sou · H2B325 · 2014-04-25 00:00:00 — Boutredningsman får för utlämnande av egendom till utländsk dödsboförvaltning, för införskaffande av utredning som i 2 kap. 9 § IDL sägs och för annat liknande ändamål anlita Utrikesdeparte- mentets förmedling. Om departementet begär det, är boutred- ningsmannen skyldig att nedsätta det belopp vartill kostnaden för åtgärden skäligen kan beräknas uppgå eller att för kostnaden ställa säkerhet som departementet godtar (2 kap. 15 § IDL). Enligt 2 kap. 17 § IDL förordnar regeringen om konsuls befatt- ning med egendom som svensk medborgare efterlämnar utom- lands. Bestämmelser om utlandsmyndighets befattning med egendom efter svenska medborgare i utlandet har med stöd av 2 kap. 17 § IDL lämnats genom 41 § punkterna 3 och 4 (1992:247) förordning- en med instruktion för utrikesrepresentationen. Enligt 41 § nämnda förordning får bland annat meddela föreskrifter om åtgärder som en utlandsmyndighet ska vidta när en person med hemvist i eller en svensk medborgare med hemvist i utlandet har avlidit utomlands och åtgärder som en utlands- myndighet ska vidta i kvarlåtenskapsärenden. Vid utgången av upphörde den gällande föreskriften (UF 1992:1) om kvarlåtenskapsärenden, se Regerings- kansliets föreskrifter (UF 2011:4) om upphävande av Utrikes- departementets föreskifter (UF 1992:1) om kvarlåtenskapsärenden. Det finns alltså inga gällande föreskrifter på området. Bestämmelsen i 2 kap. 15 § IDL kompletterar reglerna i gällande rätt om utlämnande av egendom för omhändertagande av därtill behörig mottagare i utlandet enligt 2 kap. 1 § andra stycket, 2 kap. 5 § andra stycket och 2 kap. 6 § andra stycket samt regeln i 2 kap. 9 § IDL. Boutredningsmannen kan enligt 2 kap. 15 § IDL få hjälp av för att utlämna egendom eller för att införskaffa utredning (bouppteckning, bodelnings- eller arvskiftes- handlingar) från utlandet. Boutredningsmannen kan också vända sig till för annat liknande ändamål inne- bärande att denne också i vissa övriga frågor rörande ett inter- nationellt arvsärende genom eller svensk utlandsmyndighet kan få hjälp med utländska kontakter.6 Som redogjorts för ovan är det min bedömning att bestämmel- ser motsvarande 2 kap. 1, 5 och 6 §§ IDL inte kan behållas i svensk lag. I förhållande till tredjestat bör dock även fortsättningsvis kunna tillämpas en bestämmelse om hänsynstagande till resultatet av en utländsk förrättning i de fall det förekommer ett parallellt dödsboförfarande i den tredjestaten. Också inom ramen för fri- villiga överenskommelser vid hanterande av internationella arvs- ärenden som t.ex. en boutredningsman kan komma att träffa vid 6 , a.a. s. 95. parallella förfaranden i olika medlemsstater kan det dock antas att det finns ett behov av stöd av eller svenska utlandsmyndigheter. En bestämmelse med innebörd att boutred- ningsmän kan få assistans av bör därför be- hållas i kompletterande lagstiftning till arvsförordningen. Däremot synes delegationsbestämmelsen avseende föreskrifter för utlands- myndigheters befattning med kvarlåtenskapen efter svenska med- borgare inte kunna behållas. Delegationsbestämmelsen kan upp- fattas gynna svenska medborgare och därför bli diskriminerande gentemot andra EU-medborgare som finns i . Om egendom överförs till genom utlandsmyndighets eller medverkan får egendomen enligt 2 kap. 14 § IDL endast utges till den dödsbodelägare som är berättigad därtill enligt den utländska bodelningen eller arvskiftet. Egen- domen kan inte bli föremål för utmätning eller kvarstad så länge den finns i förvar hos departementet eller myndighet. Också en bestämmelse av motsvarande innebörd som i 2 kap. 14 § IDL bör behållas. Bedömning: Det saknas anledning att i den lag som komplette- rar arvsförordningen behålla en bestämmelse motsvarande 2 kap. 16 § IDL. Enligt 2 kap. 16 § IDL gäller vad som i 2 kap. IDL sägs om svensk medborgare såsom dödsbodelägare, borgenär eller eljest rättsägare i dödsbo även staten samt kommun, bolag, förening, annan sam- fällighet eller stiftelse