bet · H201MJU12 · 2015-04-21 00:00:00 — Dessutom har vi fått många så kallade LIS-områden på olika ställen i länet. Det har medfört en hel del upprörda känslor hos dem som bor i de områdena och är vana att kunna gå på stränder där det nu byggs sommarstugor. Det har varit ett problem. Vad är det egentligen som inte har uppnåtts? Vi har fått en lättnad i strandskyddet i många landsbygdskommuner, men framför allt har vi inte fått en skärpning där det behövs. Om vi tar ser vi att det fortsatt är mycket restriktivt där. Det går inte att komma ifrån att det i de högexploaterade områdena är mycket större tryck på byggnation och sådant. Jag har inte noterat att det skulle ha skett några förändringar på den punkten i och med att kommunerna tog över. Det var ju den stora diskussionen. Kommunerna tar över från staten, och kommer det att gå snett, sas det. Men det hände inte. Kommunerna har de facto tagit sitt ansvar. Det finns ett kontrollsystem, och länsstyrelserna har överklagat en del beslut men inte speciellt många. Kommunerna har för det mesta fattat bra beslut. När det gäller historien om tycker jag att det mer låter som ett slags hävdhistoria. Jag ser inte riktigt kopplingen till strandskyddet och kan därför inte kommentera det ytterligare. Det som däremot hänt är att landsbygdsutveckling i strandnära lägen visat sig vara en ganska komplicerad historia. Ute i kommunerna upplever man reglerna som väldigt komplicerade, och därför har nog de flesta inte infört dem. kanske det har blivit bra i , men på många andra ställen har det inte fungerat. Som jag sa tidigare måste man, även om man inrättar sådana områden, också ta övriga hänsyn. Det talas mycket om att det ska byggas på stränderna. står för landsbygdsutveckling i strandnära lägen, och just strandnära är egentligen något helt annat. Det talas om ett slags motsatsförhållande, svart och vitt, som inte på något sätt har uppstått efter lagändringen. Jag håller med om att lägen utanför , alltså det generella strandskyddet, är strandnära. Jag bor själv från sjön och tycker att jag inte kan bo bättre. Det är lite konstigt att Alliansen och är så angelägna om att driva igenom ytterligare lättnader av strandskyddet när de har så dålig koll på vad det beslut som fattats har lett till. Varför inte vänta på den sammanställning som har gjort och som ska presenteras ? Då ser vi hur mycket lättnader det har blivit i olika delar av landet. Det känns som om det är mycket tyckanden i den här frågan. Jag vill passa på att fråga en annan sak. Jag fick ingen ordning på det som sas om tillkännagivandet beträffande EU:s art- och habitatdirektiv. Jag försökte fråga , men det kändes inte som att hon talade utifrån de två meningar som motiverade tillkännagivandet, utan hon talade egentligen utifrån det som vi skriver i vår reservation, att det pågår en översyn i EU, och också en modernisering, av habitatdirektiven. Så vad, , är det ni vill ska göras i den här frågan som inte även vi tycker ska göras? Vad och vill vet jag inte riktigt, men görs en utvärdering och vi ska från svensk sida arbeta för att få en del beslutsprocesser flyttade över till nationell nivå. Motionsinstrumentet innebär inte att man kommer med fullständiga lösningar, utan man lyfter upp frågan och har ett slags idé om vart man är på väg. Det är mycket tydligt att vi tycker att art, habitat- och fågeldirektivet har varit stelbent och centralstyrt. Den utveckling vi vill se är att det tas hänsyn till de nationella särdragen. Det betyder definitivt inte att vi ska ha ett sämre skydd utan att vi ska ha anpassade skydd. Det kan till och med bli ett bättre skydd. Det exempel som gav tas ofta upp just för att visa på problemet. Fågeln skarv är inte utrotningshotad i . När jag var yngre var det en ganska ovanlig fågel, och vi blev glada när vi såg den. Vi kallade den ålkråka. finns den överallt. Om vi då har regler på Europanivå som inte