bet · H201NU14 · 2015-03-24 00:00:00 — Bestämmelserna om mineralersättning gäller alla koncessioner som har beviljats och där gruvdrift pågår. Enligt 14 kap. minerallagen ska sökande i ärenden enligt minerallagen betala en ansökningsavgift i enlighet med vad regeringen föreskriver (1 §). Innehavare av undersökningstillstånd ska dessutom betala en avgift till staten (2 §). Avgiften ska bestämmas med beaktande av undersökningsområdets storlek och arten av de som omfattas av tillståndet enligt vad regeringen närmare föreskriver. Hur avgifternas storlek m.m. bestäms framgår av 10–13 §§ mineralförordningen. Av SGU:s årsredovisning framgår att reglerna om mineralersättning var tillämpliga på 16 bearbetningskoncessioner . För den brytning som skedde beslutade bergmästaren om mineralersättningar . Den totala mineralersättningen uppgick till ca . tillföll staten och ca gick till markägarna. kan svenska och utländska mineralbolag muta in och exploatera malm och mineraler i mot en synnerligen blygsam ersättning av det ekonomiska värdet, sägs det i motion 2014/15:674 av (M). Motionären anser att lagstiftningen borde förändras så att en betydligt större del av det ekonomiska värdet vid gruvbrytning tillfaller markägaren och staten. vill stimulera och bidra till gruvnäringens tillväxt på flera sätt, sägs det i kommittémotion 2014/15:1125 av m.fl. (SD). Motionärerna anser att det är rimligt att värdet av mineraltillgångarna ska komma medborgarna till del och vill därför reformera mineralersättningen. Deras uppfattning är att om staten inte erhåller någon direkt ersättning för det värde som bryts ur en gruva kan det heller inte förväntas att staten ska finansiera t.ex. en järnvägsutbyggnad. En reformerad mineralersättning skulle, enligt dem, möjliggöra en mer aktiv gruvpolitik (yrkande 1). Mineralersättningen bör tas ut med totalt , att jämföra med dagens . Markägarens andel bör kvarstå på dagens nivå medan resterande del ska tillfalla staten. Statens andel bör placeras i en fond, vars syfte ska vara att stimulera utveckling och sysselsättning på landsbygden. På så vis garanteras att det offentliga får en avkastning på sina investeringar i form av exempelvis infrastruktur som kommer landsbygden och medborgarna till del. Gruvorna i är viktiga men kan också orsaka miljöförstöring, sägs det i motion 2014/15:1661 av och (båda MP). Vidare påpekas att gruvverksamhet kan påverka andra näringar som exempelvis rennäringen, turismen och friluftslivet negativt. Motionärerna konstaterar att den s.k. mineralersättningen på är låg jämfört med i andra länder och att det finns flera skäl till att införa en gruvskatt. Ett skäl är, enligt motionärerna, att en större del av de pengar som gruvbolagen tjänar ska gå tillbaka till samhället och lokalsamhällena och därigenom bidra till en jämnare fördelning. Ett annat skäl är för att ersätta samhället för de kostnader för vägar och annan infrastruktur som driften innebär. Kostnader och miljöförstöring drabbar lokalsamhället medan intäkterna i många fall nästan helt uteblir. Detta bl.a. som en följd av att bolag inte betalar kommunalskatt eller miljöavgifter och eftersom gruvorna ibland drivs med hjälp av inbussad personal, vilka utnyttjar lokalsamhällets service men inte betalar någon skatt på orten. Enligt motionärerna förstärks dessutom problemen av att gruvbolagen inte avsätter tillräckligt med pengar för att ta hand om de miljöproblem som uppstår som en följd av gruvverksamheten. Det är, enligt motionärerna, inte ovanligt att gruvor går i konkurs och att medel till sanering då saknas. Kommunerna får bära mycket stora ekonomiska och miljömässiga risker. Motionärerna menar att en avsevärd höjning av mineralavgiften är nödvändig och begär ett riksdagsuttalande om detta. Pengarna kan fonderas och delar av den inbetalda skatten ska sedan återgå till lokalsamhället. Den andra delen ska reserveras för utvecklig och omställningen till ett miljövänligt och klimatsmart samhälle och kommande generationer. Hur stor respektive