här. Eftersom bara fysiska personer kan vara svenska medborgare anges i 2 kap. 16 § IDL att det som i 2 kap. IDL sägs om dödsbo- delägare också ska gälla staten, kommun, bolag, förening, annan samfällighet eller stiftelse här i riket. Mot bakgrund av att bestäm- melserna i IDL som anger svenskt medborgarskap som anknyt- ningskriterium upphävs finns behov av en bestämmelse motsvarande den i 2 kap. 16 § IDL. 14 Genomförande av förslagen 14.1Införlivande av instrumenten och lagtekniska lösningar Bedömning och förslag: Arvsförordningen gäller direkt i och kräver inget särskilt införlivande. De bestämmelser i den (reviderade) nordiska arvskonventionen som kan tillämpa bör tas in i den lag som kompletterar arvsförordningen. Arvsförordningen är en EU-förordning som kommer att gälla direkt i . När det gäller överenskommelsen om ändring i den nordiska arvskonventionen har jag föreslagit att ska tillträda överens- kommelsen (se avsnitt 10.6.1). har undertecknat överens- kommelsen om ändring i den nordiska arvskonventionen och som närmare beskrivs i avsnitt 10.6.2 krävs vissa lagändringar för att ska uppfylla de förpliktelser som följer av överenskommel- sen. Ett svenskt tillträde till överenskommelsen kräver därför riks- dagens godkännande i enlighet med 10 kap. 3 § första stycket 1 regeringsformen. Undantaget i arvsförordningen för nordiska särregler innebär att endast kan tillämpa vissa regler i den (reviderade) arvs- konventionen. De nordiska särregler som efter arvsförord- ningens ikraftträdande kan fortsätta att tillämpa är regler som rör förvaltningen av dödsboet och medverkan av nordiska myndigheter samt regler som innebär enklare och snabbare förfaranden för er- kännande och verkställighet av domar i samband med arv. Frågor som rör tillämplig lag och behörighet kommer också i förhållande till de nordiska länderna att regleras av arvsförordningen. bakgrund har jag – för att tydliggöra vilka regler i den nordiska arvskonventionen som ska tillämpas i – inte ansett att det är lämpligt att ge artiklarna i den nordiska arvskonventionen rang av svensk rätt genom hänvisning i svensk författning (inkorporering). I stället anser jag att det är lämpligt att de artiklar i den nordiska arvskonventionen som kan fortsätta att tillämpa införlivas i svensk rätt genom att deras innehåll översätts till svensk lagtext (transformering). Förslag: De lagar som reglerar frågor som rör arv i internation- ella situationer upphävs. Bestämmelser som rör internationella arvsärenden samlas i en ny lag. I den nya lagen tas in kompletterande bestämmelser till arvsförordningen, bestämmelser som införlivar de artiklar i den (reviderade) nordiska arvskonventionen som kan fortsätta att tillämpa och bestämmelser om erkännande och verkställighet i förhållande till stater som inte är bundna av arvsförordningen eller den nordiska arvskonventionen. Lagen (1990:272) om internationella frågor rörande makars och sambors förmögenhetsförhållanden ändras så att det i den lagen samlas de regler av internationell karaktär som rör bodelning med anledning av makes död. I kapitel 7, 8, 9, 12 och 13 har jag föreslagit vissa kompletterande bestämmelser till arvsförordningen. Jag har också i kapitel 10 före- slagit regler som kan fortsätta att tillämpas i internordiska förhåll- anden. Med tanke på de genomgripande förändringar som arvsför- ordningen innebär anser jag inte att det är en tänkbar lösning att behålla och göra ändringar i lagen (1937:81) om internationella rätts- förhållanden rörande dödsbo och de lagar som reglerar internordiska förhållanden (lagen [1935:44] om dödsbo efter dansk, finsk, isländsk eller norsk medborgare som hade hemvist här i riket m.m., lagen [1935:45] om kvarlåtenskap efter den som hade hemvist i , , eller och lagen [1935:46] om tillsyn i vissa fall å oskiftat dödsbo efter medborgare i , , eller ). Nämnda lagar bör upphävas och bestämmelser i anslutning till arvsförordningen bör tas in i en särskild lag. Frågor som rör bodelning med anledning av makes död