är anpassade till en sådan spridning måste vi kunna ändra reglerna på ett enkelt sätt. Det är det som det handlar om. Definitionen av strandnära lägen kan vi hålla på att diskutera. Alla kanske inte tycker att är strandnära läge, utan då gäller det vanliga strandskyddet. Det är det som egentligen gäller överallt. Vi behöver ha en process så att det kan byggas i strandnära lägen utan att de syften som strandskyddet har riskeras. sa i sitt anförande att man har bottentrålat i naturreservat eller något sådant. Han menade väl att man har bottentrålat i det område som sedan blivit naturreservat. Det lät som om tycker att det är oproblematiskt att man bottentrålar i naturreservat. Vi i tycker inte att det är oproblematiskt. av havsyta ingår i så kallade 2000-områden och därmed i EU:s naturskyddsområde Natura 2000. I många av dessa områden får man bedriva bottentrålning. Enligt mitt förmenande är vitsen med ett särskilt naturskyddat område att man är extra varsam där. Man kanske utesluter fiske helt och hållet. Har man fiske ser man till att man har de absolut försiktigaste metoderna. Tycker att bottentrålning är en metod som man kan använda i naturreservat? Är det en helt oproblematisk metod? Jag skulle också vilja fråga vad anser om de miljöskadliga subventionerna. Vi i föreslår en strategi för att fasa ut de miljöskadliga subventionerna. går till verksamhet som leder till ökad nedsmutsning och utsläpp i vår natur. Vill inte ha en strategi för att få bort det här? Vi har diskuterat bottentrålning ganska , och jag. Jag tror nog att vet att jag och inte tycker att det är helt oproblematiskt. Exemplet med visar väl också att det inte är helt oproblematiskt. Tillkomsten av byggde som ni alla vet på att man kunde få till ett samspel med fisket, så att bevarandeintressen och brukarintressen kunde gå hand i hand. Det blev en brukande nationalpark. Det kan kanske jämföras med att miljöinsatser i produktionsskog, om man gör dem generellt, kan vara nog så viktiga som skydd av ett mindre område. Men jag tycker snarare att just det här fallet är ett oerhört bra exempel på hur människor får ta ansvar för sin egen vardag. Den yrkesgrupp som har löst problematiken är fiskarna själva. Det man hörde i intervjuer i riksnyheterna angående skärpta regler för trålning i var ganska symtomatiskt. När fiskarna blev uppringda sa de: Jättebra - nu genomför man de regler som vi har föreslagit själva. Det är precis dit jag tycker att man ska komma. De människor som brukar ett område har stor förståelse för området. Man har förståelse för vad som ska skyddas, och man tar ansvar för de åtgärder som ska vidtas. Det är precis det man har gjort. Detta är definitivt inte oproblematiskt. Det som är viktigt är att alla inblandade ser verkligheten och är en del av lösningen. Det är bra att vi är överens om att bottentrålning inte är oproblematiskt, i synnerhet inte i naturreservat. Bottentrålning innebär att man har stora garn som släpar, ofta längs med botten eller precis ovanför, och river upp det som finns där. Det kan förstöra miljön nere på botten. Även om man har det i ett naturreservat här finns det mängder av andra områden där man också bedriver bottentrålning. Jag förstår inte varför man inte bara kan säga: Det här är ett område som vi skyddar lite extra, och därför vill vi inte ha de här metoderna här över huvud taget. Jag fick inget svar på min fråga om miljöskadliga subventioner, så jag ställer den igen. Vill inte ha en strategi för att fasa ut miljöskadliga subventioner? Tycker ni verkligen att det är okej att vi lägger på direkta bidrag och skattenedsättningar för sådant som faktiskt förstör vår miljö? Jag kommer att svara på frågan om miljöskadliga subventioner. Men först vill jag säga att det ligger något oerhört problematiskt i resonemanget om man säger att detta ska skyddas och att ingen får göra någonting. Det finns människor som har bott och