bet · H201KU18 · 2015-04-16 00:00:00 — Utredningen föreslår därför att det i kommunallagen klargörs att utrymmet för att utöva sina befogenheter, dvs. att bedriva egen näringsverksamhet, att stödja det privata näringslivet liksom att utöva den allmänna kompetensen i den mån den innefattar ekonomisk verksamhet, kan begränsas av reglerna om statsstöd. Vidare föreslår utredningen (s. 451 f.) att det i kommunallagen ska föras in en bestämmelse som tydliggör att kommuner och landsting inom sina befogenheter har rätt att tillhandahålla tjänster av allmänt intresse enligt unionens fördrag. Motioner med samma innebörd som den nu aktuella behandlades i ärendet om lagen om vissa kommunala befogenheter (bet. 2008/09:KU5 s. 18 ). Utskottet avstyrkte de då aktuella motionerna med hänvisning till att ett domstolsavgörande som motionärerna hade hänvisat till hade diskuterats i det utredningsarbete som föregått propositionen Kommunala kompetensfrågor m.m. (prop. 2008/09:21). behandlades en motion av samma motionärer om samma sak i förenklad form (bet. 2009/10:KU4). vidhöll utskottet sitt tidigare ställningstagande och avstyrkte den då aktuella motionen (bet. 2012/13:KU22 s. 30). Utskottet vidhåller sitt tidigare ställningstagande och föreslår att avslår motion 2014/15:1158 (S). Kommuners deltagande i fristadssystemet Utskottets förslag i korthet tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i betänkandet om yttrandefrihetens stora vikt och att det är angeläget att kan bidra med fristäder åt förföljda författare och konstnärer. När det finns en lagakraftägande dom i ett nu pågående mål om en kommuns deltagande i fristadssystemet bör regeringen analysera om det då finns behov av en översyn av regelverket. Jämför reservation 3 (SD) I motion 2014/15:1752 anser m.fl. (S, MP) att kommuner måste ha fortsatt tillåtelse att delta i fristadssystemet. Om den fortsatta rättsliga hanteringen visar att det är nödvändigt anser motionärerna att samarbetet uttryckligen bör tillåtas av statsmakterna. Detta stöd för yttrandefriheten borde vara självklart i vårt land. Ett fyrtiotal städer i , samt och , har samlats i det internationella of – ICORN. började man bygga ett nätverk av europeiska storstäder som tog emot författare i behov av skydd. bildades av några europeiska städer och har sin bas i norska . ICORN upprättar en lista på förföljda författare som kan erbjudas en hos någon av de anslutna städerna. Författare inom alla genrer kan ansöka om att bli uppsatta på denna lista – även redaktörer och tecknare. En samarbetspartner för ICORN är Internationella PEN, som genom underavdelningen Writers in ansvarar för research av och lägesrapporter om författares situation i olika länder. Administrationscentret i utgör en kommunikationscentral för både ICORN-städerna och gästförfattarna. Fristadsprogrammet drivs av enskilda städer och ICORN är en samarbetsorganisation för städerna. Vissa grundläggande åtaganden regleras i ett avtal med samarbetsorganisationen . Staden förbinder sig t.ex. att betala ut ett stipendium till fristadsförfattaren. Därtill ska man kunna erbjuda ett lämpligt, kostnadsfritt boende samt stå för rimliga kringkostnader, såsom el, vatten, tv, datoruppkoppling och telefon. Staden/kommunen ska också avdela en kontaktperson – en koordinator som har i uppgift att integrera gästförfattaren i stadens kulturliv och förmedla kontakter med sociala och kollegiala nätverk. Koordinatorn är också stadens representant i ICORN, till vilken staden också förbinder sig att betala en årlig medlemsavgift. , fortsättningsvis kallat , har i uppdrag att i internationella sammanhang främja kulturens roll för yttrandefrihet och demokratisering. ska inom ramen för sitt uppdrag verka för synergier mellan kulturpolitiska och biståndspolitiska insatser. ska vidare verka för fler fristäder för förföljda konstnärer samt för att de fristadskonstnärer som finns i ska få ökad möjlighet att bli en del av offentligheten. Uppdraget ska genomföras i samverkan