bet · H301FöU7 · 2015-12-09 00:00:00 — Annars är det en generell erfarenhet vi gör, precis som riksdagsledamoten var inne på tidigare, att på landsbygden har man erfarenhet av strömavbrott som kanske är mer långvariga än dem vi har i städer. Man har skaffat sig en egen och bättre förmåga att hantera situationen. Vi tänker också ganska mycket utifrån målgrupper i olika åldersintervall, och vi kan konstatera att de unga odödliga är en viktig grupp att fånga och öka kunskapen om. Ett uppdrag som vi har är att tillsammans med Försvarsmakten och till landets totalförsvarspliktiga 18- åringar skicka ut information i form av en broschyr så att den kommer ned i brevlådan med information om vår krisberedskap och våra säkerhets- och försvarspolitiska vägval. Där finns länkar till information och ett quiz som vi hoppas ska vara lite kittlande och verkligen generera nyfikenhet och göra att man söker sig aktivt till mer information. FÖRSVARSUTSKOTTETS OFFENTLIGA UTFRÅGNING BILAGA 2 När det gäller frågan om försvarsplanering väntar vi på planeringsanvisningar. Det blir så att säga den formella signalen och startskottet för den civila delen av totalförsvaret att återuppta en försvarsplanering utifrån den planering och beredskap som vi redan har byggt i form av krisberedskapen. Dessa planeringsanvisningar kommer att möjliggöra att vi får samma utgångspunkter för vår planering som Försvarsmakten redan har så att det blir tydligt synligt för de myndigheter som behöver delta i planeringsarbetet vilka förutsättningar vi ska planera utifrån. Vi har naturligtvis redan påbörjat både dialog med Försvarsmakten och inom MSB, i första hand med myndigheter i samverkansområden med ett särskilt utpekat ansvar, och med länsstyrelserna om hur vi ska få till en bra planering. Här handlar det mycket om kunskapsuppbyggnad, i första hand om hur man hanterar sekretessbelagda uppgifter. Det är en viktig ingrediens och något som vi inte har haft så mycket av under de år vi har ägnat oss åt att planera för samhällskriserna. Ordföranden: Då var det bara en del som jag saknade, nämligen undersökningarna om riskmedvetenheten hos allmänheten – blir de återkommande så att det finns möjlighet att se förändringar ? , Myndigheten för samhällsskydd och beredskap: Jag har inte något bra svar på det, för vi har nog inte satt ned foten. Däremot vill jag påminna om att MSB gör opinioner . I dem fångas också en del av allmänhetens förståelse för både kriser och risker och för vilja att engagera sig i att hjälpa till i kris och krig. (KD): Ordförande! Rubriken för dagens övning är Om krisen eller kriget kommer. Det är en uppfordrande rubrik. Jag tror att många svenskar fortfarande känner sig främmande inför detta. var det väldigt annorlunda. Då gjorde jag själv värnplikten, och då kunde vi mobilisera 850 000 man. Vi hade en helt annan beredskap. försöker vi bygga upp det igen. Vi vet att det i Försvarsmakten är en väldig betoning på att vi nu måste öva. Det säger sig självt. Men frågan är: Hur är det här? Jag vill ställa min fråga till , som jag råkar veta har en bakgrund i Försvarsmakten. Med din bakgrund och med det ansvarsområde du har haft nu i med ansvar för de här frågorna: Vad ser du framför dig när det gäller behovet av övningar? Jag tänker på myndigheter, men också på företag. Hur kan vi få detta att fungera bättre? Du nämnde också i ditt anförande frågan om informationskrigföring. Är det någonting som du skulle kunna utveckla? , i län: När det gäller övningar kan man säga att det främsta verktyget för att nå en god effekt och en god förmåga är att öva. Det är då man upptäcker vad man inte kan. Det kan man aldrig göra för mycket. Man kan konstatera att om man uppehåller sig vid det svenska krisberedskapssystemet övas det relativt mycket. Vi försöker att successivt öva med fler och fler aktörer tillsammans. Om man ska vara med i en övning måste BILAGA 2 FÖRSVARSUTSKOTTETS OFFENTLIGA UTFRÅGNING man på något vis kunna stå på egna ben innan man kliver in