verkat i de här områdena , och de ska faktiskt kunna bo kvar där och försörja sig i sina traditionella näringar. Det känns som ett väldigt starkt ovanifrånperspektiv om man säger: har vi bestämt att det ska vara skyddat, så nu får ni sluta med det ni håller på med och göra någonting annat. Det handlar om att visa hur man kan göra detta på ett miljömässigt acceptabelt sätt. Det viktiga är inte verktyget, utan resultatet vi ska uppnå. Det har visat sig i det här området att man tar hänsyn. Man trålar inte på hårdbottnar och på de ställen där det finns risk att man skulle gå in i koraller, utan man trålar på mjukbottnar rakt av. Man vet vad man gör och begränsar områdena ganska mycket. har man begränsat dem ännu mer. När det gäller miljöskadliga subventioner kan jag ge ett ganska förenklat svar från sida. Vi är för ekonomiska styrmedel. Men det gäller att göra analyser för att se till att de används rätt. Det finns säkert många miljöskadliga subventioner, om vi nu ska kalla dem så, där det inte finns någon riktigt klar bild av konsekvenserna. Vi är inte främmande för att titta på detta, men det måste vägas mot andra saker. Det är ingen fråga som vi tycker är oviktig på något sätt. Ärade riksdagsledamöter och åhörare! Alliansregeringen byggde under mödosamma former upp en ordning för licensjakt som visat sig vara mycket viktig i de delar av där vargtrycket är särskilt högt. Den har varit en del i en bredare strategi för en levande landsbygd. Denna linje försökte alliansregeringen freda både från EU-regleringar och från olika rovdjursorganisationer. Tyvärr riskerar den rödgröna regeringen och dess oklara besked på området att riva upp ordningen och vrida tillbaka klockan. Vi kan ta del av olika redogörelser från människor som varit ytterst nära att bli angripna av varg, senast en man från . Staten måste sätta ned foten, kräva en harmonisering av skyddsjakten över landet och genomdriva en fortsatt licensjakt på varg för att hålla nere stammens skadeverkningar. Därför är det med tillfredsställelse jag kan konstatera att Alliansen fått till stånd ett tillkännagivande från till regeringen i den här viktiga frågan. Allemansrätten och strandskyddet är något unikt för . Syftet med strandskyddet var att allmänheten skulle ha tillgång till naturupplevelser och att den biologiska mångfalden i vattennära miljöer skulle bevaras. Det generella strandskyddet börjar från strandkanten och kan utvidgas . Det går att få dispens, men huvudregeln är att områden som omfattas av strandskydd inte får bli föremål för nybyggnationer. Strandskyddslagstiftningen har fört med sig många bra saker, men den har också på vissa håll inneburit stora problem. Det finns många exempel på glesbefolkade kommuner som upplever stora svårigheter att nå sin fulla potential just som en följd av detta strandskydd. Jag kan av egen erfarenhet som före detta ordförande i kommunstyrelsen i i intyga hur svårt, näst intill omöjligt, det var att få en detaljplan i ett sjönära läge vid . Det gick , men det tog av hårt och intensivt arbete. Vad vi i och många andra mindre kommuner ser är möjligheter att locka till boende i kust- och sjönära lägen, men tyvärr skrinläggs många planer när strandskyddsbestämmelserna omöjliggör vattennära bygglov. Strandskyddet tillkom 1950, och lagstiftningen har som en följd av den ständiga kritiken förändrats . gjordes den senaste större revideringen. Förändringarna innebar att möjligheterna till undantag utökades. Dels gavs kommunerna möjlighet att peka ut områden för landsbygdsutveckling i strandnära lägen, som vi kallar LIS-områden, och få dispens för byggnation där. LIS-områdena kräver dock en lång rad särskilda villkor och har i praktiken visat sig vara mycket svårarbetade. Dels pekas, utöver LIS-dispens, sex förutbestämda skäl ut som grund för dispens. Även med lagstiftningen som den såg ut kunde man få dispens, men många kommuner upplever att