sou · H2B335 · 2014-06-04 00:00:00 — De kostnader som sökanden har behövt betala för den markavvattnings- sakkunnigas arbete kommer, på samma sätt som vid tillstånds- prövningen, normalt inte att uppstå vid domstolsprövningen. I stället blir ägare till berörda fastigheter skyldiga att betala för lantmäterimyndighetens förrättning. Konsekvenser av utredningens förslag Genom att AL:s och blir tillämpliga kommer förrättningskostnaderna hos lantmäterimyndigheten att fördelas efter vad som är skäligt i stället för att den som söker själv ska stå för hela kostnaden. Enligt utredningen kommer denna ändring bidra till att fler omprövningar initieras av deltagarna i en mark- avvattningssamfällighet vilket i sig kommer medföra att deltagare och andelstal uppdateras. Det är enligt utredningen positivt för samtliga deltagare att en uppdatering sker. Kostnaden för en omprövning kan variera stort och påverkas av flera faktorer såsom att anläggningen kan vara enskild eller samfälld och en samfällighet kan ha från två till över hundra deltagare. Prövningen kan dessutom avse frågor av olika omfattning såsom en ansökan om omprövning av andelstal och deltagarkrets när deltagarna redan har träffat en överenskommelse som ska fastställas, deltagarna inte är överens och omprövning av anläggningens utformning. Utredningen har genom dess experter tagit del av uppskattade kostnader för en ansökan om omprövning i mark- och miljö- domstol. Som nämnts omfattar dagens omprövning i domstol såväl omprövning av tillståndet och villkor av miljöskäl som förhållandena i samfälligheten såsom andelstal och deltagarkrets. Generellt kan sägas att kostnaden per deltagare minskar när antalet deltagare ökar. Brister i ansökan och oenighet mellan delägare eller med myndigheter påverkar också kostnaderna för den markavvattningssakkunniga. Kostnaden för en markavvattningssakkunnig i fråga om ompröv- ning kan uppgå till mellan 29–. Kostnaden per deltagare varierade mellan 3–med en median på 6,5 tusen kronor.18 Därutöver tillkommer kungörelsekostnad på 15–samt i vissa fall kostnaden för en MKB som kan uppgå till . Det finns dock exempel på MKB som kostat och mer. Skulle omprövningsförfarandet delas upp enligt utredningens förslag skulle omprövning av tillståndet och villkoren av miljöskäl ligga kvar på mark- och miljödomstolen medan omprövning av samfälligheten m.m. av förvaltningsskäl flyttas till lantmäteri- 18 Kostnaderna baseras på 13 domar mellan åren 2008 – 2013. Domarna berör samfälligheter med 5 – 174 deltagare. Angivna kostnader avser i elva fall markavvattningssakkunnig och i två fall kostnad för att ta fram ansökan. I de senare fallen förordnades ingen sakkunnig. Konsekvenser av utredningens förslag Som utredningen redogjort för ska omprövningar hos lantmäterimyndigheten kunna initieras frivilligt av deltagarna men också i samband med en fastighetsbildningsåtgärd. Utred- ningens expert från Lantmäteriet har uppskattat antalet ompröv- ningar som skulle initieras i samband med en fastighetsbildnings- åtgärd till cirka 400 . Därutöver uppskattas antalet frivilliga ansökningar om omprövning till cirka 100 . Kostnaderna för en omprövningsförrättning hos lantmäteri- myndigheten kommer att bli beroende av hur många fastigheter som deltar i markavvattningsanläggningen och hur många fastig- heter förrättningskostnaderna kan fördelas på. Som grund för en uppskattning av förrättningskostnaderna har utredningens expert från Lantmäteriet angett typiska kostnader för dagens omprövningar av gemensamhetsanläggningar (t.ex. vägar). Hela förrättnings- processen avses, inkl. fastighetsutredning, sammanträde, besluts- dokumentation, kartframställning och registrering i fastighets- registret. Exempel med 20 berörda fastigheter: Grundbelopp 