med berörda myndigheter och organisationer i det civila samhället samt med kommuner och landsting. (Det sagda framgår av Regleringsbrev för avseende , punkt 6 under ; för fanns motsvarande text i regleringsbrevet punkt 8 under .) I budgetpropositionen anges under rubriken i biståndet (prop. 2014/15:1 utg.omr. 17 s. 48) att fristadsförfattare utgör centrala förändringsaktörer inom kulturområdet. har i uppdrag att verka för att fler fristäder kommer till stånd för förföljda konstnärer. verksamhet för fristadsförfattare synliggör tydliga synergier mellan kulturpolitiska insatser och det biståndspolitiska målet. I en tabell som gäller bidrag till litteratur, kulturtidskrifter och läsfrämjande 2011–2013 framgår att punken övrigt, som bl.a. innefattar fristadsförfattare, uppgick till 2011, till 2012 och till 2013. I årsredovisning anges (s. 62) att har regelbundna kontakter med relevanta aktörer för breddning av fristadsrörelsen och använder numera begreppet fristadskonstnär i stället för fristadsförfattare som . har medverkat vid konferenser och möten inom området, i , , och för att stärka kontakter med befintliga nätverk. De kontakter som haft med fristadskoordinatorer i är uppskattade och närvaro har ett starkt symbolvärde. På samma ställe redovisas att har fattat beslut om att bli och ansökt om medlemskap i (fristädernas organisation). Gävles ambition har varit att ta emot en bildkonstnär och vid godkändes som medlem. ICORN öppnade för breddning av fristäder för konstnärer . Det finns ett tiotal fristäder i . ICORN har elva svenska medlemmar, de flesta är städer men även ett par regioner är medlemmar. Av de elva medlemmarna tar tio emot fristadskonstnärer. Vissa fristäder har flera platser och tar då vanligtvis emot två konstnärer som är verksamma inom olika konstområden. I de regionala dialogerna har frågan lyfts vid ett antal tillfällen med ett positivt gensvar, vilket visar på ökat intresse från regionerna. Projektbidrag om fördelades , främst till insatser som främjar fristadskonstnärernas möjlighet att ta del av det offentliga kulturlivet men också till insatser som bidrar till en breddning av fristadsarbetet, bl.a. ett nationellt möte för fristadskoordinatorer, fristadskonstnärer och andra aktörer inom området. På publicerades en digital för förföljda författare och konstnärer. är även avsedd att vara ett stöd för städer i som vill undersöka möjligheten att bli en . I ett förord till handboken, med rubriken som grund skriver , dåvarande styrelseordförande för , bl.a. följande. har tillsammans med regeringen och flera kommuner och landsting framgångsrikt drivit frågan om fristäder för förföljda konstnärer. Det är min förhoppning att denna webbplats ska bidra till kraften i detta arbete, både som praktisk handledning och som tecken på ett arbete som måste göras för att skapa reella förutsättningar för att denna frihet ska kunna utnyttjas. Enligt 2 kap. 1 § kommunallagen (1991:900) får kommuner och landsting själva ha hand om sådana angelägenheter av allmänt intresse som har anknytning till kommunens eller område eller deras medlemmar och som inte ska handhas enbart av staten, en annan kommun, ett annat landsting eller någon annan. Av 10 kap. 1 § regeringsformen följer att det är regeringen som företräder internationellt och som ingår överenskommelse med annan stat eller med mellanfolklig organisation. Kommuners och landstings samarbete med utländska dito betraktas inte som internationella överenskommelser med en annan stat (m.fl., Grundlagarna, 3 uppl., 2012, s. 478). Svenska kommuner och landsting har inte enligt regeringsformen eller annan lag någon befogenhet att träffa avtal för svenska statens räkning. Regeringsformen lägger dock inte några hinder i vägen för svenska kommuners eller landstings samarbete med t.ex. andra nordiska kommuner. Gränserna för kommunernas och landstingens befogenhet att delta i internationellt samarbete avgörs av vad som följer av deras allmänna kompetens enligt kommunallagen