trots förändringarna är tillämpningen lika restriktiv. Det ses fortfarande som väldigt svårgjort att få en strandskyddsdispens på plats. och regeringen tog till sig av kritiken om att förändringar inte var tillräckligt långtgående. beslutade återigen om förändringar. får med den nya lagstiftningen på plats möjligheten att upphäva strandskyddet vid små sjöar och vattendrag om det område som upphävandet avser har liten betydelse för att tillgodose strandskyddets syften. Det är ett mycket viktigt steg i rätt riktning. Vi kan redan nu förutspå att dessa lagändringar inte kommer att vara tillräckliga. Det kommunala inflytandet över strandskyddsdispenser måste öka. Maktkoncentrationen till är inte rimlig. Inte minst bör frågan belysas ur ett demokratiskt perspektiv, där medborgarna i varje given kommun måste beredas möjlighet att påverka hur kommunen utvecklas. Därför är det av stor vikt att tillkännager för regeringen att strandskyddet bör göras mer ändamålsenlig i hela landet i syfte att förbättra för byggandet och boendet och för näringsverksamhet i strandlägen. Allemansrätten är vårt gemensamma kulturarv. Allemansrätten är ingen lag. Den är en sedvanerätt. Den har anor sedan medeltiden och är en omistlig del av vårt gemensamma kulturarv och något nästan unikt för . Den ger rätt till att plocka bär eller kanske tälta i skogen utan att fråga markägaren om lov. Det förekommer nästan inte någon annanstans i världen. När landet en gång koloniserades genom att människor successivt spred sig över landet var det tillgången på vilt, fiske, betesmarker och slåtterängar och lättodlade åkrar som avgjorde var människorna bosatte sig. Skogen var då mer ett hinder för odling och transporter. Det var även ett faktum att där fanns ogärningsmän och fredlösa som fann sig en utanför myndigheternas räckvidd. hävdade kronan äganderätten över bland annat de norrländska skogarna. Detta blev än mer uttalat under tid. I ett kungligt brev fastslogs att: Sådana ägor som obebyggda ligga, höra , Oss och Kronan till och ingen annan. Områdena skulle användas till nybyggarverksamhet och utvecklingen av järnhanteringen. Den redan befintliga befolkningen fick vackert hålla sig till det som den behövde. sa: Därmed rätter och packer ni eder efter detta. var det glest mellan ställena. Allemansrätten växte fram som en sedvanerätt för lokalbefolkningen och resenärer att fritt få röra sig just i skog och mark och även kunna plocka bär och svamp i första hand för husbehov. Man kan notera att ekollon och nötter, som hade ett kommersiellt värde, inte ingick alls i allemansrätten. Begreppet allemansrätt etablerades dock inte förrän . Det var i samband med Fritidsutredning, som bland annat syftade till att bereda tätorternas befolkning bättre möjligheter att komma ut i naturen. gällde det att finna lösningar för att minska motsättningarna mellan markägare och allmänheten. finns allemansrätten inskriven i vår grundlag. Av regeringsformen framgår att alla ska ha tillgång till naturen enligt allemansrätten, och av miljölagstiftningen framgår att var och en som utnyttjar allemansrätten eller vistas i naturen ska visa hänsyn och varsamhet i sitt umgänge med den. Allemansrättens gränser sätts av flera bestämmelser, framför allt i men även . I regeringsformens kapitel om grundläggande fri- och rättigheter står att alla ska ha tillgång till naturen enligt allemansrätten. Vilka avses då med "alla"? Ja, formuleringen torde nog vara ganska unik. Den verkar avse alla i hela världen som vistas i . Syftet med allemansrätten har varit att garantera vår gemensamma tillgång till naturen, inte att enskilda näringsidkare ska kunna berika sig på den. För att detta gemensamma kulturarv ska kunna leva vidare måste dessa hävdvunna rättigheter och skyldigheter respekteras. Allmänheten bör vara välkommen i markerna, men var och en måste uppträda med hänsyn till naturens krav och markägarens