25 000 + tilläggsbelopp 60 000 = (/fastighet) Exempel med 40 berörda fastigheter: Grundbelopp 25 000 + tilläggsbelopp 80 000 = (/fastighet) Exempel med 150 berörda fastigheter: Grundbelopp 25 000 + tilläggsbelopp 225 000 = 250 000 (/fastighet) Ovanstående kostnader kommer således att kunna debiteras en deltagare i en markavvattningssamfällighet som blir föremål för en omprövning av andelstal, deltagarkrets m.m. Omprövningen kan som nämnts initieras genom en frivillig ansökan eller genom en fastighetsbildningsåtgärd. En omprövning som inleds i samband med en fastighetsbildningsåtgärd kan upplevas som påtvingad. Som utredningen har nämnt kan förslaget behöva kombineras med någon form av ekonomiskt stöd till parterna för att kompensera för merkostnaderna för förrättningen. Ett skäl till en sådan lösning är att samhället i stort har mycket att vinna på en god ordning bland samfälligheterna. Konsekvenser av utredningens förslag De föreslagna omprövningsförrättningarna för markavvattnings- samfälligheter kommer åtminstone inledningsvis att handläggas av personal vid lantmäterimyndigheten med stöd av sakkunniga från . Med viss volym av sådana omprövningar bör det dock på lite sikt gå att uppnå storskalighetsfördelar som sänker totalkostnaderna. Jämfört med dagens omprövningar enligt AL kan dock kostnaden för omprövningar av markavvattningssamfälligheter bli något högre eftersom utredningsarbetet blir mer omfattande. Information måste bl.a. sökas från andra myndigheters arkiv, medan det för andra omprövningar enligt AL finns uppgifter att tillgå i fastighetsregistret. Konsekvenser för berörda myndigheter Mark- och miljödomstolarna och lantmäterimyndigheterna påverkas av detta förslag på samma sätt som av utredningens förslag om ändringar i tillståndsprövningen för ny markavvattningsverksamhet. Det innebär att mark- och miljödomstolarna inte längre kommer att pröva förhållandena i samfälligheten såsom fördelningen av andelstal och deltagare m.m., utan detta flyttas till lantmäterimyndigheten. Kostnader för handläggningen av omprövningsmål avseende samfällig- heten kommer inte längre belasta domstolarna som första instans. Dessa kostnader kommer i stället att förflyttas till lantmäteri- myndigheten såsom förrättningskostnader och debiteras deltagarna i samfälligheten. Utredningen bedömer att antalet omprövningar av mark- avvattningssamfälligheter kommer att öka om utredningens förslag genomförs. Som nämnts i föregående avsnitt bedömer utredningen att antalet omprövningar av samfälligheter genom lantmäteriförrättning kommer att uppgå till totalt cirka 500 omprövningar . Det inkluderar både omprövningar som initieras i samband med en fastighetsbildningsåtgärd och frivilliga ansökningar om omprövning. Med beaktande av att antalet markavvattningsverksamheter i landet uppgår till minst 57 000 kommer det ta att genom det föreslagna förfarandet ompröva samtliga anläggningar och registrera uppgifter om dessa i fastighetsregistret. Sannolikt behöver inte alla uppdateras, då verksamheten har upphört eller övergått till en enskild fastighetsägare och alltså är samfälld. Konsekvenser av utredningens förslag Det nya uppdraget för lantmäterimyndigheterna kommer att innebära en ökad arbetsbelastning. Även om kostnaderna för arbetet debiteras deltagarna i en samfällighet kommer de nya arbets- uppgifterna att kräva mer resurser i form av personal. Även själva omställningen till att handlägga markavvattningssamfälligheter kommer att kräva förberedelser av olika slag såsom att ta fram handböcker och utbilda personal. Dagens markavvattningssakkunniga kommer att behöva anlitas i mindre utsträckning enligt utredningens bedömning. Tanken med utredningens förslag är att kompetensen som krävs hos mark- och