och ska göra det tillsammans med andra. Där är vi just nu på en resa i . Min bedömning är att vi går alltmer mot att klara alltmer komplexa händelser. När det gäller övningar kopplade till kriget är vi av naturliga skäl inte lika långt framme. Det är någonting som vi inte har sysslat med på . Däremot är vi delaktiga och med när Försvarsmakten övar. Men då är vi där mer eller mindre för att ge inspel till de rent militära aktiviteterna. Jag tycker att nästa steg som vi bör ta är att vi på den civila sidan deltar för dem vi är. Vi representerar samhället – allt annat utom de militära delarna. Där ska vi vara med som en viktig komponent, för det är på något vis där som verkligheten inträffar. När det gäller civilmilitär samverkan eller om vi tar in näringslivet brukar jag säga så här: Vi har aldrig haft så mycket resurser i det här landet som vi har . Men vi har heller aldrig haft så liten kontroll över vad som finns. Vi har faktiskt jättemycket materiel, människor och kompetens. Det vi måste göra är att hitta ett system för att kunna använda det när det behövs. Det är lite grann det jag försökte belysa i mitt korta föredrag: Vi måste kunna visa varför och hur även när det gäller de svåra saker som har med kriget att göra. Det var väl delar av ett svar på din fråga, . , Myndigheten för samhällsskydd och beredskap: Övning är naturligtvis oerhört viktigt. Därför har det varit ett svårt beslut för MSB tillsammans med att bestämma sig för att ställa in den stora samverkansövning som skulle ha ägt rum . Skälet är att vi faktiskt övar i skarpt läge – alla de nivåer i samhället som hanterar flyktingsituationen. Vi har funnit att detta inte var försvarbart. Både vi själva och många andra aktörer är hårt trängda. I de samverkansövningar som vi regelbundet har, har vi alltid med näringsliv och andra aktörer än det offentliga. Senast vi hade en stor samverkansövning var över 6 000 deltagare med, varav ganska många kom ifrån antingen branschorganisationer eller regelrätt näringsliv. När det sedan gäller övningsverksamhet för att öva för scenariot krig är det precis som sa: Vi har varit med i Försvarsmaktens olika övningsserier som representanter för samhället i övrigt. är också diskussionen och planeringen på det stadiet att vi kommer att komma till gemensamma övningar där vi deltar jämbördigt – både det militära och det civila försvaret. Då är vi framme vid 2017, skulle jag tro. Men det finns i varje fall planeringsverksamhet för detta. Frågan om resurser är alltid intressant. Det gäller alldeles oavsett om det är kris eller krig; det handlar just om att när det är en stor händelse som påfrestar oss gäller det att se till att resurserna används effektivt. Jag skulle nog säga att vi har kommit en ganska bra bit på väg i att ha en kunskap på nationell nivå om var det finns resurser. Att hålla egna nationella förstärkningsresurser är en uppgift för MSB och att veta var andra statliga myndigheter eller andra aktörer har resurser är en annan. Detta är en del av vårt samordningsuppdrag – att vi FÖRSVARSUTSKOTTETS OFFENTLIGA UTFRÅGNING BILAGA 2 också kan mäkla resurser och ha en uppfattning om var de gör bäst nytta i händelse av kris. Detta är en svår fråga, och det är någonting som man ständigt också bör öva. Inte minst handlar det om hur man tar emot hjälp utifrån; det är ett stort utvecklingsområde som vi har arbetat mycket med. Även kan behöva ta hjälp från till exempel ett annat EU-land, vilket vi såg inte minst under skogsbranden. (S): Jag skulle vilja fråga om kommunikationen till allmänheten. Jag tror att det finns många som kanske inte riktigt vet vad de ska göra när samhället signalerar någonting. har vi till exempel VMA. Alla vet vad det är för någonting, och alla vet att det kommer . Men om det skulle vara ett skarpt läge är det många som egentligen inte vet vad det betyder och vad man ska göra för någonting. Vi har också exempel där samhället signalerar någonting och där allmänheten inte följer rekommendationerna. Jag