bet · H201UbU10 · 2015-03-30 00:00:00 — Närmare bestämmelser om möjligheter till individuellt val och utökat program för att uppnå grundläggande behörighet finns i 4 kap. 7 och 23 §§ gymnasieförordningen (2010:2039). För elever som inte utnyttjar dessa möjligheter finns även en rätt att efter avlagd yrkesexamen läsa in grundläggande högskolebehörighet inom ramen för den kommunala vuxenutbildningen (20 kap. 19 § skollagen). Av 16 kap. 26 § skollagen följer att utbildningen på yrkesprogram syftar till en yrkesexamen och utbildningen på högskoleförberedande program syftar till en högskoleförberedande examen. Båda dessa examina kallas gymnasieexamen. För elever som har betyg från en utbildning som omfattar minst 2 500 gymnasiepoäng på ett nationellt program ska en gymnasieexamen utfärdas, om villkoren i 16 kap. 27 eller 28 § är uppfyllda. I 16 kap. 27 § skollagen föreskrivs bl.a. att en yrkesexamen ska utfärdas om en elev som avses i 26 § har godkända betyg på en utbildning som omfattar minst 2 250 gymnasiepoäng och som innefattar en eller flera kurser i svenska eller svenska som andraspråk, engelska och matematik om sammanlagt 100 gymnasiepoäng i varje ämne samt gymnasiearbetet. I 16 kap. 28 § skollagen föreskrivs bl.a. att en högskoleförberedande examen ska utfärdas om en elev som avses i 26 § har godkända betyg på en utbildning som omfattar minst 2 250 gymnasiepoäng och som innefattar en eller flera kurser i svenska eller svenska som andraspråk om sammanlagt 300 gymnasiepoäng, engelska om sammanlagt 200 gymnasiepoäng och matematik om sammanlagt 100 gymnasiepoäng. Gymnasiearbetet ska ingå i de godkända betygen. Av 7 kap. 5 § högskoleförordningen (1993:100) följer bl.a. att grundläggande behörighet till en utbildning som påbörjas på grundnivå och vänder sig till nybörjare har den som avlagt en högskoleförberedande examen i gymnasieskolan (eller inom vuxenutbildning på gymnasial nivå) eller avlagt en yrkesexamen i gymnasieskolan (eller inom vuxenutbildning på gymnasial nivå) samt har lägst betyget E i de kurser i svenska eller svenska som andraspråk och engelska som krävs för en högskoleförberedande examen i gymnasieskolan. Genom gymnasiereformen (Gy 2011) blev det en tydligare indelning av gymnasieskolans program i yrkesprogram och högskoleförberedande program. Obligatoriet för yrkeselever att läsa de kurser som krävdes för grundläggande behörighet till högskoleutbildning togs bort. Omfattningen av vissa av de gymnasiegemensamma ämnena (tidigare kärnämnen) på yrkesprogrammen minskades för att ge ett utökat utrymme för yrkesfördjupning (prop. 2008/09:199, bet. 2009/10:UbU3, rskr. 2009/10:8). Av samlade redovisning och analys inom yrkesutbildningsområdet (U2014/6114/GV) framgår att andelen av alla nya elever i gymnasieskolan som väljer ett yrkesprogram har minskat, från 2013. hade regeringens uppdrag att fastställa vilka kurser som får ges inom ramen för programfördjupningen på yrkesprogrammen (jfr 4 kap. 5 § gymnasieförordningen), så att elever på samtliga yrkesprogram (om de också utnyttjar sitt individuella val) kan ges möjlighet att få grundläggande behörighet inom ramen för 2 500 poäng (U2013/2576/GV). Från och med kan alla nationella yrkesprogram ge grundläggande högskolebehörighet inom programmets ordinarie 2 500 poäng. På fem av de tolv yrkesprogrammen har behörighetsgivande kurser i svenska och svenska som andraspråk alternativt engelska lagts till i programfördjupningen. Detta innebär att gymnasieskolorna kan välja att ge dessa kurser inom programfördjupningen för samtliga årskurser. För de övriga sju yrkesprogrammen har det funnits möjlighet att läsa behörighetsgivande kurser inom ramen för programmet. Eleverna har fortfarande rätt att läsa kurser som ger grundläggande högskolebehörighet inom ramen för det individuella valet och som utökat program (jfr ändringsföreskrifter SKOLFS [2010:138–142], beslutade ). Av IFAU:s rapport av yrkesutbildningarna på gymnasiet: effekter på utbildningsavhopp, utbildningsnivå och