miljödomstolen för omprövning på grund av miljöskäl i första hand ska kunna ombesörjas genom de tekniska råd som finns på dom- stolen. Utredningen bedömer att det fåtal markavvattningssakkunniga som finns i kommer att kunna förstärka domstolarnas kompetens bland tekniska råd samt omhändertas genom efterfrågan på ny personal hos lantmäterimyndigheterna. Möjligheten att förordna om sakkunnig i domstol kommer också att finnas kvar. Framtagandet av en nationell plan för omprövning av miljöskäl kommer att innebära arbete för berörda myndigheter. Utredningen bedömer dock att det kan utföras inom ramen för befintliga anslag. Utredningen föreslår att bestämmelserna om fördelning av rätte- gångskostnader i mark- och miljödomstol ska bli lika oavsett om ansökan avser ny markavvattning eller omprövning av befintlig verk- samhet. Dagens system innebär att rättegångskostnaderna fördelas olika vid prövning av ny markavvattning och vid omprövning av en befintlig sådan anläggning. Denna skillnad kan innebära en kraftig fördyring för sökanden i omprövningsmål eftersom denne behöver stå för sina egna rättegångskostnader samt för domstolens kostnader i sin helhet, bl.a. kungörelsekostnader och arvode till ev. markavvattnings- sakkunnig. Enligt utredningens förslag ska i stället kostnaderna fördelas efter vad som är skäligt. I vilken utsträckning deltagande fastigheter bidragit till att förhållandena har ändrats samt vilken nytta fastigheterna har av förändringen bör vara variabler som får betydelse för kostnadsfördelningen. Konsekvenser av utredningens förslag Konsekvenser för berörda företag och enskilda Att rättgångskostnaderna fördelas efter vad som är skäligt både vid ansökan om ny markavvattning och vid omprövning menar utredningen är positivt för samtliga berörda. Detta bör bidra till att fler omprövningar sker, vilket också är positivt för samtliga berörda aktörer. Konsekvenser för berörda myndigheter Förslaget om skälig fördelning av kostnader kommer inte i sig innebära några konsekvenser för berörda myndigheter. Att kostnaderna fördelas på ett skäligt sätt även vid omprövning bör leda till fler omprövningar, vilket kräver mer resurser till berörda pröv- ningsmyndigheter. Det bör också medföra en förbättring för tillsyns- myndigheterna, då tillsynen förenklas. Rensningar är enligt dagens regler 11 kap. 15 § MB undantagna tillståndsplikt så länge de endast syftar till att bibehålla vattnets djup eller läge eller utgör åtgärder som behövs för att återställa ett vattendrag som har avvikit från sitt förra läge. Om fisket kan skadas ska dock anmälan göras till innan arbetena påbörjas. Rensning av diken i skogsmark omfattas också av nämnda regel om anmälningsplikt till för det fall fisket kan skadas. Dikesrensning i skogsmark ska även anmälas för samråd enligt 12 kap. 6 § MB till , som i vissa avseenden är tillsynsmyndighet för åtgärder i skogsmark. I 12 kap. 6§ MB stadgas en skyldighet att göra anmälan för samråd om en verksamhet eller en åtgärd, som inte omfattas av tillstånds- eller anmälningsplikt enligt andra bestämmelser i , kan komma att väsentligt ändra natur- miljön. Det innebär att rensning i skogsmark enligt dagens regler ska anmälas till antingen eller beroende på vilka konsekvenser rensningen kan ha på fisket. Vad som omfattas av begreppet rensning enligt 11 kap. 15 § MB är, som framgått av avsnitt 8.10.2 inte klart utan förutsätter kvalificerade Konsekvenser av utredningens förslag juridiska tolkningar och bedömningar i flera led, som är komplicerade även för de mest miljörättsligt initierade juristerna. Detta leder till osäkerhet beträffande tillstånds- respektive anmälningspliktens omfattning i detta avseende och kan leda till straffansvar för en verk- samhetsutövare som inte söker