och de olika specialförfattningarna på det kommunala området. Kommuner och landsting kan i vissa fall engagera sig i verksamhet som sträcker sig utanför rikets gränser utan att ett sådant engagemang kommer i konflikt med lokaliseringsprincipen. Utrikes- och biståndspolitik hör annars traditionellt sett till det statliga ansvarsområdet. Vissa undantag finns dock i speciallag. I 5 kap. lagen (2009:47) om vissa kommunala befogenheter finns bestämmelser om tjänsteexport och internationellt bistånd. Vidare kan nämnas att kommuner och landsting, enligt 1 kap. 4 § samma lag, får bistå utländska studerande som med stöd av svenskt utvecklingsbistånd vistas i kommunen eller för studier eller annan utbildning. Bistånd får ges genom åtgärder som syftar till att underlätta vistelsen samt till att främja välfärden och trivseln för den studerande. Det finns inte någon särskild lagreglering av den kommunala kompetensen vid samarbete mellan vänorter eller vänregioner. Om samarbetet är kompetensenligt får bedömas mot bakgrund av kommunallagens bestämmelser om den kommunala kompetensen och den särskilda lagstiftning som finns för tjänsteexport och internationell biståndsverksamhet. Regeringen har bedömt att det inte behövs någon ytterligare kompetensutvidgande lagstiftning för att kommunerna och landstingen ska kunna medverka i ett normalt vänorts- eller vänregionssamarbete, se propositionen Kommuner och landsting i internationell samverkan (prop. 2000/01:42 s. 45). Opinionsyttringar som rör förhållande till andra länder anses enligt praxis inte utgöra en angelägenhet såvida de inte har stöd i särskilda bestämmelser (RÅ 1990 ref. 9). Frågor av denna art ankommer enligt regeringsformen på regeringen och . Däremot har kommunfullmäktiges beslut om deltagande i en västsvensk EG-representation i samt om anslag till densamma ansetts kompetensenligt (RÅ 1994 ref. 23). Verksamheten var i det aktuella fallet så gott som helt inriktad på att främja näringslivet i , varför den inte allmänt sett kunde sägas vara en exklusiv angelägenhet för staten. Kommunfullmäktige i kommuns beslut att göra till fristadskommun Kommunfullmäktige i kommuns beslut att göra till fristads-kommun har överklagats; domen med laglighetsprövning har inte vunnit laga kraft. Förvaltningsrätten i upphävde i en dom kommunfullmäktige i kommuns beslut om att göra kommunen till fristadskommun på den grunden att beslutet att kommun ska ansöka om medlemskap i faller utanför den kommunala kompetensen enligt 2 kap. 1 § kommunallagen och därför är olagligt enligt 10 kap. 8 § kommunallagen. Förvaltningsrätten anförde bl.a. följande. Trots att fullmäktiges beslut om medlemskap i i och för sig är ett beslut inom kulturområdet kan förvaltningsrätten inte bortse ifrån att ett av de angivna syftena med ICORN:s verksamhet är att ge en signal till bl.a. förtryckande stater om att det finns ett alternativ till tystnad. Beslut som skickar sådana signaler måste enligt förvaltningsrätten anses vara av utrikespolitisk karaktär. Med utrikespolitik avses den politik som för gentemot andra stater, i syfte att tillgodose sina intressen. Genom utrikespolitiken strävar efter att uppnå säkerhetsmål, välfärdsmål och ideologiska mål. Utrikespolitik är en statlig angelägenhet. De begränsade kommunala befogenheterna på det utrikespolitiska området är beroende av speciallagstiftning. Förvaltningsrätten gör därefter bedömningen att ingen speciallagstiftning medger en kommun rätten att fatta beslut om medlemskap i . Slutligen noterar förvaltningsrätten de kulturpolitiska målen som beslutade , och anför att”[d]et finns enligt förvaltningsrätten emellertid inget stöd i detta politiska dokument för att kommuner ska kunna fatta beslut av utrikespolitisk karaktär”. Kammarrätten i har i en dom (mål nr 1889-14) ändrat förvaltningsrättens dom på det sätt att kommunfullmäktiges beslut inte ska upphävas. I sin bedömning uttalade kammarrätten bl.a. följande. Kammarrätten instämmer i förvaltningsrättens