bet · H201KU5 · 2015-01-15 00:00:00 — menar därför att framöver i kommunikationen med kommissionen ska fortsätta att understryka vikten av att lagstiftningsakter innehåller utförliga motiveringar. Flera utskott riktar också kritik mot att förhandlingar inom EU påbörjas innan tidsfristen för subsidiaritetsprövning av ett förslag löpt ut. Detta är givetvis inte bra, och det riskerar att minimera de nationella parlamentens roll och funktion så som det är tänkt enligt Lissabonfördraget. noterar även att flera utskott påpekar att kommissionen i allt större utsträckning tenderar att lägga fram förslag till förordningar i stället för direktiv. Dessa synpunkter måste noggrant följas upp framöver. har tidigare noterat svårigheten med att ha fortlöpande kontakter med andra nationella parlament. Även i årets uppföljning påpekas från flera håll att åttaveckorsfristen utgör ett problem i sammanhanget, som vi hörde från föregående talare. Vi anser därför att det finns skäl att fundera på hur dessa samarbeten framöver ska kunna stärkas. Likaså framför några av utskotten att databasen inte alltid är tillfredsställande, dels på grund av avsaknad av uppgifter, dels på grund av språksvårigheter. Vi noterar däremot att kontakten med representant vid EU:s institutioner fungerar väl. Så sent som i förra årets uppföljning konstaterade att det vore bra om det infördes centrala rutiner för att bevaka när ett lagstiftningsförslag antas av rådet eller . Det är därför glädjande att notera att EU-samordningen har denna funktion. Det kommer också att underlätta utskottens uppföljning av ärendena. I framtida uppföljningar får vi se hur utskotten reagerar på detta. Med detta sagt yrkar jag på godkännande av utskottets anmälan. Jag hade utskottets uppdrag att delta i en överläggning i kring dessa frågor. Det handlar i hög grad om kommunikationen mellan nationella parlament. Det har pågått ett arbete som handlar om att fördjupa kommunikationen mellan de nationella parlamenten i syfte att få ett ökat inflytande eller åtminstone en dialog med . Den första punkten handlar om kommissionens årliga arbetsprogram. Där vill man försöka få fram processer som gör att det skulle vara möjligt för ett antal nationella parlament, ingalunda nödvändigtvis hälften eller alla, att kunna lägga fram prioriteringsönskemål till kommissionen. Den andra punkten handlar om möjliga förbättringar av själva subsidiaritetsprövningarna. Det viktigaste där förefaller vara att kunna öka längden som vi har på oss från åtta till kanske . Den tredje punkten ska jag uppehålla mig lite mer vid. Det är om det skulle vara möjligt att kunna införa ett så kallat grönt kort där ett antal nationella parlaments kammare om de vill kan gå samman och inleda en aktiv dialog med EU:s kommission om lagstiftningsinitiativ, sådana som alltså är efterfrågade från ett antal parlament. När det gäller den delen är den ledande företrädaren för idén, men den personen är ingalunda ensam, en företrädare för det engelska överhuset. Han framhöll att förslaget inte ska innebära en fördragsändring och inte heller innebära en förändring av redan existerande så kallade dialoger, i vårt fall den politiska dialogen. Tanken om ett nytt inslag, kallat grönt kort, skulle mer vara ett sätt för nationella parlament att signalera att de verkligen vill ha en dialog med kommissionen och vara en aktiv spelare. Det kan handla om initiativ som inte finns på plan. Men det kan också handla om att ett antal parlament skulle önska sig förändringar av existerande EU-lagstiftning, antingen den nu är i förordningens form eller i direktivets form. Jag för min del kan konstatera, efter att ha noggrant läst betänkande om subsidiariteten och med stöd och hjälp från vårt kansli, att vi i riksdag inte är nöjda med subsidiaritetsprocedurerna. De behöver förbättras. Det behövs en bättre ansats för att förbättra det direkta samarbetet mellan nationella parlament. Jag sa det som också sagts här från kollegerna. Vi har haft väldigt lite kontakter utskott emellan. Var och en har kommit fram till sin ståndpunkt, inskickat den och närmast sagt sig: Jaha, vad blev resultatet? Den kanske viktigaste delen i frågan om ett så kallat grönt kort är att förbättra möjligheterna för nationella parlament att komma till en gemensam ståndpunkt. Det är väldigt svårt att som det nu är samla 41 kammare i våra nationella parlament. Men kanske man kan hitta en formel för låt oss säga tio kammare, för några länder har ju tvåkammarsystem. Det kunde kanske vara en nedre gräns för att en process av aktiv dialog skulle kunna komma igång. Detta samtal ägde rum i ljuset av att den nytillträdde vice ordföranden i EU:s kommission i ett brev har meddelat att kommissionen är intresserad av en förbättring av dialogen. Det andra var, vilket också var positivt, att ordföranden i det centrala utskott i som handlägger frågorna från dess horisont är positiv. Hon betonade att man bör fokusera på den viktiga fasen innan kommissionens arbetsprogram antas . Man bör också framgent använda sig av Cosac, de nationella parlamentens samarbetsstruktur. Jag vill avrunda med min preliminära bedömning av diskussionen och innebörden i framgångsvägarna. Talmannen ska vara med i Cosacmöte med Cosacföreträdare . Vi från vår sida och från sida borde och kan arbeta på grundval av och förhållningssätt och riktlinjer för nationella parlament i EU-arbetet när vi granskar och tar del i den fortsatta diskussionen om dessa förändringsmöjligheter. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under § 7.)