del ska bli bör bli föremål för en utredning. Motionsyrkanden om ändringar av mineralersättningen och dess fördelning mellan olika mottagare samt om att införa någon form av ”gruvskatt” har behandlats av . avstyrkte utskottet de då aktuella motionerna med följande motivering (bet. 2013/14:NU14): Det har höjts röster från delar av oppositionen om att den svenska gruvnäringen ska belastas med betydande nya kostnader i form av gruvskatter eller olika typer av avgiftshöjningar. Flera motionärer talar om att avgifterna ska ”höjas rejält” eller om ”avsevärda höjningar”. Det förekommer också idéer om att de resurser som därmed genereras ska fon-deras för särskilda ändamål eller återföras till de delar av landet där gruvbrytningen förekommer. Utskottet har redogjort för sin syn på radikala avgifts- eller skattehöjningar riktade mot gruvnäringen och dessutom refererat vissa grundläggande principer för statens budgethantering som har relevans i sammanhanget. I likhet med regeringen befarar utskottet att avgiftshöjningar i den storleksordning som föreslås eller antyds i flera av de aktuella motionerna skulle slå hårt mot investeringsviljan och mot de bolag som etablerar sig i och då inte minst i regioner där utbudet av arbetstillfällen är begränsat. I tre reservationer (MP, SD och V) och i en motivreservation (S) framfördes andra uppfattningar än utskottets majoritet kring dessa frågor. Regeringen avser att se över mineralavgiften I budgetpropositionen (prop. 2014/15:1 Finansplanen s. 46) anger regeringen att den har för avsikt att medverka till att nya modeller skapas för att utveckla samhällets och gruvnäringens ansvar för att finansiera de investeringar som krävs för en miljömässigt hållbar gruvnäring och samhällsutveckling. Regeringen avser i detta sammanhang att göra en översyn av mineralavgiften och återkomma till med förslag. Noterbart är här att innebörden av begreppet ”mineralavgift” får betraktas som något svårtolkad. Antingen syftar det på den s.k. mineralersättning som regleras i 7 kap. 7 § minerallagen eller så är det de ovan beskrivna avgifterna som regleras i 14 kap. minerallagen som avses. har behandlat motioner om mineralersättningens storlek och fördelning och om de andra avgifter som innehavare av prospekteringstillstånd eller bearbetningskoncessioner är skyldiga att erlägga enligt minerallagen. När liknande motionsförslag nu på nytt ligger på bord konstaterar utskottet att regeringen har aviserat en översyn av det man betecknar mineralavgiften. Även om begreppet mineralavgift kan uppfattas som något svårtolkat har utskottet erfarit att denna översyn kommer att ha ett brett anslag och omfatta såväl mineralersättningen, de avgifter som regleras i 14 kap. minerallagen och andra avgifter som belastar gruvnäringen. Utskottet ser ingen anledning att i detta läge föregripa denna översyn genom ett uttalande till stöd för någon av de nu aktuella motionerna. Samtliga motioner i avsnittet avstyrks således i de berörda delarna. Utskottets förslag i korthet avslår samtliga motionsyrkanden som gäller förbud mot brytning av uran eller olika former av begränsningar mot prospektering efter uran. Utskottet hänvisar bl.a. till att regeringspartierna i en gemensam överenskommelse har deklarerat att de inte har för avsikt att öppna upp för utvinning av uran i . Jämför reservation 4 (C). Prospektering efter uran är mycket omfattande i , slås det inledningsvis fast i motion 2014/15:448 av (S). Det höga världsmarknadspriset bidrar till det stora intresset för utvinning av uran, vilket i sin tur skapar en stor oro hos befolkningen i de berörda bygderna över de konsekvenser som brytning av uran för med sig. Motionären anser att den skadade naturmiljön, det radioaktiva avfallet och de giftiga tungmetaller som frigörs vid uranbrytning skulle bli ett mycket dystert arv att efterlämna till kommande generationer. Planer för uranbrytning hämmar också utvecklingen i de berörda bygderna redan innan gruvan finns på plats. Få vill investera i områden