bedömning att ett beslut om medlemskap i är ett beslut inom kulturområdet men att det också tangerar det utrikespolitiska området i och med att beslutet innebär att viss kritik riktas mot bildkonstnärens förhållanden i sitt hemland. Den omständigheten att det är ICORN och inte kommun som sköter såväl urval som kriterierna för att bli antagen innebär dock att det inte är kommunen som är budskapets avsändare. Kommunen kan inte heller välja bildkonstnärer från ett visst land utan får välja bland de bildkonstnärer som ICORN anser lämpliga. Det ger kommunen ett begränsat inflytande i urvalsprocessen. Det är därmed inte fråga om ett sådant mer direkt ställningstagande till ett annat lands förhållanden som det är fråga om i de redovisade rättsfallen där en kommun ville förklara kommunen som kärnvapenfri zon respektive att undvika varor från ett visst land. Kammarrätten anser således att inslaget av utrikespolitik när kommun ämnar ansöka om medlemskap i för att kunna ta emot en bildkonstnär är av ett så indirekt slag att beslutet inte är olagligt. avslog , på förslag av kulturutskottet, motionsyrkanden om att uppmuntra små kommuner att gå samman för att bilda en med hänvisning till att detta redan är möjligt (bet. 2012/13:KrU11 s. 19 f., prot. 16 §). I sitt ställningstagande uttalade kulturutskottet följande. Vid en kongress i initierade organisationen () den första samarbetsorganisationen för fristäder, (), som knöts till . En gemensam organisation för fristäder, International Cities of (), grundades i . ICORN är alltså en medlemsorganisation där medlemmarna utgörs av fristäderna. finns det omkring 40 fristäder i världen, varav sex i . blev första 1996. Därefter har , , , och tillkommit. har enligt sitt regleringsbrev i uppdrag att verka för fler fristäder för förföljda författare och att se till att de fristadsförfattare som finns i ska få större möjligheter att bli en del av den litterära offentligheten. Vidare ska belysa förutsättningarna för en eventuell utvidgning av fristadsverksamheten till andra konstområden. Uppdraget ska genomföras i samverkan med berörda myndigheter, samt kommuner och landsting. Förutsättningarna för samarbete med kring fristadsprojekt är bl.a. att ett politiskt beslut om inrättande av ska vara fattat i kommunen, regionen eller länet och att författaren i fråga ska vara på plats. Kommunen, regionen eller länet svarar för kostnader för bostad, uppehälle, försäkringar och sjukvård, kontakter med myndigheter och hjälp med uppehållstillstånd. Kommunen, regionen eller länet ansvarar också i förekommande fall för författarens undervisning i svenska. kan ge vissa bidrag för kostnader i anslutning till en inbjuden fristadsförfattares vistelse i . Utskottet anser att det är angeläget att stödja de kommuner, regioner eller län som önskar bli fristäder. Mot bakgrund av det ovan framförda får dock motion 2012/13:Kr293 (MP) yrkande 2 anses vara tillgodosedd. Därmed avstyrks yrkandet. En reservation framfördes (S, MP, V). Utskottet vill framhålla yttrandefrihetens stora vikt och anser att yttrandefrihetsfrågor bör ägnas stor uppmärksamhet. Vidare anser utskottet att det är angeläget att kan bidra med fristäder åt förföljda författare och konstnärer. När det finns en lagakraftägande dom i det pågående målet om laglighetsprövning, bör regeringen analysera om det då bedöms finnas behov av en översyn av regelverket. Detta bör med hänsyn till frågans betydelse ge regeringen till känna. Utskottet föreslår att delvis bifaller motion 2013/14:1752 (S, MP). Utskottets förslag i korthet avslår motioner om lokalt brottsförebyggande arbete. (C) anser i motion 2014/15:2790 att det bör tas ett samlat grepp för det lokala brottsförebyggande arbetet. Hon begär tillkännagivanden om att kommunerna har en avgörande roll i det lokala trygghetsarbetet (yrkande 1), att det bör arbetas fram ett nytt nationellt brottsförebyggande program (yrkande 2), att lagstiftningen bör förtydligas i syfte att stärka kommunernas ansvar för