tänker på vaccinationerna när vi trodde att vi stod inför en pandemi. Då var det bara delar av befolkningen som följde samhällets uppmaning. Nu i dagarna har vi haft en höjning av hotbilden mot till den näst högsta nivån. Jag tror att många har tänkt på detta när man har hört att statsministern, överbefälhavaren och andra har signalerat att vi nu går upp till den näst högsta nivån. Frågan som jag tror att många ställer sig är: Vad betyder det för mig? Förväntas jag göra någonting? Jag upplever kanske lite grann att det fortfarande finns mycket kvar att göra för att allmänheten ska förstå vad vi signalerar för någonting från samhället. Allmänheten ska veta vad man ska göra. Jag tänkte höra om det finns någon som vill svara på och reflektera över den frågan. , Myndigheten för samhällsskydd och beredskap: Jag kan kliva fram och svara. Detta är otroligt svåra frågor, och det är just detta som vi brottas med i krisberedskapssystemet. Vad betyder till exempel en terrorhothöjning för en myndighet som Transportstyrelsen eller för MSB och så vidare? Vilka beredskapshöjande åtgärder finns det anledning att vidta? Då ska man veta att när dessa hothöjningar kommer är det ytterst sällan som det finns specifik information om ett mål som är konkret och utpekat. Jag tror inte att vi har varit med om det i , men där får Säpochefen kanske korrigera mig om jag skulle ha fel. Detta blir en fråga där man får använda sitt omdöme och fundera utifrån den egna verksamheten. När det sedan handlar om individnivån är utmaningen för oss från Myndighetssverige att ge korrekt och saklig information om det man kan informera om. Man ska kanske inte hemfalla åt termer av att lugna befolkningen eller den typen av kommunikation; jag tror att det är kontraproduktivt och rent av farligt. BILAGA 2 FÖRSVARSUTSKOTTETS OFFENTLIGA UTFRÅGNING Vi utgår ifrån att vi har saklig och korrekt information som förmedlas till medborgare, och sedan får var och en fatta beslut utifrån sina egna bedömningar. Ungefär så tänker vi när vi funderar i termer av kommunikation till allmänhet. När jag ändå har ordet kan jag passa på att upplysa auditoriet om att MSB:s undersökning, som jag refererade till, blir offentlig och läggs ut på vår hemsida under morgondagen. Ordföranden: bra! (M): Tack för dagens föredragningar! Jag vill rikta min fråga framför allt till och andra intresseorganisationer och frivilliga försvarsorganisationer. är egentligen de som är proffs på utbildning i frågor som gäller just eget ansvar och krisberedskap. Vilka slutsatser skulle ni säga att ni efter att ha läst rapporten skulle vilja dra? Det är det ena. Det ställdes en fråga tidigare som riktades till MSB. Men eftersom ni har jobbat med de här frågorna kanske också har en uppfattning om hur den svenska befolkningens kunskap i frågorna har utvecklats . Ni har ju funnits , så ni kanske har någon klok uppfattning om hur människor i en längre tidsaspekt har upplevt kunskapen om frågor om eget ansvar och krisberedskap. , : Jag kan bara konstatera att 1937, när vi startade, var inte jag med. Jag har därför inte någon bild av det. Men som vi sa tidigare är det svårt att nå fram till människor. Exemplet från med kärnkraften var intressant när det gäller att titta på hur människor tar till sig information. Det kanske handlar just om att det finns ett kärnkraftverk utanför deras dörr. Vi kämpar också med att få information att nå ut. Vi tror på riktad information till riktade målgrupper, kanske exempelvis som det förslag som vi själva har kommit med: att utbilda alla skolungdomar till en låg styckekostnad, om man använder det uttrycket. Det skulle kunna vara en väg. Det gäller att nå fram till människor i början av deras levnad när de är mottagliga för information och sedan kan ta den med sig under hela livet och bygga på den i olika sammanhang. Den rapport som presenterade tycker jag var intressant. Att utskottet har tagit initiativ till den här dagen är också väldigt bra. Det man kan konstatera