som riskerar att bli obeboeliga och ingen vill ha uranbrytning i närheten av sin bostad, sitt fritidshus, sina ströv-, jakt-, eller fiskeområden. Mot denna bakgrund förordar motionären att regeringen bör överväga möjligheterna att förbjuda uranbrytning i . I motion 2014/15:148 av (M) slås det fast att är det land i som bedöms ha de största tillgångarna på uran. Detta gör uranprospektering och -brytning intressant för både nationella och internationella företag. Då staten står för de långvariga miljökonsekvenserna av en eventuell uranbrytning bör vinsterna av sådan brytning gå till staten. Detta hindrar inte att privata bolag kan stå för själva driften. Regeringen bör undersöka möjligheten att låta de huvudsakliga vinsterna av uranbrytning komma staten till del i form av en statlig uranfond. I motion 2014/15:2224 av (M) konstateras det inledningsvis att det pågår prospektering efter uran på flera håll runt om i landet. Motionären slår även fast att uranbrytning liksom all gruvbrytning innebär omfattande miljöpåverkan. Vad som dessutom kan vara problematiskt vid uranbrytning är den urlakningsprocess som innebär att radioaktiva ämnen kan spridas och att gruvrester kan avge radioaktiv strålning. Motionären efterfrågar ett tillkännagivande om att eventuella miljökonsekvenser av uranbrytning i ska ses över. Ingen uranbrytning bör ske i och det bör utredas hur en lagstiftning mot uranbrytning kan införas, sägs det inledningsvis i motion 2014/15:2430 av (C) (yrkande 1). Motionären anser också att det kommunala vetot bör utökas till att även omfatta prospektering efter uran i alunskiffer för att på så sätt ytterligare stärka lokalsamhällets inflytande över sin egen mark (yrkande 2). Uran förekommer i jordskorpan och är ofta associerat med andra metaller, såsom järn, koppar, guld och den typ av sällsynta jordartsmetaller som har nämnts ovan. Strålningsegenskaperna i berggrunden används i samband med prospektering. Uran kan sägas visa vägen till andra fyndigheter. I förekommer uran i många områden, såväl i urberg som i yngre bergarter. Mineraliseringar med uran har iakttagits i bl.a. , , , och samt på , i och i . I vid i utvanns totalt ca naturligt uran –1969. Jämfört med länder som har stora uranreserver (exempelvis , och ) är urantillgången i begränsad. Halterna av uran i den svenska berggrunden är dessutom väsentligt lägre än i de stora uranproducerande länderna. Generellt sett är de kända svenska tillgångarna därför ekonomiskt mindre brytvärda. Världsmarknadspriserna på uran[1], säkerhetsläget, infrastruktursituationen och det aktuella opinionsläget är utöver uranhalten dock faktorer som också kan påverka företags intresse för att prospektera efter uran. Även förutsättningarna för att utvinna andra värdefulla mineraler som eventuell uranutvinning kan påverka intresset. Vid ingången av 2015 fanns det enligt mineralrättsregistret 19 undersökningstillstånd där uran har angetts som ett av de som eftersöks. Ett undersökningstillstånd som har beviljats för ett gäller emellertid även för övriga mineraler, med undantag för olja, gasformiga kolväten och diamant där tillståndet bara gäller för det ämne som har angetts i ansökan. Det som anges i en ansökan avspeglar därför inte nödvändigtvis den faktiska verksamheten. Som det har beskrivits ovan krävs det tillstånd enligt minerallagen för prospektering (undersökningstillstånd). Kommuner har inte någon vetorätt när det gäller undersökningstillstånd. Bergmästarens beslut om undersökningstillstånd kan överklagas av markägaren och övriga kända sakägare (viss ledning finns i 6 § mineralförordningen). Beslutet innebär endast att den som fått tillståndet har ensamrätt att undersöka marken; markägaren och andra sakägare får tåla att undersökning sker på de villkor som gäller i övrigt. Undersökningsarbete kan vara av mycket skiftande omfattning och karaktär. Det kan t.ex. bestå av seismiska, radioaktiva, magnetiska eller elektriska mätningar, geologiska undersökningar, diamantborrning, provtagning, provdikesgrävning, borttagande