det brottsförebyggande arbetet (yrkande 3) och att man bör överväga ett kommunalt ansvar för en samlad funktion för stöd till brottsdrabbade (yrkande 4). Motionären menar att det lokala arbetet för trygghet inte bara kan vara polisens uppgift. Om vårt mål är att skapa trygghet i alla våra stadsdelar och kommuner, anför , så krävs också att alla kommuner tar ett ansvar för att samordna och leda det brottsförebyggande arbetet. Kommunen har en närvaro i lokalsamhället som ingen annan myndighet har. samlas nu på ett mer sammanhållet sätt än tidigare, som ambitionen är att det lokala polisarbetet ska stärkas. Därför finns nu en bra möjlighet att åter ta ett samlat grepp på det lokala brottsförebyggande arbetet, och där regeringen bör ta initiativ till ett nytt nationellt program. Enligt finns det bland kommuner vitt skilda uppfattningar om vilket ansvar kommunen har för att motverka brottslighet. Ytterligare ett skäl som hon lyfter fram är att brottsligheten har ändrat karaktär . Vidare anser att det bör övervägas om inte kommunerna ska ges i ansvar att ytterligare underlätta för alla brottsdrabbade. Ett samlat centrum för brottsdrabbade, som en tydlig väg in till stöd, skulle kunna fylla de luckor som finns . (M) framför i motion 2014/15:2212 att det finns behov av en översyn i syfte att förtydliga lagstiftningen kring kommunernas trygghetsskapande och brottsförebyggande ansvar. Han anför att det finns brottsförebyggande råd eller liknande organisationer i många kommuner. Hur dessa ser ut varierar givetvis beroende på samhällets resurser och vilka lokala problem som finns. Men i nästan samtliga fall är polisen representerad. Vanligtvis förkommer också kommunpolitiker, socialförvaltning, skola och fritidsförvaltning. I vissa fall är även den lokala företagsamheten, stadsbyggnadskontor, bostadsföretag och trossamfund inkluderade i verksamheten. Motionären uppmärksammar att för sedan antog ett nationellt handlingsprogram om samverkan mellan polis och kommun. Även om de flesta kommuner numera har samarbetsavtal med polisen och dessa avtal innehåller mätbara mål och ett fokusområde, saknas det i många kommuner en strukturerad uppföljning och samhällsplanering. Därför finns det ett behov av en översyn i syfte att förtydliga lagstiftningen kring kommunernas trygghetsskapande och brottsförebyggande ansvar. Kommuner och landsting får, enligt 2 kap. 1 § kommunallagen (1991:900), själva ha hand om sådana angelägenheter av allmänt intresse som har anknytning till kommunens eller område eller deras medlemmar och som inte ska handhas enbart av staten, en annan kommun, ett annat landsting eller någon annan. Allmänintresset och lokaliseringsprincipen kan noteras, liksom att angelägenheten inte ska handhas enbart av staten. För att kommunerna och landstingen själva ska få ha hand om en angelägenhet krävs att det är av allmänt intresse att så sker. Om det med hänsyn till arten av ett visst ändamål anses vara av allmänt intresse att en kommun eller ett landsting främjar det ändamålet, är de berättigade till det även om åtgärden kommer bara en mindre del av kommunens eller område eller ett mindre antal av medlemmarna direkt till godo. Allmänintresset får bedömas med utgångspunkt i om det är lämpligt, ändamålsenligt, skäligt osv. att kommunen eller befattar sig med angelägenheten (m.fl., Kommunallagen med kommentarer och praxis, 5 uppl., 2011, s. 58). Lokaliseringsprincipen innebär i grunden att en åtgärd måste vara knuten till kommunens eller eget område eller dess invånare för att den ska anses laglig (m.fl. s. 65). Enligt 5 kap. 11 § socialtjänstlagen (2001:453) ska socialnämnden verka för att den som utsatts för brott och dennes närstående får stöd och hjälp. ska särskilt beakta att kvinnor som är eller har varit utsatta för våld eller andra övergrepp av närstående kan vara i behov av stöd och hjälp för att förändra sin situation. ansvarar för att ett barn, som utsatts för brott, och ett sådant barns närstående får det stöd och