inkomster (2009:7) framgår bl.a. följande: Genom reformen av gymnasieskolan 1991 förlängdes de tidigare tvååriga yrkeslinjerna till treåriga program med fler allmänna teoretiska ämnen. Detta medförde att även elever från yrkesinriktade utbildningar fick allmän behörighet till högskolan. I rapporten utvärderas en omfattande försöksverksamhet med treåriga yrkeslinjer som föregick gymnasiereformen i delar av landet. Resultaten visar bl.a. att förlängningen av yrkesutbildningarna medförde en ökad sannolikhet att hoppa av gymnasiet för elever med låga slutbetyg från och från icke-akademiska hem. Av IFAU:s rapport längre och mer generella yrkesprogram en minskad risk för arbetslöshet? framgår bl.a. följande (2013:16): I rapporten undersöks om mer generell utbildning minskar risken för framtida arbetslöshet genom att man studerar hur yrkeselever med olika mängd generella ämnen i sin utbildning klarade sig på arbetsmarknaden under lågkonjunkturen 2008−2010. Yrkeslinjerna förlängdes från tvååriga till treåriga som det allmänna teoretiska innehållet utökades. Reformen föregicks av en försöksverksamhet i ett stort antal kommuner. I rapporten jämförs utvecklingen av arbetsmarknadsutfall bland elever med olika tillgång till de treåriga mer generella försökslinjerna. Resultaten ger inget stöd för en minskad risk för arbetslöshet för elever som läser en längre och mer generell yrkeslinje. För elever med låga grundskolebetyg verkar de nya linjerna i stället ha medfört en ökad risk för arbetslöshet. En trolig förklaring till de sämre arbetsmarknadsutfallen för denna grupp är de ökade avhoppen från gymnasieskolan som blev en konsekvens av förändringen av yrkeslinjerna. Regeringen har tillsatt utredningen attraktiv gymnasieutbildning för alla. Av kommittédirektivet framgår bl.a. att utredaren ska analysera och föreslå hur elevens rättigheter att läsa de kurser som leder till grundläggande behörighet till högskolan kan stärkas. Det kan t.ex. handla om hur huvudmannens skyldighet att erbjuda de aktuella kurserna bör utformas, så att eleven ges praktiska möjligheter att läsa dessa kurser. Olika tänkbara alternativ för hur rättigheten kan stärkas bör analyseras med beaktande av bl.a. effekten på genomströmning och effektivitet. Uppdraget ska redovisas (dir. 2015:31). Utskottet vill inledningsvis påminna om vissa centrala utgångspunkter i gymnasiereformen (Gy 2011) när det gäller gymnasial yrkesutbildning. Genom gymnasiereformen blev det en tydligare indelning av gymnasieskolans program i yrkesprogram och högskoleförberedande program. Obligatoriet för yrkeselever att läsa de kurser som krävdes för grundläggande behörighet till högskoleutbildning togs bort. För att inget program skulle bli en återvändsgränd garanterades eleverna på yrkesprogrammen en möjlighet att läsa in grundläggande behörighet för högskolestudier. Omfattningen av vissa av de gymnasiegemensamma ämnena på yrkesprogrammen minskades för att ge ett utökat utrymme för yrkesfördjupning (prop. 2008/09:199, bet. 2009/10:UbU3, rskr. 2009/10:8). Utskottet kan vidare konstatera att det fr.o.m. finns möjlighet för alla gymnasieskolor med nationella yrkesprogram att ge grundläggande högskolebehörighet inom programmets ordinarie 2 500 poäng. Utskottet välkomnar denna förändring. Utskottet noterar i det sammanhanget att regeringen har tillsatt en utredare som ska analysera och föreslå hur elevens rättigheter att läsa de kurser som leder till grundläggande behörighet till högskolan kan stärkas. Mot den bakgrunden förtjänar en rapport från IFAU, som tittat på förlängningen av de tidigare tvååriga yrkeslinjerna till treåriga program med fler allmänna teoretiska ämnen i gymnasieskola , att framhållas. Resultatet visar bl.a. på en ökad sannolikhet för avhopp från gymnasieskolan för elever med låga slutbetyg från och från icke-akademiska hem (2009:7). I en annan rapport från IFAU pekar resultaten på att en längre och mer generell yrkeslinje medfört en ökad risk för arbetslöshet. En trolig