bet · H201JuU16 · 2015-03-19 00:00:00 — I yrkande 2 i motionen anförs att det administrativa arbetet vid hanteringen av vapenlicenser bör ses över. I motion 2014/15:1261 av m.fl. (M) yrkande 1 efterfrågas en översyn och modernisering av vapenlagstiftningen. Enligt motionärerna bör i synnerhet ett antal punkter förändras för att effektivisera arbetet, minska arbetsbördan för myndigheten och förbättra för jägare, jakt- och skytteorganisationer, vapenhandlare m.fl. I motion 2014/15:1261 av m.fl. (M) yrkande 4 anförs att en maxtid om en månads handläggningstid ska införas vid ansökningar om vapenlicens under förutsättning att handlingarna är korrekt ifyllda. I yrkande 5 i samma motion efterfrågas ett digitalt ansökningsförfarande vid ansökningar om vapenlicens. Även i motion 2014/15:1631 av (M) efterfrågas kortare handläggningstider i licensärenden. Ett yrkande av denna innebörd framförs även i motion 2014/15:2048 av m.fl. (S). Även i kommittémotion 2014/15:2496 av m.fl. (SD) yrkande 5 efterfrågas kortare handläggningstider i vapenlicensärenden. Motionärerna anför att hela hanteringen måste reformeras och att regeringen bör utvärdera ett system där vapenhandlarna själva ska kunna sköta handläggningen i samarbete med polisen, men där polisens uppgifter kraftigt begränsas. I motion 2014/15:32 av (FP) yrkande 3 efterfrågas en översyn av problemet med stora skillnader i handläggningstider inom landet. I motion 2014/15:2974 av m.fl. (M, C, FP, KD) yrkande 15 efterfrågas en översyn av regelverket för hantering av vapenlicenser i syfte att underlätta för jägare. Licensfrågor till en ny viltmyndighet I motion 2014/15:1261 av m.fl. (M) yrkande 2 begärs att handläggningen av vapenlicenser flyttas från polisen till en ny viltmyndighet. I yrkande 3 i samma motion påtalas vikten av att den nya myndigheten har kunnig och utbildad personal för vapenärenden. Även i motionerna 2014/15:609 av (M) yrkande 2 och 2014/15:1282 av m.fl. (M) yrkande 2 föreslås att vapenlicensärenden flyttas till en ny viltmyndighet. I motion 2014/15:1090 av (M) föreslås att en vapenlicens för ett vapen ska kunna användas för flera ändamål. I motion 2014/15:1261 av m.fl. (M) yrkande 7 anförs att vapenförvaring hos andra och i det egna andra boendet bör underlättas. I motion 2014/15:2946 av (SD) begärs att det ska vara tillåtet att tillfälligt förvara licensbelagda vapen i andras vapenskåp. I motion 2014/15:1261 av m.fl. (M) yrkande 13 föreslås att godkända vapenhandlare ska ges möjlighet att skrota vapen kontinuerligt för att därmed underlätta hanteringen av skrotvapen. I yrkande 14 i motionen efterfrågas vidare en möjlighet för vapenhandlare att lämna ut låneintyg i . I motion 2014/15:1261 av m.fl. (M) yrkande 15 efterfrågas att man ska kunna förvara ammunition till ett annat vapen än det man har licens för. Dock bör det krävas att den som förvarar ammunitionen ska ha licens för den aktuella vapenklassen. Ett yrkande av denna innebörd framförs även i motion 2014/15:217 av och (båda M). I motion 2014/15:1261 av m.fl. (M) yrkande 16 begärs att det ska bli lättare för jägare att låna varandras vapen. Ett yrkande med denna innebörd framförs även i motion 2014/15:2237 av (M). I motion 2014/15:1261 av m.fl. (M) yrkande 8 efterfrågas en möjlighet att genom auktorisation ge godkända vapenhandlare möjlighet att godkänna vapenlicenser. I motion 2014/15:1261 av m.fl. (M) yrkande 20 begärs i fråga om målskyttevapen som är helautomatiska eller av enhandskaraktär att begreppet ”synnerliga skäl” ersätts med ”särskilda skäl”. Det senare begreppet bör definieras i lag eller förordning. Enligt motionärerna är kravet på ”synnerliga skäl” oftast ett uttryck för ett extremt undantagsförfarande, vilket är orimligt när det gäller sådana folksporter som . I motion 2014/15:1261 av m.fl. (M) yrkande 9 föreslås att kravet på att söka en ny samlarlicens tas bort. I yrkande 17 i samma motion anförs vidare att regeringen i detta sammanhang bör utreda och förtydliga reglerna om vapenlicenser för