av jord och sprängning. Typen av undersökningsarbete och områdets karaktär är avgörande för om det krävs anmälan till eller kommunen eller om tillstånd fordras enligt . I många fall krävs även tillstånd enligt andra lagar, t.ex. kulturmiljölagen (1988:950) eller terrängkörningslagen (1975:1313). Uranprospektering är undantagen från bestämmelserna om tillstånd i lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet (kärntekniklagen). Däremot tillämpas strålskyddslagen (1988:220) vid prospektering efter uran. Noteras bör också att det i 2 kap. finns allmänna hänsynsregler som är tillämpliga vid undersökningsarbete enligt minerallagen. Om undersökningsarbete kan utföras på olika sätt eller med olika metoder ska tillståndshavaren välja det utförande som minimerar skadan på miljön. Den s.k. försiktighetsprincipen gäller för all verksamhet och alla åtgärder som omfattas av tillämpningsområde. Principen innebär att förebyggande åtgärder och andra försiktighetsmått ska vidtas så snart det kan befaras att en viss åtgärd skulle kunna vara en olägenhet för människors hälsa eller miljön. Innan undersökningsarbetet får påbörjas måste prospektören enligt 3 kap. 5 § minerallagen upprätta en arbetsplan som sakägarna (enskilda markägare och andra sakägare som t.ex. arrendatorer och innehavare av servitut) har rätt att invända mot. Genom beslut om ändringar i 3 kap. minerallagen (prop. 2013/14:159, bet. 2013/14:NU20) har kraven skärpts på vad en arbetsplan ska innehålla och på vilken information som ska delges berörda sakägare. I får uran inte brytas utan att tillstånd har utfärdats enligt minerallagen, och kärntekniklagen. En miljökonsekvensbeskrivning ska bifogas en ansökan enligt samtliga tre lagar. I ärenden om beviljande av koncession ska 3 och 4 kap. tillämpas. I dessa kapitel finns bestämmelser om hushållning med mark- och vattenområden, bl.a. områden av riksintresse. Reglerna innebär att områden som har ett särskilt nationellt intresse inte ska tas i anspråk för andra ändamål innan frågan om den långsiktiga lämpligheten har klarlagts. Områden av riksintresse för ett antal angivna ändamål ska enligt bestämmelserna skyddas mot åtgärder som påtagligt kan försvåra eller skada ändamålen. Notera även den pågående översyn av bestämmelserna om riksintressen som har nämnts. Tillstånd enligt minerallagen att få bearbeta en uranfyndighet (bearbetningskoncession) meddelas av bergmästaren. Enligt 8 kap. 2 § minerallagen ska ärenden om beviljande av bearbetningskoncession hänskjutas till regeringen för prövning, om bergmästaren bedömer att frågan om koncession är särskilt betydelsefull ur allmän synpunkt. Bergmästaren ska även hänskjuta ärendet till regeringen om han eller hon finner det motiverat att frångå det har föreslagit när det gäller hushållning med mark- och vattenområden enligt 3 eller 4 kap. . Bergmästaren utreder frågan och bifogar ett eget yttrande i de ärenden som hänskjuts till regeringen för prövning. Enligt miljöprövningsförordningen krävs det vanligen tillstånd från mark- och miljödomstolen för gruvdrift eller gruvanläggning för brytning av malm, eller kol. Enligt 17 kap. 1 § ska anläggningar för brytning, bearbetning eller anrikning av uranhaltigt material dessutom tillåtlighetsprövas av regeringen. Tillåtlighetsprövningen gäller övergripande frågor om lokalisering, art och omfattning samt frågor om verksamhetens effekter på markanvändning och miljö, energi, transporter m.m. De bedömningar som ska göras är ytterst att betrakta som politiska ställningstaganden där det framstår som naturligt att regeringen har det avgörande inflytandet över huruvida verksamheten ska få komma till stånd eller inte. I samband med prövningen kan regeringen besluta om särskilda villkor för att tillgodose allmänna intressen. Regeringens beslut är bindande för den ordinarie tillståndsmyndigheten. Denna kan alltså inte avslå en ansökan om tillstånd till en verksamhet som regeringen vid prövning enligt 17 kap. har funnit