioner och bränslekvalitet samt miljöperspektiv på frågor inom infrastruktur, handel och ekonomiska styrmedel. Det framhålls vidare i promemorian att varken är samordnande statssekreterare för båda språkrör eller en av chefstjänstemännen i Statsrådsberedningen. Hon har inte heller på något annat sätt en särskild funktion i Statsrådsberedningen eller någon särskild funktion i förhållande till statsministerns statssekreterare annat än den som följer av rollen som statssekreterare i ett fackdepartement. Utskottet höll en utfrågning med statssekreteraren vid Miljö- och (bilaga B5). I sin inledning beklagade att kommunikationen kring hennes roll som statssekreterare varit missvisande. Hon uppgav att hon utsågs av regeringen till statssekreterare hos i Miljö- och och att lades en notis och ett pressmeddelande om detta ut på departementets hemsida. Tyvärr angavs felaktigt i notisen och i pressmeddelandet att hon skulle arbeta som samordnande statssekreterare till två språkrör och . Enligt uppdagades nämnda fel när hon hade tillträtt sin nya tjänst och genast inleddes en process för att korrigera den felaktiga uppgiften. ändrades notisen på så sätt att den felaktiga uppgiften togs bort men i notisen länkades alltjämt till det ursprungliga pressmeddelandet. Anledningen till detta var enligt att den ändring som gjorts i notisen bedömdes vara tillräcklig och att enligt policy ska ändringar inte göras i publicerade pressmeddelanden. Vidare bedömdes att ett nytt pressmeddelande inte behövde skickas ut. Enligt har vidtagna åtgärder sedermera ansetts otillräckliga och mot bakgrund av detta infördes en rättelseruta i pressmeddelandet.