hembygdsföreningar, museer m.fl. som får vapen som gåva. I motion 2014/15:1261 av m.fl. (M) yrkande 12 föreslås att det ska utredas om kraven på licens bör tas bort för stift, vissa kantattändare och startpistoler. I yrkande 19 i motionen begärs att det ska utredas om det ska finnas licenskrav på alla mynningsladdade vapen som är tillverkade 1890 och senare, eller om registrering eller anmälning ska räcka. I motion 2014/15:1509 av (SD) begärs att mynningsladdade vapen som är kopior på historiska vapen ska befrias från licenskrav. I motion 2014/15:1261 av m.fl. (M) yrkande 10 efterfrågas ett förtydligande av regelverket om vapen som ska lämnas in vid återkallanden av vapenlicenser. Enligt motionärerna ska vapnet vid en tvist återkallas först när tvisten har vunnit laga kraft. I motion 2014/15:1261 av m.fl. (M) yrkande 11 efterfrågas en översyn av hur ansvariga myndigheter snabbare ska kunna uppdatera aktuella vapenlistor. I motion 2014/15:1261 av m.fl. (M) yrkande 18 anförs att man bör utreda möjligheterna att införa ett slags vapenpass som finns i övriga för att underlätta jakt inom EU och i andra länder. Straffskalan för vapenbrott m.m. Vapenlagen (1967:67) anger följande. Den som uppsåtligen innehar ett skjutvapen utan att ha rätt till det eller överlåter eller lånar ut ett skjutvapen till någon som inte har rätt att inneha vapnet döms för vapenbrott till fängelse i högst . Om gärningen har begåtts av oaktsamhet eller om brottet är ringa, döms till böter eller fängelse . Om brottet är grovt döms till fängelse i lägst ett och högst . Om brottet är synnerligen grovt döms för synnerligen grovt vapenbrott till fängelse i lägst tre och högst . Straffbestämmelserna har denna lydelse då bl.a. minimistraffet för grovt vapenbrott höjdes från fängelse till fängelse och ett nytt brott, synnerligen grovt vapenbrott, infördes (prop. 2013/14:226, bet. 2013/14:JuU36, rskr. 2013/14:393). Utredningen om skärpta straffrättsliga åtgärder mot organiserad brottslighet har i sitt slutbetänkande Organiserad brottslighet – förfälts- och underlåtenhetsansvar, kvalifikationsgrunder m.m. (SOU 2014:63) föreslagit att försök, förberedelse eller stämpling till grovt vapenbrott eller synnerligen grovt vapenbrott ska kriminaliseras. Betänkandet bereds inom . Genom en ändring av strålskyddsförordningen (1988:293) som trädde i kraft krävs tillstånd för att förvärva, inneha, använda, upplåta, överlåta, tillverka eller till föra in starka laserpekare (laserklass 3R, 3B eller 4). Tillstånd får endast meddelas för vissa ändamål som anges i förordningen. Generella förutsättningar för tillstånd att inneha skjutvapen De generella förutsättningarna för att en enskild person ska få meddelas tillstånd att inneha skjutvapen finns i 2 kap. 4–6 a §§ vapenlagen. De krav som ställs upp är bl.a. att vapnet ska behövas för ett godtagbart ändamål och att det skäligen kan antas att vapnet inte kommer att missbrukas. För att tillstånd ska meddelas till helautomatiska vapen eller enhandsvapen krävs dessutom synnerliga skäl (6 §). Ett sådant tillstånd ska tidsbegränsas till att gälla högst om inte särskilda skäl talar emot en sådan begränsning (6 a §). Som framgår ovan får en enskild person meddelas tillstånd att inneha ett skjutvapen endast om han eller hon kan visa behov av vapnet för ett godtagbart ändamål (2 kap. 4 § vapenlagen). Tillstånd måste sökas för varje vapen. För tillstånd till innehav av jaktvapen krävs vidare enligt 2 kap. 4 § första stycket vapenförordningen (1996:70) att den sökande har avlagt ett prov som visar att han eller hon har grundläggande kunskaper om jakt och viltvård och kan handha vapnet. Den som har avlagt ett sådant prov ska anses ha behov av jaktvapen, om inte särskilda skäl talar emot det. Behovet ska anses motsvara fyra vapen, om det inte finns omständigheter som talar för att sökanden behöver fler vapen än så. Tillstånd till fler än sex jaktvapen får beviljas endast om sökanden visar att det finns ett mycket kvalificerat behov (2 kap. 4 § fjärde och femte styckena vapenförordningen). I allmänna råd om vapenlagstiftningen anges att tillstånd till innehav av fler än sex jaktvapen endast bör meddelas undantagsvis (RPSFS 2009:13, FAP 551-3, s. 13). behandlade motionsyrkanden om en utökad vapengarderob senast i betänkande 2013/14:JuU14 (s. 40–44). Liksom tidigare ansåg utskottet då att vapenlagen innehåller lämpliga avvägningar när det gäller tillstånd att inneha jaktvapen. Utskottet avstyrkte därför den aktuella motionen. Av 1 kap. 3 § vapenförordningen (1996:70) framgår att frågor om tillstånd att inneha vapen hanteras av om inte annat anges. Ansökan om tillstånd att inneha skjutvapen ska göras skriftligen (2 kap. 6 §). ska utfärda bevis över tillstånd att inneha skjutvapen eller ammunition och, om tillståndet avser innehav av vapen, en dubblett av beviset. Inrikesministern anförde i ett frågesvar om handläggningstiderna för vapenlicenser (fr. 2014/15:157) bl. a. följande. Regeringens övergripande målsättning för rättsväsendet är bl.a. att ärenden ska handläggas på ett rättssäkert och effektivt sätt. Handläggningstiderna i ärenden om tillstånd till vapeninnehav är långa och varierar i alltför stor utsträckning mellan de olika polisregionerna. Problemet, som det beskrivs i en tillsynsrapport av dåvarande , är särskilt påtagligt i storstadsregionerna. har vidtagit ett flertal åtgärder för att hantera problemet . Åtgärderna på kort sikt handlar främst om resursförstärkningar till vapentillståndshanteringen i polisregionerna för att förkorta handläggningstiderna. På vidtas bl.a. åtgärder för att utveckla ett digitalt ansökningsförfarande som säkerställer att ansökan är fullständig när den skickas, då många av de licensansökningar som kommer in till polisregionerna är ofullständigt ifyllda. arbetar också aktivt för att sprida information om vilka uppgifter som måste framgå av en ansökan. Hanteringen av vapentillstånd är även ett av många områden som behandlas inom ramen för polisens ombildning, som ett led i att effektivisera ärendeprocesserna. Det förväntas leda till större enhetlighet, ökad nationell samordning och kortare handläggningstider. Vissa åtgärder har således vidtagits och vissa pågår. En kortare process får dock aldrig ske på bekostnad av de kontroller som är nödvändiga för att undvika att tillstånd för att inneha vapen ges till personer som är olämpliga eller inte uppfyller kriterierna. Jag kommer att fortsätta att noga följa frågan för att förvissa mig om att vidtagna åtgärder får effekt. uttalade () kritik mot vissa Polismyndigheter för långa handläggningstider i ärenden om vapentillstånd . Enligt polismyndigheterna hade detta orsakats av bl.a. resursbrist. Handläggningen vid dessa polismyndigheter uppfyllde enligt JO inte förvaltningslagens (1986:223) krav på snabb handläggning, och myndigheterna kritiserades för detta. I beslutet uttalades vidare att JO såg positivt på de åtgärder som hade vidtagits och planerades inom polisen för att komma till rätta med de utdragna handläggningstiderna och att man utgick från att man inom polisen skulle komma att ägna fortsatt uppmärksamhet åt problemet. Vapenlagens undantag för vissa vapen Enligt 1 kap. 1 § vapenlagen (1996:67) gäller lagen för skjutvapen och ammunition samt vissa föremål som jämställs med skjutvapen. I 1 kap. 4 § finns en uppräkning av föremål som är undantagna från lagens tillämpningsområde. Undantagen avser olika verktyg och bruksföremål som visserligen är försedda med utskjutningsanordningar av skilda slag men som inte har ansetts behöva omfattas av de strikta vapenreglerna. Enligt 1 kap. 4 § omfattar vapenlagens bestämmelser inte sådana skjutvapen som har tillverkats och som inte är avsedda för gastäta enhetspatroner. Detta undantag tar främst sikte på framladdningsvapen (mynningsladdare), men även skjutvapen som laddas på ett annat sätt, t.ex. bakladdade vapen, omfattas av undantaget under förutsättning att de inte är avsedda för gastäta enhetspatroner. Ett skjutvapen som är avsett för