tillåtlig. Den kan inte heller bifalla en ansökan om tillstånd som regeringen vid prövningen har funnit otillåten. Regeringens beslut i tillåtlighetsfrågan omfattas av lagen (2006:304) om rättsprövning av vissa regeringsbeslut, vilket innebär att efter ansökan om rättsprövning prövar om regeringens avgörande strider mot någon rättsregel. Enligt 17 kap. 6 § får regeringen tillåta verksamheten endast om kommunfullmäktige i den kommun där en uranfyndighet ska bearbetas har tillstyrkt detta. Någon möjlighet för regeringen att tillåta uranbrytning mot kommunens vilja finns därmed inte. Det är alltså här som det kommunala vetot i uranbrytningsfrågor är lagfäst. För drift av en anläggning för utvinning av ett kärntekniskt ämne krävs tillstånd enligt kärntekniklagen. Frågan om tillstånd enligt kärntekniklagen för uranbrytning prövas också av regeringen. Denna prövning görs parallellt och samordnat med tillåtlighetsprövningen enligt . bereder ärendet och överlämnar med ett eget yttrande handlingarna i ärendet till regeringen. Ansökningar om koncession för uranbrytning i Varken Bergsstaten, miljödomstolarna eller regeringen har tagit ställning till någon ansökan om tillstånd för att bryta uran då ingen sådan ansökan har inkommit sedan brytningen i . Den svenska mineralstrategin är avgränsad till sådana som inte är att betrakta som energitillgångar. Frågor om prospektering efter eller brytning av uran berörs därmed endast indirekt av de åtgärder som strategin omfattar. Motioner om uranbrytning eller uranprospektering behandlades av utskottet (bet. 2013/14:NU14). Samtliga motioner avstyrktes. Utskottet anförde bl.a. följande: Utskottet har avslagit motioner om ett förbud mot uranbrytning i . Utskottet anser inte att några omständigheter har tillkommit i frågan som motiverar att ska bifalla förslag med den inriktningen. Enligt har kommuner vetorätt mot brytning av uran inom sina gränser. Eventuella kommungränsöverskridande miljökonsekvenser (exempelvis för vattenområden) av sådan brytning får i första hand beaktas inom ramen för den miljöprövning som de berörda statliga myndigheterna gör av en eventuell ansökan om att få bryta uran. Utskottet ser varken ett behov av eller en praktisk möjlighet att utvidga den nu gällande kommunala vetorätten mot uranbrytning till det som i en av motionerna betecknas ”närliggande berörda kommuner”. Motionsyrkanden om att begränsa möjligheterna till prospektering efter uran har avstyrkts av utskottet . Utskottet avstyrker nu på nytt motioner med denna inriktning. Liksom tidigare är utskottets grundläggande uppfattning att de fördjupade kunskaper om den svenska berggrunden som prospektering i allmänhet genererar – oaktat vilket koncessionsmineral som eftersöks – är värdefulla. Därutöver ser utskottet påtagliga praktiska svårigheter i att rikta ett prospekteringsförbud mot specifika mineraler då berggrunden är så beskaffad att olika mineraler som regel förekommer tillsammans på ett mer eller mindre oskiljaktigt vis. Företrädarna i utskottet för Socialdemokraterna, och reserverade sig till förmån för ett förbud mot uranbrytning i . representant reserverade sig även till förmån för ett förslag om utvidgad vetorätt mot uranbrytning. och representanter i utskottet ställde sig i en gemensam reservation också bakom ett förslag om en vetorätt mot uranprospektering. Alunskiffer inte längre koncessionsmaterial föreslog den dåvarande regeringen att alunskiffer inte längre ska klassas som ett koncessionsmineral och alltså inte omfattas av minerallagens bestämmelser (prop. 2013/14:159). Regeringen konstaterade att alunskiffer historiskt sett har varit av intresse dels för energiförsörjningen under och efter de båda världskrigen eftersom den är oljehaltig, dels vid tillverkning av s.k. blåbetong, men att det numera inte finns något intresse för ämnet alunskiffer i sig. Den enda reella anledningen att prospektera efter alunskiffer är i syfte att undersöka förekomsten av uran, olja eller gas för potentiell utvinning. Dessa