är att det är många kommuner och länsstyrelser som inte har någon information som vänder sig till allmänheten. Medborgarperspektivet får vi aldrig utelämna. Vi får aldrig glömma det. Hela samhället är ju vi människor som bor här. Det är vi tillsammans som bildar . har vi , som har tagit fram den fina kampanjen. När man ser den känns det som att det är onödigt att uppfinna hjulet två gånger. Det finns all anledning för någon aktör, till exempel MSB, att fundera på om man kan ta vara på det som har tagit fram och titta på det som MSB själva har gjort, som är väldigt omfattande, och sedan baka ihop det på något FÖRSVARSUTSKOTTETS OFFENTLIGA UTFRÅGNING BILAGA 2 vis och distribuera till alla kommuner och länsstyrelser. Det skulle bli en möjlighet att publicera det på deras egna hemsidor och lokalanpassa det. Det finns ju också lokala förutsättningar. På så sätt skulle detta få en stor spridning över hela landet. Det är konstigt att vi 2015 inte har det. (SD): Herr ordförande! Det finns en mängd frågor man vill ställa. Man får försöka begränsa sig något så att vi hinner med allt. Jag vill börja med att säga att det var kul att se presentation och det arbete ni har gjort där. Det är bra med en bred kampanj, framför allt med informationsinflation som vi har . Det är en massiv information från framför allt nätet, sociala medier och allt möjligt, och mycket att ta till sig för de enskilde. Det är då tyvärr också lätt att glömma bort viktig information. Med hänsyn till detta känns det för mig ganska naturligt att man på något sätt använder skolan mer just vad gäller denna bit. Det är ju någon form av utbildning av den enskilde som krävs. Jag tänker då kanske inte på dem i de yngre årskullarna utan på dem som är lite äldre. Jag undrar om MSB har någon sorts fundering på detta eller någon planering för att standardisera någon form av grundläggande information som man kan skicka ut till berörda myndigheter eller verk för att samordna detta på något sätt inom skolvärlden. Jag tänker på någon form av grundinformation som inte är anpassad efter lokala variationer, utan just ett grundpaket som kan läras ut till våra blivande vuxna medborgare. , Myndigheten för samhällsskydd och beredskap: MSB tar fram material och underlag som är åldersanpassat när det gäller diverse olika saker, bland annat vår krisberedskap men också till exempel förebyggande frågor om brand och annat. Det kan handla om informationssäkerhet, där vi har material som kan vara attraktivt och användbart i skolundervisningen. Den webbplats jag hänvisade till, , innehåller också mycket användbart material för både lärare och äldre elever. Där kan man få del av information som rör detta område. Vi ser också att till exempel sådana satsningar som Folk och Försvar gör med att utbilda och fortbilda samhällskunskapslärare är viktiga när det gäller att sprida information. Det är ett systematiskt sätt att försöka få ut informationen till lärare och i skolor. Däremot har vi inte lyckats få in ämnet i läroplanen. Det är väl en fråga som värjer sig lite för, för alla myndigheter och verksamheter vill in i skolan och ha just sin fråga anhängiggjord i läroplanen. (C): Herr ordförande! Det här är oerhört viktiga frågor, och vi är flera här i utskottet som har erfarenhet av att ha varit ordförande i kommunstyrelser runt om i landet och av att leda extraordinära insatser på grund av översvämningar, nedfallna träd, häftiga skyfall, bränder och så vidare. För egen del vet jag hur sårbart det är, hur svårt det kan vara att kväll under en vanlig semestervecka få tag på nyckelpersonerna som finns i dokumenten, att i sin tur kunna få tag på sina egna i kommunen och att i övrigt få en effekt. BILAGA 2 FÖRSVARSUTSKOTTETS OFFENTLIGA UTFRÅGNING Här jobbas det på många sätt med att utveckla arbetet. Vi har hört det reflekteras över konkurrerande fokus, alltså hur man kan prioritera här och när resurserna ser ut som de gör i den samlade ekonomin men också när utmaningarna förändras. Vi