gastäta enhetspatroner omfattas av vapenlagens bestämmelser oavsett tillverkningsår. Det kan noteras att den beskrivna typen av skjutvapen tillverkade vanligen är att betrakta som farliga föremål enligt lagen (1988:254) om förbud beträffande knivar och andra farliga föremål. Därmed omfattas dessa skjutvapen alltså av den lagstiftningen. Som redan framgått omfattas alla skjutvapen som är avsedda för gastäta enhetspatroner av vapenlagens bestämmelser oavsett tillverkningsår. Detta innebär bl.a. att det även krävs tillstånd för att inneha ett obrukbart vapen som i brukbart skick skulle räknas som skjutvapen. Enligt 2 kap. 4 § samma lag får ett tillstånd att inneha skjutvapen meddelas endast om den enskilde behöver vapnet för ett godtagbart ändamål. Tillstånd att inneha ett skjutvapen som huvudsakligen har samlarvärde, prydnadsvärde eller särskilt affektionsvärde får meddelas även för andra ändamål än skjutning. Om vapentillstånd har meddelats på grund av samlarvärde krävs det ett särskilt tillstånd för att få använda vapnet till skjutning. Enligt 2 kap. 5 a § får ett tillstånd att inneha skjutvapen för prydnads- eller minnesändamål meddelas endast om vapnet görs varaktigt obrukbart. Trots detta får tillstånd meddelas om det finns särskilda skäl för att vapnet ska få behållas i brukbart skick. Sådana skäl kan exempelvis vara att vapnet är mycket värdefullt eller från en objektiv synpunkt speciellt, t.ex. ett äldre hemtillverkat vapen. En annan situation kan vara att innehavaren inom en inte alltför avlägsen framtid, cirka , efter att ha avlagt jägarexamen avser att söka tillstånd för att bruka vapnet till , t.ex. jakt eller målskjutning. har utfärdat allmänna råd om vad som krävs för att ett vapen ska anses varaktigt obrukbart (16 kap. RPSFS 2009:13, FAP 551-3). Enligt de allmänna råden bör det krävas att vapnet är åtgärdat på ett sådant sätt att det därefter inte kan användas för skjutning. Detta innebär att något skott över huvud taget inte kan avlossas med vapnet och att ingreppet i vapnet i princip ska vara bestående, dvs. det ska i praktiken vara omöjligt att återställa det åtgärdade vapnet i brukbart skick. Enligt 3 kap. 1 § vapenlagen får ett tillståndspliktigt skjutvapen inte lånas ut till någon annan än den som har tillstånd att inneha vapnet. Av 3 kap. 1 a § framgår dock att den som har rätt att inneha ett skjutvapen vid enstaka tillfällen får låna ut vapnet om utlåningen sker för samma ändamål som utlånarens tillstånd avser, utlåningen avser och låntagaren har tillstånd enligt 9 § att låna skjutvapen. Vidare framgår av 1 a § att tillstånd att låna skjutvapen inte krävs om • låntagaren har tillstånd att inneha vapen av samma typ som lånet avser • vapnet innehas och används under långivarens uppsikt, under uppsikt av någon annan person som har godkänts av att närvara vid provskjutning eller under uppsikt av en sådan sammanslutning som får meddelas tillstånd att inneha skjutvapen • lånet avser ett start- eller signalvapen. Av 4 kap. 4 § vapenlagen framgår att skjutvapen som ska skrotas ska lämnas till . Den som lämnar ett vapen för skrotning ska bifoga tillståndsbeviset. Enligt 5 kap. 1 § vapenlagen är den som innehar skjutvapen eller ammunition skyldig att ta hand om egendomen och hålla den under sådan uppsikt att det inte finns risk för att någon obehörig kommer åt den. När skjutvapen inte brukas ska de förvaras i säkerhetsskåp eller i något annat lika säkert förvaringsutrymme (5 kap. 2 §). Av 6 kap. 1 § vapenlagen framgår att ett tillstånd att inneha skjutvapen eller att föra in skjutvapen till ska återkallas av om tillståndshavaren visat sig vara olämplig att inneha skjutvapen tillståndshavaren utan godtagbar anledning vägrat tillträde för att kontrollera att förvaringsbestämmelserna följs förutsättningarna för tillståndet inte längre finns det annars finns någon skälig anledning att återkalla tillståndet. Av 6 kap. 4 § vapenlagen framgår vidare bl.a. att ska besluta att ett vapen med tillhörande ammunition och