om- fattas inte av arvsförordningens tillämpningsområde och i kapi- tel 11 har jag lämnat förslag på regler som rör bodelning med an- ledning av makes död. Jag har föreslagit att dessa regler, i avvaktan på en kommande EU-reglering på området, tas in i LIMF. Ett alternativ vore att ta in de föreslagna reglerna i den nya lagen. Enligt min mening är det emellertid mer systematiskt att dessa reg- ler tills vidare tas in i LIMF, som för övrigt reglerar frågor som rör bodelning vid sambos död. Förslag: De lagändringar som föreslås ska träda i kraft . Äldre bestämmelser ska tillämpas på arv efter personer som avlidit före , om inte annat följer av arvs- förordningen. Äldre bestämmelser tillämpas på förfaranden vid som inletts före ikraftträdandet. Arvsförordningen trädde i kraft , men ska tillämpas , med undantag för artiklarna 77 och 78 som ska tillämpas , och artiklarna 79–81, som ska tillämpas . Artiklarna 79–81 handlar om förteckning över myndigheter och rättstillämpare som omfattas av förordningens domstolsbegrepp, genomförandeakter beträffande intyg och formulär och kommitté- förfarande. I artiklarna 77 och 78 finns bestämmelser om information till allmänheten inom ramen för det europeiska rättsliga nätverket på privaträttens område och information om kontaktuppgifter och förfarande. Jag lägger i detta betänkande fram förslag till kompletterande bestämmelser till arvsförordningen och bestämmelser som direkt föranleds av arvsförordningen. Dessa bestämmelser bör träda i kraft som arvsförordningen i dess helhet ska börja tillämpas, dvs. Den mellanstatliga överenskommelsen om ändring i den nor- diska arvskonventionen träder i kraft i som följer efter den månad då den sista fördragsslutande staten har deponerat sina godkännande- eller ratifikationshandlingar hos det danska . En förutsättning för ikraft- trädande är dock att arvsförordningen har börjat tillämpats i sin helhet. Den nordiska överenskommelsen kan sålunda tidigast träda i kraft . Mina förslag avseende internordiska särregler bör liksom övriga bestämmelser i förslaget träda i kraft under förutsättning att den nordiska arvskon- ventionens ändrade lydelse då träder i kraft. Enligt arvsförordningens övergångsbestämmelser (artikel 83) ska förordningen tillämpas på arv efter personer som avlidit på eller efter . Hade en person som avlidit på eller efter gjort ett lagvalsförordnande ska det bedömas enligt arvsförordningens bestämmelser härom eller, i förekommande fall, lagen i den avlidnes hemviststat eller medborgarskapsland. Om den avlidne före gjort ett lagvalsförordnande ska detta anses giltigt, om det uppfyller villkoren i förordningens tredje kapitel eller om det är giltigt vid tillämpningen av den internation- ella privaträtt som var gällande när lagvalet gjordes, i den stat där den avlidne hade sin hemvist eller i någon eller några av de stater där den avlidne var medborgare (artikel 83.2). Personer som har hemvist i eller är medborgare i en stat vars gällande internationella privaträtt inte godtar lagvalsförordnanden kan följaktligen redan nu göra lagvalsförordnanden som (förutsatt att personen inte avlider före ) ska bedömas enligt arvsförordningen. Arvsförordningen innehåller också en särskild övergångsbestäm- melse avseende förordnande om kvarlåtenskap som gjorts före . På samma sätt som ett lagvalsförordnande, ska ett sådant förordnande vara godtagbart och giltigt i sak och till for- men, om det uppfyller villkoren i kapitel III eller om det är godtag- bart eller giltigt till formen vid tillämpningen av den internationella privaträtt som var gällande när förordnandet gjordes, i den stat där den avlidne hade sin hemvist eller i någon av de stater där han var medborgare eller i den medlemsstat där den myndighet som hand- lägger arvet är belägen (artikel 83.3). Som närmare beskrivits i avsnitt 7.3.6 och avsnitt 10.6.2 innebär arvsförordningen inte någon ändring av svensk internationell privaträtt när det gäller frågan om tillämplig lag för att bedöma huru- vida ett