kan se på s. 26 i rapporten att av de kommunala företrädarna anser att ansvaret bör vara mer definierat. av de regionala aktörerna anser att det är tillräckligt. Därför vill jag fråga SKL:s representant: Hur upplever man att tendensen är utifrån det nuvarande regelverket för den kommunala ansvarsnivån som är oerhört grundläggande för att man ska få det här att fungera? Är tendensen att engagemanget ökar, eller är tendensen att engagemanget minskar? Hur ser den samlade prioriteringen års budget, eller i alla fall långtidsbudgeten, ut? Ökar eller minskar resurserna för det här arbetet lokalt ute i landet? Sedan tänker jag också på den samlade konkreta nationella målsättningen för det här informationsarbetet. Finns det en sådan, och hur ser det ut när det gäller att vi vill nå en viss mängd av den svenska befolkningen? Hur långt sträcker vi oss alltså för att kunna känna en viss tillfredsställelse i de olika ansvarsorganisationerna när vi ska göra bokslut? Och hur ser planen ut inför den kommande treårsperioden, som ju kommunerna planerar efter? Den frågan tänkte jag höra om någon från den statliga delen, MSB, kan redogöra för. , Kommuner och Landsting (SKL): När det gäller tydlighet och ramverk får vi väl säga att regeringen inte har angivit någon direkt målsättning för eller någon förväntan på hur medborgarnas beredskap kan se ut, vilket man har gjort i till exempel . Det är en omständighet som gör att kommunerna inte har någonting att peka på, till exempel att eller är en bra ambitionsnivå för den enskilde att ha. Om det finns en tydligare nationell målbeskrivning för medborgarna kan det naturligtvis underlätta. Jag tycker att det arbete som MSB gör för att stötta kommunerna i deras arbete är positivt, därför att hjulet uppfinns på nytt i kommunerna. har ju varit en föregångare och gjort ett bra arbete, och det finns andra kommuner och länsstyrelser som har jobbat aktivt med detta. Men jag tror att det är bra om MSB kan hjälpa till med att ge konkreta verktyg för hur kommuner och andra aktörer kan jobba med det här så att man arbetar lite mer synkroniserat. När det gäller resursfrågan arbetar just nu många kommunala säkerhetssamordnare, säkerhetschefer och beredskapssamordnare med flyktingsituationen ute i kommunerna. Det gör att jag tror att allt förberedande arbete när det gäller krisberedskap kommer att ha låg prioritet framöver, eftersom man jobbar med den faktiska krishanteringen. Det är väl en ganska rimlig prioritering som man gör. I sammanhanget får man också komma ihåg, som var inne på, att det här är en väldigt effektiv praktisk samverksamsövning som vi bedriver just nu i skarpt läge. Jag tror att det kommer att ha en mycket förmågehöjande effekt ute i kommunerna. FÖRSVARSUTSKOTTETS OFFENTLIGA UTFRÅGNING BILAGA 2 , Myndigheten för samhällsskydd och beredskap: Jag kan bara lägga till att det för MSB är oerhört viktigt att det sker ett utvecklingsarbete på det här området. Vår bedömning är att vi kommer att behöva satsa ännu mer på att nå ut till enskilda medborgare genom andra. Det är därför som vi också ser framför oss att vi ska kunna ge stöd och stimulera engagemang kring de här frågorna. En god krisberedskap handlar egentligen om att vi bygger förståelse, kunskap och förmåga på alla nivåer i samhället. Sedan vill jag också passa på att säga att information inte löser allt. Det är viktigt att vi inte bara funderar i termer av kampanjer eller broschyrer utan också frågar oss hur vi bjuder in till samtal och skapar förutsättningar för möten med goda exempel på nivå och med stöd av frivilligorganisationer direkt till medborgare och så vidare. För vår del är det här en integrerad och naturlig del i förmågeutvecklingen som vi behöver driva, och jag sätter inte punkt , utan krisberedskap är en färskvara. Man måste vinna varje generation, så vi kommer ständigt att arbeta med de här frågorna. Ordföranden: har några frågeställare kvar, och jag kommer att släppa fram dem i en rad. Jag sitter själv