tillståndsbevis ska tas om hand om det är sannolikt att tillståndet att inneha vapnet kommer att återkallas och särskilda omständigheter inte talar emot omhändertagandet. Av 4 a § framgår att tillståndet är ogiltigt till dess att frågan om återkallelse har prövats. Av 3 kap. 9 § vapenförordningen framgår att efter ansökan ska utfärda ett europeiskt skjutvapenpass till den som har tillstånd att i inneha ett skjutvapen som avses i bilagan till vapenförordningen. Skjutvapenpasset ska ha en begränsad giltighetstid. Straffbestämmelserna för vapenbrott har, som anförts ovan, skärpts. Bland annat har minimistraffet för vapenbrott höjts från fängelse till fängelse , och ett nytt brott, synnerligen grovt vapenbrott, har införts. Dessutom har Utredningen om skärpta straffrättsliga åtgärder mot organiserad brottslighet föreslagit att försök, förberedelse eller stämpling till grovt vapenbrott eller synnerligen grovt vapenbrott ska kriminaliseras. Mot bakgrund av detta finns det inte skäl för att göra något tillkännagivande om skärpta straff för vapenbrott. Motion 2014/15:2524 (SD) yrkande 19 avstyrks därför. krävs det enligt strålskyddsförordningen (1988:293) tillstånd för att förvärva, inneha, använda, upplåta, överlåta, tillverka eller till föra in starka laserpekare. Utskottet anser att de krav som ställs i fråga om starka laserpekare är tillräckliga och att det således inte finns anledning för något tillkännagivande om vapenklassning av dessa. Motion 2014/15:2524 (SD) yrkande 26 i denna del avstyrks därför. Utskottet är alltjämt av uppfattningen att vapenlagen innehåller lämpliga avvägningar när det gäller tillstånd att inneha jaktvapen. bör därför avslå motionerna 2014/15:225 (M), 2014/15:1081 (M), 2014/15:1261 (M) yrkande 6 och 2014/15:2496 (SD) yrkande 6 som alla efterfrågar en utökad vapengarderob. Utskottet anser att det är viktigt att vapenlicensärenden handläggs effektivt, rättssäkert och utan alltför långa handläggningstider. Utskottet ser därför positivt på de åtgärder som vidtagits för att komma till rätta med problemet. Utskottet bedömer även att tillkomsten av den nya polismyndigheten bör kunna leda till att hanteringen blir mer enhetlig och därmed även snabbare. Utskottet anser dock att de vidtagna åtgärderna inte är tillräckliga, och anser att regelverket för hantering av vapenlicenser bör ses över för att underlätta för jägare. Med det anförda tillstyrker utskottet motion 2014/15:2974 (C, M, FP, KD) yrkande 15 och bifaller delvis motionerna 2014/15:32 (FP) yrkande 3, 2014/15:171 (M) yrkande 1, 2014/15:1261 (M) yrkandena 1, 4 och 5, 2014/15:1631 (M), 2014/15:2048 (S) och 2014/15:2496 (SD) yrkande 5. Utskottet är inte berett att ställa sig bakom förslaget i motionerna 2014/15:609 (M) yrkande 2, 2014/15:1261 (M) yrkandena 2 och 3 samt 2014/15:1282 (M) yrkande 2 om att licensfrågor ska överföras till en ny viltmyndighet. Motionerna avstyrks därför. Utskottet anser att kravet i 1 kap. 5 § vapenlagen att ett tillstånd till vapeninnehav endast ska meddelas för särskilt angivna ändamål är rimligt och att det därför saknas anledning för att göra ett tillkännagivande till regeringen om att ett tillstånd ska kunna kopplas till flera ändamål. Motion 2014/15:1090 (M) avstyrks därför. Utskottet anser inte heller att det finns anledning till någon ändring av reglerna om förvaring, skrotning och utlåning av vapen. Även motionerna 2014/15:217 (M), 2014/15:1261 (M) yrkandena 7 och 13–16, 2014/15:2946 (SD) och 2014/15:2237 (M) avstyrks därför. I motion 2014/15:1261 (M) yrkande 8 efterfrågas en möjlighet att auktorisera vissa vapenhandlare och ge dessa möjlighet att under särskilda förutsättningar utfärda vapenlicenser. Utskottet är inte berett att föreslå en ordning som innebär att huvudregeln att det är som prövar frågor om tillstånd till vapeninnehav frångås. Motionsyrkandet avstyrks därför. I samband med fjolårets behandling av motioner om polisfrågor uttalade utskottet (bet. 2013/14:JuU14 s. 40–44) att man i fråga om helautomatiska