testamentariskt förordnande är formellt giltigt. Tillämplig lag för bedömande av den materiella giltigheten av förordnanden av kvarlåtenskap kommer emellertid, för personer som avlidit på eller efter , att bedömas med ledning av artiklarna 24–26 i arvsförordningen i stället för nu gällande bestämmelser i och NDL I (se avsnitt 7.3.5 och avsnitt 10.6.2). Har förord- nandet gjorts före följer emellertid av förord- ningens övergångsbestämmelse att förordnandet ska anses godtag- bart och giltigt i sak om det uppfyller villkoren antingen enligt arvsförordningen eller enligt den internationella privaträtt i den avlidnes hemvisstat eller medborgarskapsstat som var gällande när förordnandet gjordes. För förordnanden som gjorts före kan sålunda också nu gällande bestämmelser i svensk internationell privaträtt vara aktuella. Om ett förordnande om kvarlåtenskap gjordes före i enlighet med den lag som den avlidne kunde ha valt i enlig- het med arvsförordningen ska den lagen anses ha valts som den lag som är tillämplig på arvet (artikel 83.4). När det gäller de föreslagna ändringarna för exekvaturförfaran- det bör meddelas övergångsbestämmelser. På ärenden som inletts vid före ikraftträdandet bör äldre bestämmelser i tillämpas. Enligt min bedömning föranleder mina förslag i övrigt inga sär- skilda övergångsbestämmelser utöver de som följer av arvsför- ordningen. Jag ska enligt 14 § kommittéförordningen beräkna och redovisa de ekonomiska konsekvenserna av mina förslag. Det gäller förslag som påverkar kostnaderna och intäkterna för staten, kommuner, landsting, företag eller andra enskilda och förslag som innebär sam- hällsekonomiska konsekvenser i övrigt. När det gäller kostnads- ökningar eller intäktsminskningar för staten, kommuner och lands- ting, ska jag föreslå en finansiering. Inget av mina förslag leder till kostnadsökningar eller intäkts- minskningar för staten. Däremot leder EU:s arvsförordning genom inrättandet av ett europeiskt arvsintyg till kostnadsökningar för staten. Det är här fråga om en helt ny verksamhet till följd av en EU-för- ordning. Jag har föreslagit att anförtros uppgiften att ut- färda arvsintyg i . Min bedömning är att det framför allt är för som verksamheten med arvsintyg kommer att leda till ökade kostnader. För att beräkna de kostnadsökningar som föranleds av verksam- heten med arvsintyg måste beaktas att verksamheten kommer att kräva dels kostnader för uppstart av en ny verksamhet för Skatte- verket, dels kostnader för den löpande hanteringen av arvsintygen. Medan kostnader för att sätta verksamheten i drift, dvs. för att ta fram datasystem, utbildning, informationsmaterial etc. till största del utgör engångskostnader är själva hanteringskostnaden till stor del beroende av hur många ärenden det kan tänkas bli fråga om. har beräknat att kostnaden för driftsättning av verksamheten med arvsintyg kommer att uppgå till lägst och högst . Att ta fram ett it-system för att hantera verksamheten med arvsintygen har beräknats ta mellan 204 och . Baserat på en kostnad om beräknas kostnaden för system- utveckling uppgå till mellan och . Andra kostnader för uppstart av verksamheten är hänförliga till hemsida, skatteupplysningen, servicekontoren, utbildning av hand- läggare, handböcker och arbetsbeskrivningar. Utöver kostnaderna för systemutveckling beräknas kostnader för uppstart av verksam- heten uppgå till . Sammantaget innebär det anförda att den totala kostnaden för uppstart av verksamheten beräknas uppgå till högst . Det är givetvis mycket vanskligt att göra antaganden om hur många ansökningar om arvsintyg det kan tänkas bli fråga om årli- gen. En beräkning av den årliga kostnaden för hantering av arvs- intyg måste ofrånkomligen göras utifrån en uppskattning. Därvid måste beaktas att flera arvsintyg kan komma att utfärdas för olika syften inom ramen för ett och samma arvsärende. Det är viktigt att den här redovisade uppskattningen av antal ärenden följs upp och att det då tas hänsyn till att det är fråga om ett för svenska