intresse. En allemansrätt som utövas under ansvar innebär ingen nämnvärd olägenhet för den som äger eller brukar mark. Men när verksamheten organiseras i naturen - det kan till exempel gälla vissa former av friluftsliv - ökar risken att naturen skadas och att det uppkommer olägenheter för markägaren. Självklart ska tävlingar, till exempel orientering eller annat friluftsliv, kunna utövas i naturen. Men det är av största vikt att dessa verksamheter bedrivs med respekt för såväl naturen som markägaren. Det ställer krav på samråd och anpassning. När intrånget är större än vad som kan anses rymmas inom allemansrätten anser vi att det ska krävas markägarens tillstånd. är det direkt stötande att en anmälan primärt görs till myndigheten utan att markägaren ens vet om att det pågår en planering för en verksamhet som berör hans mark. Det är enligt rättspraxis möjligt att med åberopande av allemansrätten bedriva en kommersiell verksamhet under förutsättning att verksamheten inte innebär skada eller olägenhet. Vi anser av flera skäl att en sådan ordning är oacceptabel. Det gör vi dels av principiella skäl eftersom det inte bör vara möjligt att mot en markägares vilja utnyttja hans egendom i förvärvssyfte, dels därför att markägarens möjligheter att förhindra att det uppkommer skador är mycket begränsade. Med anledning av detta anser vi i att det är önskvärt att en gång för alla införa en allemansrättsbalk så att både privatpersoner och företag kan ha fortsatt tillgång till naturen men också för att stärka den enskilda markägarens rättsliga ställning. Jag vill också nämna problemet med de så kallade illegala tältlägren där markägare kan stå inför stora kostnader för att få avhysa dessa. En ansökan till om handräckning kostar i ansökningsavgift plus per enskild person som man vill ha avhyst. Dessutom är det markägarens ansvar att själv fastställa identiteten på alla ockupanter just för att kunna avhysa dem. Alla kostnader får markägaren själv betala. Utöver det tillkommer utgifter för uppstädning och återställande av marken. I till exempel har det varit en del problem med illegala tältläger. har kronofogden krävt just personuppgifterna. Men tillämpar polisen ett nytt arbetssätt och hämtar själva efter anmälan om illegala läger in personuppgifter på plats som den sedan lämnar vidare till kronofogden. På så vis kan kronofogden fastställa ett beslut om att avvisa ockupanterna från platsen. Uppenbarligen anser polisen i att det går att göra så här inom gällande lagstiftning. Det är ett exempel värt att nämna för fler polismyndigheter. anser att processen med att avhysa illegala ockupanter måste förenklas, och kostnaden för avhysningen borde rimligen belasta den som bevisligen begår olagligheten och inte den utsatte. Dessutom behöver regelverken anpassas så att polisen på markägarens begäran direkt kan avvisa dem som bryter mot allemansrätten genom till exempel illegala bosättningar. Det är en sak att vandra i skog och mark, att tillsammans med familjen övernatta någon natt eller plocka bär och svamp i en begränsad omfattning. Det torde allemansrätten i dess nuvarande omfattning och skogar tåla. Allemansrätten ger oss också möjlighet att fritt röra oss i skog och mark. Det är en unik rättighet som innehåller en rad skyldigheter, de flesta enkla och självklara. När allemansrätten utövas under ansvar innebär den inte något problem eller någon olägenhet för den som äger eller brukar mark. Men när en kommersiell verksamhet organiseras i naturen ökar risken att den skadas och att det uppkommer olägenheter. Vi betraktar ofta allemansrätten som en självklarhet, ja, till och med som en nationalsymbol. Men för att behålla allemansrätten, vårt gemensamma kulturarv, är det viktigt att vi tar tag i de problem som finns och faktiskt löser dem. Ty det är så vi bevarar allemansrätten på riktigt. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under § 8.)