vapen och enhandsvapen ansåg det befogat med en särskild restriktivitet i tillståndsgivningen. Enligt 2 kap. 6 § vapenlagen krävs det ”synnerliga skäl” för innehav av sådana vapen. Utskottet vidhåller sin uppfattning från fjolåret att det när det gäller bedömningen av vad som i det enskilda fallet ska krävas för att nå upp till den nivån är viktigt med en enhetlig tillämpning över landet. Utskottet är vidare alltjämt av uppfattningen att i detta avseende liksom i sin övriga verksamhet givetvis ska följa föreskrifter och allmänna råd och att det är viktigt med en god dialog mellan och skytterörelsen i dessa frågor. Utskottet finner dock inte skäl för att göra något tillkännagivande i fråga om vapenlagens krav på ”synnerliga skäl”. bör alltså avslå motion 2014/15:1261 (M) yrkande 20. I motion 2014/15:1261 (M) yrkande 9 begärs att kravet på att söka en ny samlarlicens ska tas bort. Utskottet konstaterar inledningsvis att det endast är i fråga helautomatiska vapen eller enhandsvapen för flerskott som en licens för en samling vapen måste förlängas (2 kap. 6 a § vapenlagen). För övriga vapen i en vapensamling gäller ingen särreglering. Mot denna bakgrund och då utskottet finner regleringen av tillstånd för helautomatiska vapen eller enhandsvapen för flerskott väl avvägd saknas det anledning för till något initiativ med anledning av motionen. Motionsyrkandet bör avslås. Utskottet anser inte att det finns skäl att utreda och förtydliga reglerna om vapenlicenser för hembygdsföreningar, museer m.fl. som får vapen som gåva. Motion 2014/15:1261 (M) yrkande 17 avstyrks därför. Utskottet anser inte heller att det finns skäl för att göra något tillkännagivande om licensreglerna för mynningsladdade vapen eller om vilka vapen i övrigt som bör undantas från vapenlagens tillämpningsområde. bör därför avslå motionerna 2014/15:1261 (M) yrkandena 12 och 19 och 2014/15:1509 (SD). Utskottet anser att bestämmelserna i 6 kap. 4 och 4 a §§ vapenlagen om förfarandet vid omhändertagande av vapen, ammunition och tillståndsbevis i samband med återkallelser av vapenlicenser är väl avvägda. Det saknas därför skäl för att ge regeringen till känna att den bör se över förfarandet i samband med återkallelser av vapenlicenser. Motion 2014/15:1261 (M) yrkande 10 avstyrks. Utskottet har förståelse för synpunkterna i motion 2014/15:1261 (M) yrkande 11 att det är viktigt att berörda myndigheter har uppdaterade vapenlistor. Något tillkännagivande om detta från sida är dock inte nödvändigt. Motionsyrkandet bör avslås. Utskottet konstaterar att vapenförordningen medger att ett europeiskt skjutvapenpass utfärdas för den som har tillstånd att inneha ett skjutvapen i , och anser det inte nödvändigt med något tillkännagivande med anledning av vad som anförs i motion 2014/15:1261 (M) yrkande 18. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om ordningsvakter. I motion 2014/15:1451 av (S) begärs en översyn av reglerna om vilka typer av butiker som får ha patrullerande ordningsvakter. Utskottet behandlade och avstyrkte i fjolårets betänkande 2013/14:JuU14 ett likalydande motionsyrkande som det i 2014/15:1451 (S). För en utförlig bakgrundsredovisning hänvisas till betänkandet (s. 45–47). Utskottet anförde följande i sitt ställningstagande. Det är polisen som har huvudansvaret för att upprätthålla den allmänna ordningen i samhället. Som framgår ovan får dock andra än poliser förordnas till ordningsvakter för att medverka till att upprätthålla den allmänna ordningen. Det är emellertid alltid polisen som ansvarar för att förordna ordningsvakterna, och därmed är det också polisen som bedömer behovet av ordningsvakter i särskilda fall. Bestämmelserna om i vilka situationer ett sådant behov ska anses finnas är enligt utskottet väl avvägda, och utskottet är alltså inte berett att ställa sig bakom önskemålet om en översyn av reglerna. Som redovisats ovan är det alltid polisen som ansvarar för att förordna ordningsvakter och som bedömer behovet av ordningsvakter i särskilda fall.