för- hållanden helt nytt system. Det kan förutsättas att det tar innan användningen av arvsintyg i internationella arvsärenden får har utifrån antalet bouppteckningar som kommer in till verket (90 000) uppskattat att det kan antas bli fråga om högst 1 000 ansökningar om arvsintyg . Den årliga kostnaden för hanteringen av arvsintyg har beräknats uppgå till utgörande fem årsarbetskrafter. Vid bedömningen av hur många årsarbetskrafter verksamheten med arvsintyg kan beräknas ta i anspråk har beaktats vilka uppgifter som åligger den utfärdande myndigheten enligt arvsförordningen. Enligt arvsförordningen åligger det den utfärdande myndigheten (i ) att -ta emot ansökan, -utreda och kontrollera uppgifterna i ansökan och till ansökan bifogade handlingar, -informera arvingar och testamentstagare om ansökan samt genom offentliga tillkännagivanden ge andra eventuella förmånstagare möjlighet att åberopa sina rättigheter, -intyga att uppgifterna och handlingarna är korrekta genom att utfärda arvsintyget, -behålla och förvara originalet av arvsintyget, -ge sökanden och andra personer med legitimt intresse bestyrkta kopior av arvsintyget samt -upprätta en förteckning över de personer som fått bestyrkta kopior av arvsintyget. I förekommande fall ska den utfärdande myndigheten vidare -pröva om arvsintyget ska rättas, ändras eller återkallas efter begäran av de som har ett legitimt intresse eller på verkets egna initiativ, -rätta, ändra, utfärda eller återkalla arvsintyg efter beslut av dom- stol, -häva arvsintygets rättsverkningar i avvaktan på beslut om huru- vida intyget ska rättas, ändras eller återkallas samt -underrätta de som fått bestyrkta kopior om rättelser, ändringar, återkallelser och hävningar av intyget. Den beräkning som gjort är välgrundad och jag ser inte någon anledning att ifrågasätta verkets uppskattning avseende kostnader för driftsättning av verksamheten och den löpande hante- ringen. Arvsförordningen ska börja tillämpas i dess helhet och ett it-system för hanteringen av arvsintyg måste alltså vara på plats senast det datumet. Det innebär att arbetet med systemutveckling bör påbörjas . innan verk- samheten tas i drift måste också utbildningsinsatser och andra för- beredande insatser genomföras. kommer kostnader för hanteringen av arvsintyg endast att uppstå och kostnaden för den löpande verksamheten kan mot denna bak- grund uppskattas till . Därefter kommer den löpande kostnaden att uppgå till . Ett beslut om utfärdande (eller icke utfärdande) av ett arvsintyg kan överklagas till allmän domstol. Med beaktande av hur många arvsintyg det kan tänkas bli fråga om är det dock min bedömning att antalet överklaganden kan förväntas bli mycket lågt. Det beräknade antalet inkomna ärenden torde vara så lågt att de kostnadsökningar som kan uppstå är möjliga att hantera inom ramen för de allmänna domstolarnas befintliga anslagsramar. Sammantaget kan nettokostnaden för hanteringen av arvsintyget beräknas komma att uppgå till första året, varav utgör en engångskostnad. Därefter beräknas den årliga kostnaden komma att uppgå till . Hanteringen av det europeiska arvsintyget innebär en helt ny verksamhet som tillkommer till följd av en EU-förordning. Även om arvsintyget kan förväntas förenkla för enskilda som i interna- arvsärenden behöver legitimera sig för banker och liknande i andra medlemsstater är det inte möjligt att åberopa effektivitets- vinster eller andra liknande effekter. När det gäller finansiering av verksamheten med arvsintyg bör emellertid viss avgiftsfinansiering övervägas. Det är enligt min mening rimligt att den som ansöker om ett arvsintyg också får betala en viss avgift. Det är också önsk- värt att ansökningar inte görs i onödan. som det finns skäl för att belägga ansökan med en viss avgift är det viktigt att denna avgift inte sätts för högt. Enligt 3 § avgiftsförordningen (1992:191) får en myndighet ta ut avgifter för varor och tjänster som den tillhandahåller bara om det följer av en lag eller förordning eller av ett särskilt