ämnen är koncessionsmineraler. Alunskiffer innehåller även andra mineraliska ämnen. De som bland dessa kan anses ha ett kommersiellt värde är redan klassade som koncessionsmineraler. Att utmönstra alunskiffer ur minerallagen ansågs leda till ökad tydlighet för kommuner, fastighetsägare och innehavare av särskild rätt eftersom det kommer att framgå av en ansökan om syftet med undersökningen är att leta efter exempelvis uran, olja eller gas. beslutade enligt regeringens förslag (bet. 2013/14:NU20). Av redovisningen ovan framgår att vid åtskilliga tillfällen har behandlat motioner som på olika sätt har handlat om prospektering efter eller brytning av uran i . Utskottet konstaterar att regeringspartierna i en gemensam överenskommelse har deklarerat att de inte har för avsikt att öppna för utvinning av uran i . Denna utfästelse anser utskottet vara en tillräcklig grund för att avstyrka de motionsyrkanden som gäller införande av ett förbud mot uranbrytning i . Således avstyrks motionerna 2014/15:448 (S), 2014/15:2224 (M) och 2014/15:2430 (C). Utskottet är inte heller berett att ställa sig bakom önskemålet i den sistnämnda motionen om att det bör införas en vetorätt mot prospektering efter uran i alunskiffer med hänvisning till de allvarliga miljökonsekvenser en eventuell brytning av denna bergart kan få. Utskottet anser att den gällande ordningen med en vetorätt mot brytning av uran är tillräcklig och att undersökning av berggrunden som sker inom ramen för de gällande miljöbestämmelserna i allmänhet bör kunna ses som något positivt. En vetorätt mot prospektering i enlighet med förslaget i motionen bör således inte införas. Motionen avstyrks i den aktuella delen. Förslaget i motion 2014/15:148 (M) om att det bör inrättas en statlig uranfond avstyrks också – liksom utskottet har gjort vid åtskilliga tidigare tillfällen. Skiffergas och andra kolväten Utskottets förslag i korthet Med hänvisning till de strikta svenska miljöreglerna för utvinning av olja, gas och andra kolväten och de begränsade geologiska förutsättningarna att bedriva skiffergasutvinning genom s.k. frackning i avslår motionsyrkanden som gäller införande av ett förbud mot utvinning av fossila energikällor. Utskottet erinrar även om att regeringspartierna i en gemensam överenskommelse har uttalat att inte ska öppna upp för utvinning av olja eller gas. Jämför reservationerna 5 (C) och 6 (V). I motion 2014/15:552 av och (båda C) framhålls att nya fossila bränsletillgångar – t.ex. skiffergas – som exploateras kraftigt runt om i världen riskerar att försena omställningen till förnybar energi. Miljöpåverkan och metangasutsläpp vid gas- och oljeutvinning ur skiffer är ytterligare osäkerhetsfaktorer i den pågående globala energiomställningen. Motionärerna anser att det enda rimliga förhållningssättet är att all utvinning av fossil energi fullt ut står för sina fulla miljökostnader. Att utvinna gas och olja ur skiffer genom s.k. frackning är också förenat med påtagliga och oöversiktliga miljörisker. Med hänvisning till försiktighetsprincipen bör , enligt motionärernas uppfattning, därför införa ett förbud mot gas- och oljeutvinning ur skiffer. För att ska vara ett föregångsland i klimatomställningen krävs politisk handlingskraft, sägs det i partimotion 2014/15:136 av m.fl. Bolag söker efter både skiffergas och skifferolja på , och i . Utvinning av ännu mer fossil energi skulle motverka den nödvändiga energiomställningen och dessutom riskera stora negativa miljöeffekter. Ett nationellt förbud mot utvinning av fossil energi bör införas (yrkande 13). Om inte antar förslaget om ett nationellt förbud måste kommunernas självbestämmande värnas. En vetorätt mot utvinning av fossil energi bör enligt motionärerna därför införas (yrkande 14). Skiffergas är naturgas som bildas och binds i berggrund som består av skiffer. Skiffer på stora djup är relativt tät, vilket har gjort det mycket svårt att producera gas ur den. Ny teknik har dock skapat förutsättningar för lönsamhet inom detta segment.