här och tittar på broschyren som heter Om krisen eller kriget kommer. Det finns naturligtvis historiska skäl till att just den titeln är vald, men de facto är det väl egentligen så att vi vet att det kommer stora kriser framöver. Vi torde, åtminstone en del av oss, vara av uppfattningen att risken för krig i har ökat rätt påtagligt . Man har väl lärt sig i politiken att man ska vara försiktig med det som kallas för alarmism, därför att det lätt blir kostsamt, då det leder fram till anslagsäskningar och annat och väcker frågor som samhället kanske inte har svar på. Men när jag lyssnar på ord om de unga odödliga och, får man väl säga, påfallande brister i risk- och krismedvetenheten hos allmänheten undrar jag: Finns det för lite alarmism i ? (S): Min fråga gäller den språkliga tillgängligheten. Vi ser ju i rapporten att det är olika i olika delar av landet. Vi kan bland annat läsa om i län som har en stor språklig beredskap när det gäller kärnkraftsolyckor men som för övriga scenarier framför allt har svenska och engelska som utgångsspråk. vet vi att många svenskar varken pratar svenska eller engelska. Jag undrar vad ni gör för riskbedömning när det gäller språklig tillgänglighet och också vad som kan göras för att öka beredskapen när det gäller att få ut information på andra språk, speciellt om det kommer en stor kris eller ett krig. (M): Det har ju blivit ett ökat intresse för de här frågorna i samhället. Hur stort det ökade intresset är vet inte jag, men hur ser frivilligorganisationerna på det här? Söker sig många människor till frivilligorganisationerna BILAGA 2 FÖRSVARSUTSKOTTETS OFFENTLIGA UTFRÅGNING , och har man möjlighet att ta till vara intresset från alla som faktiskt vill engagera sig? Sedan undrar jag också lite grann om vanliga mediers roll. Vi pratar mycket om information och hur viktigt det är, men vad har man för kommunikation med vanliga medier? Vad vill och hjälpa till med vid sådana här händelser? De är ju enormt viktiga kanaler för människor. (S): Ordförande! Jag har en fråga gällande utbildningarna som , och Blå Stjärnan har med stöd från MSB. Är det många som söker till de här utbildningarna, eller hade ni önskat att det var betydligt fler? Finns det begränsningar i antalet som kan gå de här utbildningarna? Jag tänker också på det här med att inte har tänkt tanken att det ska hända något. Det kanske kan vara så att många inte vet om att utbildningarna finns. Jag är alltså lite intresserad av intresset och efterfrågan när det gäller de här utbildningarna. , : Jag kan kommentera två delar. Den ena är språken. I har vi, som jag sa inledningsvis, mellan 75 och 100 språk. I de dialoger som vi har ute i våra stadsdelar har man kommit fram till att även de som inte pratar svenska vill att vi i ett krisläge ska kommunicera på svenska. De förstår svenska bättre än vad de kan tala. Vi har material på svenska. Sedan har vi också mycket engagemang i olika föreningar, och inte minst via våra trossamfund. Där har vi kanaler in, och de samlar sedan sina medlemmar och kan översätta till deras egna språk och med rätt dialekt. Vi har även en beredskap och har sagt att vill man ha materialet som vi nu har tryckt upp översatt ordnar vi det. Vi har bland annat ett samarbete med , och de har översatt till, tror jag, 18 språk. Det finns alltså, men än så länge använder vi den här metoden. När det gäller vanliga medier kan jag säga att vi har ett gott samarbete med lokalradion, P4. De säger själva att de är vår beredskapskanal, och de är med. Andra medier kommer om det inte är något annat som fångar deras intresse. , i län: Jag kan säga någonting om det här med medierna. Det är precis så som sas i meningarna här innan, att det framför allt är public service och som är vår kanal. De är en av beredskapsaktörerna, det måste man vara tydlig med. Det är inte kvällstidningar och andra tidningar på samma sätt, utan är en lagspelare när vi pratar om allmänna aktörer. När det gäller tillgänglighet är det ganska svårt.