förklaring till de sämre arbetsmarknadsutfallen för denna grupp är de ökade avhoppen från gymnasieskolan som blev en konsekvens av förändringen av yrkeslinjerna (2013:16). Utskottet anser att det mot denna bakgrund framstår som märkligt att regeringen vill återgå till en ordning som innebär särskilt negativa effekter för elever från icke-akademiska hem och elever med låga grundskolebetyg. Att tvinga alla yrkeselever att läsa in grundläggande högskolebehörighet är enligt utskottets mening inte en eftersträvansvärd åtgärd. Utskottet anser mot ovanstående bakgrund att den nuvarande ordningen är bra och vill således inte se några ändringar av det gällande regelverket för grundläggande högskolebehörighet för elever på yrkesprogrammen på det sätt som regeringen nu låter utreda. Utskottet anser sålunda att det fortsatt ska vara en rättighet och inte en skyldighet för elever på gymnasiets yrkesprogram att läsa in grundläggande behörighet till högskolan. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Utskottet tillstyrker därmed motionerna 2014/15:2759 (M, C, FP, KD) yrkande 2 och 2014/15:2839 yrkande 41 (M, C, FP, KD) och avstyrker motion 2014/15:2750 (S). Arbetsplatsförlagt lärande i gymnasieskolan Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om arbetsplatsförlagt lärande i gymnasieskolan. I motion 2014/15:1229 av (M) yrkande 1 efterfrågas en översyn av möjligheterna att införa arbetsplatsförlagt lärande också på de högskoleförberedande programmen. Avsaknaden av arbetsplatsförlagt lärande innebär en förlorad möjlighet till kontakt med arbetslivet för dessa elever. I motion 2014/15:1430 av m.fl. (S) framhålls möjligheten till arbetsplatsförlagt lärande . Motionärerna menar att för att ge alla unga möjlighet att slutföra en utbildning på gymnasieskolan finns det ett behov av att utveckla samverkan mellan skolan och arbetslivet. I motion 2014/15:2019 av (M) framhålls betydelsen av arbetsplatsförlagt lärande inom ramen för de högskoleförberedande programmen. En översyn bör därför göras med avsikten att alla kommuner ska erbjuda arbetsplatsförlagt lärande till samtliga elever inom gymnasieskolan. Bakgrund och gällande rätt Av 16 kap. 16 § skollagen (2010:800) följer bl.a. att ett yrkesprogram ska innehålla arbetsplatsförlagt lärande (APL). Med arbetsplatsförlagt lärande avses enligt 1 kap. 3 § gymnasieförordningen (2010:2039) lärande på ett program som genomförs på en eller flera arbetsplatser utanför skolan. Arbetsplatsförlagt lärande ska enligt 4 kap. 12 § gymnasieförordningen förekomma på gymnasieskolans alla nationella yrkesprogram med minst . Inom den gymnasiala lärlingsutbildningen ska mer än hälften av utbildningen vara arbetsplatsförlagd. med arbetsplatsförlagt lärande motsvarar i gymnasieskolan garanterad undervisningstid. Huvudmannen får besluta att arbetsplatsförlagt lärande ska finnas på högskoleförberedande program och får då också besluta om i vilken omfattning. När det gäller frågan om att införa arbetsplatsförlagt lärande på de högskoleförberedande programmen vill utskottet anföra följande: Utskottet kan inte se att något behov finns av att utvidga den rådande möjligheten för huvudmän för högskoleförberedande program att besluta om och i vilken omfattning arbetsplatsförlagt lärande ska finnas på dessa program. Utskottet vill heller inte ställa sig bakom någon översyn som innebär att kommunerna ska förpliktigas att erbjuda arbetsplatsförlagt lärande till samtliga elever i gymnasieskolan. Därmed avstyrker utskottet motionerna 2014/15:1229 yrkande 1, 2014/15:1430 (S) och 2014/15:2019 (M). Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om lärlingsutbildning och administrativa rutiner för utbetalning av statsbidrag för gymnasial lärlingsutbildning. Jämför reservation 4 (M, C, FP, KD) och reservation 5 (C). I flerpartimotion 2014/15:2575 av m.fl. (M, C, FP, KD) yrkande 15 begärs att arbetsgivarnas ansvar för lärlingsutbildningarna ska öka så att de ännu bättre kan anpassas till arbetsmarknadens behov. Ett första steg är att genomföra en försöksverksamhet kring gymnasial lärlingsutbildning där branscher och arbetsgivare har ökat inflytande och ansvar genom s.k. branschlärlingar. I partimotion 2014/15:2565 av m.fl. (C) yrkande 6 framhålls bl.a. behovet av att införa lärlingslön och fortsatt reformering av lärlingssystemet genom att titta på erfarenheter från och . I motion 2014/15:1850 av m.fl. (M) yrkande 11 begärs att lärlingsutbildningen ska utvecklas vidare enligt europeisk modell, där arbetsgivarna tar ett större ansvar för yrkesutbildningarna. Administrativa rutiner för utbetalning av statsbidrag för gymnasial lärlingsutbildning I motion 2014/15:1662 av (KD) efterfrågas, som det får förstås, en översyn och förenkling av reglerna för utbetalning av ersättning till arbetsgivare i samband med den arbetsplatsförlagda delen av den gymnasiala lärlingsutbildningen. Den del av ersättningen som är avsedd för arbetsgivaren som tar emot en lärling bör betalas ut direkt av till arbetsgivaren och inte som betalas ut via huvudmannen som anordnar gymnasial lärlingsutbildning. Bakgrund och gällande rätt försöksverksamhet infördes lärlingsutbildning som en ordinarie utbildningsform inom gymnasieskolan (prop. 2008/09:199, bet. 2009/10:UbU3, rskr. 2009/10:8). Av 16 kap. 11 § skollagen framgår att det inom yrkesprogrammen får finnas en gymnasial lärlingsutbildning som börjar det första, andra eller tredje läsåret. Den gymnasiala lärlingsutbildningen ska i huvudsak vara förlagd till en eller flera arbetsplatser. finns en möjlighet för elever i gymnasial lärlingsutbildning att få en kostnadsersättning, s.k. lärlingsersättning. Elever som deltar i gymnasial lärlingsutbildning kan söka lärlingsersättning under förutsättning att de har ett utbildningskontrakt enligt 16 kap. 11 a § skollagen (2010:800) och har rätt till studiehjälp enligt studiestödslagen (1999:1395). Lärlingsersättningen lämnas med (förordningen [2013:1121] om kostnadsersättning till elever i gymnasial lärlingsutbildning). Beloppet motsvarar ca per dag som eleven är på arbetsplatsen (prop. 2013/14:1 utg.omr. 16 s. 70). ställde sig bakom ett förslag från allianspartierna om en satsning som innebär att lärlingsersättningen kan fördubblas fr.o.m. (prop. 2014/15:1 utg.omr. 15, bet. 2014/15:UbU2, rskr. 2014/15:91). En ny arbetsrättslig lagstiftning har beslutats genom lag (2014:421) om gymnasial lärlingsanställning. kan således elever som går en gymnasial lärlingsutbildning inom något av gymnasieskolans yrkesprogram bli anställd i en ny anställningsform, gymnasial lärlingsanställning. Det innebär bl.a. att lärlingarna kan uppbära lön eller annan förmån till följd av en anställning enligt lagen om gymnasial lärlingsanställning (prop. 2013/14:80, bet. 2013/14:UbU18, rskr. 2013/14:265). I promemorian Lärlingsutbildning och arbetsplatsförlagt lärande inom gymnasieskolan och gymnasiesärskolan (U2014/4311/GV) föreslås bl.a. i syfte att bevara lärlingsutbildningens särprägel som en utbildning med mycket arbetsplatsförlagt lärande (APL) att lärlingsutbildning i gymnasieskolan senast får påbörjas det andra läsåret. Det innebär att det inte längre kommer att vara möjligt att börja lärlingsutbildning det tredje läsåret. Elever som börjar gymnasial lärlingsutbildning inom gymnasieskolan det första läsåret ska ha minst APL, minst om eleven börjar vårterminen det första läsåret och minst om eleven börjar höstterminen det andra läsåret. Promemorian har remissbehandlats och ärendet bereds i (). fick ett tilläggsdirektiv (dir. 2015:15) av vilket det framgår bl.a. följande: Det finns anledning att analysera förutsättningarna för att vidareutveckla den svenska gymnasiala lärlingsutbildningen i en riktning där arbetsgivarna tar ett större ansvar för rekryteringen och utbildningen av lärlingar och där branscherna i större utsträckning involveras i utbildningsinnehåll, genomförande och kvalitetssäkring. Lämpligen bör detta prövas inom ramen för en försöksverksamhet. En sådan verksamhet kan exempelvis