den hjälp som de behöver. ska också särskilt beakta att ett barn som har bevittnat våld eller andra övergrepp av eller mot närstående är offer för brott, och ansvara för att barnet får det stöd och den hjälp som barnet behöver. skärptes lagen så att socialnämndens skyldighet att ge brottsoffer stöd och hjälp framgår tydligare (prop. 2006/07:38, bet. 2006/07:SoU10, rskr. 2006/07:145). Handlingsplanen Samverkan Polis och kommun – en lokalt förankrad polisverksamhet i hela landet ställde sig bakom de förslag till konkreta åtgärder som framförts i handlingsplanen Samverkan Polis och kommun – en lokalt förankrad polisverksamhet i hela landet, och ansåg att det var angeläget att polismyndigheterna fördjupade sin samverkan med kommunerna enligt förslagen. I handlingsplanen framhölls behov av samverkan och samråd mellan polismyndigheterna och kommunerna för att få en gemensam lägesbild av lokala problem. Utifrån dessa problemområden träffas överenskommelser mellan polismyndigheter och kommuner om vilka gemensamma åtgärder som är möjliga och lämpliga. En överenskommelse mellan polis och kommun tecknas på strategisk nivå. Denna strategiska överenskommelse ligger sedan till grund för det fortsatta operativa brottsförebyggande arbetet i lokala brottsförebyggande råd eller motsvarande som finns i kommunen. Som exempel på gemensamma problemområden som kan komma att bli aktuella anges i handlingsplanen bl.a. narkotika och målet att minska antalet drogdebuter bland ungdomar. För kommunernas del uppmärksammas i handlingsplanen bl.a. beslut om omhändertagande enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, förkortad LVU, respektive lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall, förkortad LVM), fältassistenter, vårdplatser (LVU/LVM) riktade informationsinsatser (t.ex. i skola) m.m. Ett annat exempel som lyfts fram är trygghet på allmän plats och målet att minska de faktorer som skapar otrygghet på allmän plats. För kommunernas del uppmärksammas bl.a. belysning, röjning av parkvägar, buskar m.m., klottersanering, lokala föreskrifter, trygghetsvandringar, extern och intern information, kameraövervakning på offentlig plats. Samverkan mellan polisen och kommuner fanns det samverkansöverenskommelser i alla 21 län och i 253 av landets 290 kommuner (prop. 2013/14:1 utg.omr. 40 s. 30). Ungdomar och ungdomsbrott är de områden som oftast är prioriterade i samverkansöverenskommelser. Vanligaste åtgärder är informationsinsatser samt alkohol- och narkotikaförebyggande åtgärder. Det förekommer även samarbete i form av s.k. sociala insatsgrupper, där har en viktig roll. Polisen, skolan och andra myndigheter kan föreslå individer som är lämpliga för arbetsmetoden genom att notera det på anmälningar till socialnämnden enligt 14 kap. 1 § socialtjänstlagen. Polisen kan även föreslå individer i samband med att information förs över till i enlighet med 6 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare. Nämnas kan att för de individer som blir aktuella tas en åtgärdsplan fram, där det ska framgå vilka åtgärder som ska vidtas, vem som ska göra vad, när varje åtgärd ska vara slutförd och hur processen ska dokumenteras. Det är också viktigt att fastställa ordningen mellan åtgärderna. De åtgärder som vidtas för den unge ska följas upp av den sociala insatsgruppen. (Se broschyren Sociala insatsgrupper – vad är det, på polisens webbplats.) Efter en satsning på att initiera verksamhet med sociala insatsgrupper i pilotområden –2012 gav regeringen i uppdrag, att stödja och sprida arbetssättet 2013–2014 (enligt uppgift på polisens webbplats). Regeringen uttalade i budgetpropositionen som sin bedömning att polisens samverkan med andra aktörer när det gäller brottsförebyggande arbete har utvecklats på ett bra sätt (prop. 2013/14:1 utg.omr. 4 s. 31). Samverkansöverenskommelser är nu på plats i nästan hela landet. Ambitionen bör vara att polisen ska förmå de kommuner som ännu inte har någon samverkansöverenskommelse att ingå sådana.