beslut av regeringen. För de registreringsärenden (registrering av äkten- skapsförord och gåva mellan makar) som handläggs av tar ut en ansökningsavgift om , vilket motsvarar den avgift som tidigare gällde vid allmän domstol (1 § förordningen [2011:976] om handläggning av vissa registreringsärenden). När det gäller arvs- intyg finns det anledning att överväga om det kan tas ut dels en ansökningsavgift vid ansökan om arvsintyg, dels en expeditions- avgift för senare uttag av ett tidigare beviljat arvsintyg. Även om en del av kostnaderna för den löpande hanteringen av arvsintygen kan finansieras genom avgifter är det knappast realistiskt att anta att en avgiftsfinansiering ska leda till full kostnadstäckning. Mot den bakgrunden anser jag att en om- fördelning över statsbudgeten bör ske så att på ett effektivt sätt ska kunna uppfylla de förpliktelser som svenska staten har enligt arvsförordningen. Förslaget om att prövning av exekvaturärenden, i enlighet med slutsatser, bör ske vid vissa tingsrätter i landet medför nya uppgifter för de aktuella tingsrätterna. Mot bak- grund av att sådana frågor har prövats av , torde ordningen vara kostnadsneutral för domstolsväsendet. För- delningen av exekvaturärendena till 24 tingsrätter i landet torde också innebära att eventuella kostnader för den enskilda tingsrätten blir högst marginella. Reformen kan med hänsyn till det begränsade antal ärenden det är fråga om inte heller antas innebära några direkta kostnadsbesparingar för . Slutligen medför ikraftträdandet av arvsförordningen ett stort informationsbehov i förhållande till allmänheten, domstolarna och övriga myndigheter såsom socialnämnderna. Information och utbild- ning på grund av ny lagstiftning är sådant som svenska myndigheter kontinuerligt arbetar med. Informationsbehovet bedöms kunna rymmas inom ramen för befintliga budgetanslag. Om förslagen i ett betänkande har betydelse för den kommunala självstyrelsen, för brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet, för sysselsättning och offentlig service i olika delar av landet, för småföretags arbetsförutsättningar, konkurrensförmåga eller villkor i övrigt i förhållande till större företag, för jämställdheten mellan kvinnor och män, för möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen eller för personlig integritet, ska enligt 15 § kommittéför- ordningen konsekvenserna i det avseendet anges i betänkandet. De förslag som jag lägger fram i detta betänkande får enligt min mening inte några sådana konsekvenser. Däremot kan EU:s arvsförordning möjligen medföra effekter för jämställdhet och för de integrationspolitiska målen. Bland annat kan övergången till hemvistprincipen som grundläggande kriterium och möjligheten för enskilda att göra lagvalsförordnande till för- mån för medborgarskapslandets lag få betydelse i detta avseende. I vilken omfattning som sådana effekter kan uppstå är emellertid beroende av flera olika faktorer, t.ex. i vilken utsträckning lagvals- förordnande kan komma att användas. Det får förutsättas att EU och de svenska förhandlarna under arbetet med EU-förordningen övervägt möjligheten att sådana effekter skulle kunna uppstå. Som redogjorts för ovan bedömer jag också att arvsför- ordningen i vissa delar är kostnadspåverkande. Bortsett från vad jag nu anfört bedömer jag att varken förord- ningen eller mina förslag leder till några konsekvenser i övrigt i den mening som avses i kommittéförordningen. 15.1Förslaget till lag om internationella rättsförhållanden rörande arv m.m. 1 § Denna lag innehåller bestämmelser i anslutning till Europa- parlamentets och rådets förordning (EU) nr 650/2012 av om behörighet, tillämplig lag, erkännande och verkställighet av domar samt godkännande och verkställighet av officiella handlingar i samband med arv och om inrättandet av ett europeiskt arvsintyg1 (EU:s arvsförordning). För bedömande av testamentens formella giltighet gäller dock vad som föreskrivs i 2 kap. 4 § denna lag i stället för artikel 27 i EU:s arvsförordning.