rymmas inom samverkansformen yrkescollege. undersöka om det finns intresse och förutsättningar för en försöksverksamhet med s.k. branschlärlingar, dvs. en lärlingsutbildning i gymnasieskolan med större inflytande och ansvar för branscher och arbetsgivare. Om det finns intresse och förutsättningar för en försöksverksamhet ska utredaren utreda och föreslå hur mottagande, urval och antagning ska genomföras om det är arbetsgivaren som rekryterar lärlingen med beaktande av utreda och föreslå hur verksamma inom branschen ska ersättas för sina kostnader i samband med försöksverksamheten och redovisa de ekonomiska konsekvenserna för skolhuvudmännen när det gäller de berörda eleverna utreda och föreslå vem som ska vara huvudman för utbildningen och vem som ska ha ansvaret för att elevernas rättigheter tillgodoses redovisa hur verksamhetens kvalitet och uppföljning kan säkerställas lämna nödvändiga författningsförslag. Utredaren ska vidare, om utredaren lämnar förslag om en försöksverksamhet med branschlärlingar, bl.a. ta ställning till och redovisa om dagens 20-årsgräns för att få börja i gymnasieskolan är ändamålsenlig när det gäller branschlärlingar. Uppdraget ska i denna del redovisas . Administrativa rutiner för utbetalning av statsbidrag för gymnasial lärlingsutbildning I förordningen (2011:947) om statsbidrag för gymnasial lärlingsutbildning finns närmare bestämmelser om bl.a. förutsättningar och beräkning av statsbidrag och fördelning av statsbidrag. beslutar om och betalar ut statsbidrag. Statsbidrag kan lämnas med per elev och läsår. Statsbidrag kan sökas av huvudmän som anordnar gymnasial lärlingsutbildning inom gymnasieskolan och gymnasiesärskolan. Bidraget ska användas till kostnader för att utveckla lärlingsutbildningen, ersättning till arbetsgivare som tar emot lärlingar samt som ersättning till arbetsgivare för utbildade handledare. De delar av statsbidraget som ska gå till arbetsgivaren, som kan vara en fysisk eller juridisk person, betalas ut av huvudmannen. försöksverksamhet infördes lärlingsutbildning som en ordinarie utbildningsform inom gymnasieskolan (prop. 2008/09:199, bet. 2009/10:UbU3, rskr. 2009/10:8). Utskottet vill i det sammanhanget erinra om att lärlingsutbildningen innebär en stor förändring i det svenska utbildningsväsendet – både genom att den är relativt omfattande när det gäller antalet ungdomar som berörs och för att den till sitt innehåll är annorlunda jämfört med hur yrkesutbildningen fungerat tidigare. Utbildningsformen ställer andra krav inte bara på lärlingarna utan också på gymnasieskolorna och arbetsplatserna. När det gäller frågan om att införa en lärlingslön för lärlingar anser utskottet att det inte finns något behov av att införa lärlingslön utöver den lön eller ersättning som kan bli aktuell inom ramen för en gymnasial lärlingsanställning eller den möjlighet till kostnadsersättning i form av lärlingsersättning som under vissa förutsättningar kan betalas ut. Utskottet avstyrker därmed motion 2014/15:2565 (C) yrkande 6 i denna del. När det sedan gäller frågan om att arbetsgivarna ska ges större inflytande över lärlingsutbildningen är det en fråga som (dir. 2015:15) ser över. Mer specifikt är det förutsättningarna för en försöksverksamhet med s.k. branschlärlingar som utreds. Utskottet kan konstatera att utredningsdirektivet ligger i linje med motionärernas önskemål i motion 2014/15:2575 (M, C, FP, KD) yrkande 15 och i viss mån även med önskemålet i motion 2014/15:1850 (M) yrkande 11. Utskottet vill dock inte föregripa den utredning som pågår och avstyrker därmed motionerna 2014/15:1850 (M) yrkande 11, 2014/15:2565 (C) yrkande 6 i denna del och 2014/15:2575 (M, C, FP, KD) yrkande 15. Administrativa rutiner för utbetalning av statsbidrag för gymnasial lärlingsutbildning När det gäller frågan om ändra de administrativa rutinerna för utbetalning av statsbidrag för gymnasial lärlingsutbildning vill utskottet anföra följande: Utskottet kan konstatera att frågan om de administrativa rutinerna regleras i en av regeringen beslutad förordning som innebär att det enligt den gällande ordningen är som betalar ut ersättningen till arbetsgivaren via den huvudman som anordnar den gymnasiala lärlingsutbildningen. Det är sålunda regeringen som beslutar i dessa frågor. Det aktuella yrkandet är således inte en fråga för . Utskottet avstyrker därmed motion 2014/15:1662 (KD). Nya inriktningar på de nationella programmen m.m. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om bl.a. nya inriktningar på de nationella programmen. Jämför reservation 6 (M, C, FP, KD) I flerpartimotion 2014/15:2839 av m.fl. (M, C, FP, KD) yrkande 40 framhålls behovet av att öka attraktiviteten i teknik- och vårdprogrammen genom tydligare yrkesutgångar: gymnasieingenjör respektive undersköterska. Motionärerna framhåller att för att klara arbetsmarknadens kompetensbehov är det viktigt att yrkesprogrammen blir attraktiva för eleverna. En utbildning med inriktning mot att arbeta som personlig assistent bör, som det får förstås, inrättas inom gymnasieskolan enligt motion 2014/15:742 av Shadiye Heydari (S). Motionären framhåller att det finns ett stort behov av en formell utbildning för personliga assistenter i syfte att bl.a. höja yrkets status. I motion 2014/15:1275 av (M) yrkande 1 begärs, som det får förstås, att vid framtagandet av en nationell livsmedelsstrategi bör naturbruksprogrammet omfattas av arbetet i syfte att bredda programmets utbildningar till gagn för livsmedelsproduktion och livsmedelsexport. Enligt motion 2014/15:1512 av (SD) yrkande 1 bör inriktningen ”administration” tas bort från gymnasieskolans handels- och administrationsprogram i syfte att skapa ett renodlat handelsprogram. Motionären framhåller att handeln behöver ett attraktivare nationellt program med en ännu tydligare koppling till branschens behov. I motion 2014/15:2200 av (S) begärs bl.a., som det får förstås, att utformningen av de nationella programmens kurser och ämnen ska utformas så att de är bättre anpassade till regleringen när det gäller t.ex. grundläggande högskolebehörighet. I motion 2014/15:2206 av m.fl. (S) yrkandena 1 och 2 framhålls att det faktum att elever vid bygg- och anläggningsprogrammets inriktning anläggningsfordon i praktiken kan få vissa körkortsbehörigheter sedan gymnasiereformens införande innebär såväl säkerhetsrisker för elever och lärare som minskad anställningsbarhet för eleverna. Enligt motionärerna bör möjligheterna att få vissa körkortsbehörigheter, bl.a. körkort med behörighet C (tung lastbil) återinföras. Bakgrund och gällande rätt Av 4 kap. 1 § gymnasieförordningen (2010:2039) framgår bl.a. att ett nationellt program inom gymnasieskolan består av – i förekommande fall för inriktningen gemensamma karaktärsämneskurser – kurser inom det individuella valet Det är regeringen som, efter beredning i samverkan med avnämare, beslutar om vilka ämnen som ska vara programgemensamma (dvs. obligatoriska på respektive program) samt vilka nationella inriktningar som ska finnas på gymnasieskolans nationella program (jfr 4 kap. 1 och 2 §§ gymnasieförordningen). Regeringen föreskriver vidare vilka kurser som måste erbjudas som individuellt val (4 kap. 7 § gymnasieförordningen). har regeringens bemyndigande att meddela föreskrifter om vilka ämnen som utöver de gymnasiegemensamma ämnena ska få förekomma i gymnasieskolan samt om ämnesplaner (tidigare kursplaner). föreskriver också vilka ämnen och kurser som ska ingå i de nationella inriktningar som regeringen beslutat om. Av bilaga 1 till gymnasieförordningen framgår att det finns 60 nationella inriktningar på de 18 nationella programmen. Handels- och administrationsprogrammet har två nationella inriktningar: ”administrativ service” och ”handel och service”. Vård- och omsorgsprogrammet har inga nationella inriktningar. Teknikprogrammet har fem inriktningar: ”design och produktutveckling”, ”informations- och medieteknik”, ”produktionsteknik”, ”samhällsbyggande och miljö” och ”teknikvetenskap”.