tillstånd eller anmäler en åtgärd. Detta är ett rättssäkerhetsproblem. Utredningen föreslår därför att det i 11 kap. 5 § MB, som får beteckningen 11 kap. 4 § MB enligt utredningens förslag, införs en definition av rensning som tydliggör att endast grävning i vattenanläggningar omfattas av begreppet. Åtgärder i naturliga vattendrag utgör inte rensning enligt den föreslagna definitionen. Åtgärder i naturliga vattendrag kommer istället omfattas av tillstånds- eller anmälningsplikt enligt den uppräkning av A- och C-verksamheter som utredningen föreslår, se avsnitt 11.4.1. För att komma till rätta med de miljöproblem rensningar medför föreslår utredningen även att de flesta rensningar i markavvattnings- anläggningar ska utgöra anmälningspliktiga C-verksamheter. Ändringen bedöms nödvändig utifrån ett rättssäkerhetsperspektiv och för att säkerställa de miljökrav som följer av MB och . Se mer om utredningens överväganden i detta avseende i avsnitt 8.10.2. Som en följd av detta föreslås att bestämmelsen i 11 kap. 15 § MB, som anger att rensningar endast behöver anmälas om fisket kan skadas, upphävs. Anmälan ska göras till utom såvitt gäller rensningar i skogsmark som ska anmälas till . Vid utformningen av vad som ska omfattas av anmälningsplikt såvitt gäller rensning bör det övervägas att göra åtskillnad mellan vattendrag av olika storlek och karaktär, avrinningsområdets storlek m.m. Utredningen föreslår även att det införs ett nytt andra stycke i 11 kap. 17 § MB som förtydligar att för markavvattningsanläggningar sträcker sig underhållsskyldigheten inte längre än syftet med markav- vattningen. Om en markavvattningsanläggning exempelvis har anlagts i syfte att avvattna jordbruksmark torde underhållsskyldigheten endast gå så långt som krävs för jordbruksmarken. Vidare förtydligas genom ett nytt tredje stycke att för under- hållsåtgärder gäller vad som i MB är föreskrivet om anmälnings- och tillståndsplikt. Bestämmelsen i 11 kap. 17 § MB får beteck- ningen 11 kap. 13 § MB. Konsekvenser av utredningens förslag Konsekvenser för berörda företag och enskilda Utredningens förslag kommer innebära att rensningar i mark- avvattningsanläggningar och naturliga vattendrag kommer att behöva föregås av en anmälan och i vissa få fall en ansökan om tillstånd. behöver anmälan göras endast om rensningen kan skada fisket. Förslaget om att all rensning ska anmälas innebär ett utökat anmäl- ningsförfarande för verksamhetsutövaren. Ändringen befriar dock verksamhetsutövarna från att göra bedömningen om anmälnings- eller tillståndsplikt föreligger. Detta ansvar läggs istället på alternativt . Risken för verksamhetsutövaren att drabbas av straffansvar pga. en felaktig bedömning av vilka åtgärder som är anmälnings- respektive tillståndspliktiga minimeras således. Därmed åtgärdas en del av den rättssäkerhetsproblematik som finns . kommer antalet anmälningar bli fler eftersom samtliga rensningar kommer att omfattas av krav på anmälan. Utredningen har fått uppgift från i om antalet rensningar som har anmälts med stöd av 11 kap. 15 § MB . inkom 53 anmälningar om rensning varav 42 i vattendrag och 9 i sjöar och hav. Motsvarande siffror för uppgår till totalt 54 anmälningar varav 34 avser rensningar i vattendrag och 20 i sjöar och hav. är ett av fyra län som enligt inhämtad statistik har betydligt fler markavvattnings- anläggningar än andra län, se avsnitt 8.1. Det bör enligt utredningen innebära att motsvarande siffror för andra län är något lägre. Utredningen bedömer att utredningens förslag om utökad anmälningsplikt kommer medföra att antalet anmälningar blir fler. I vilken omfattning har utredningen svårt att uppskatta. har till utredningen uppgett att antalet anmälningar om rensning i skogsmark uppgår till cirka 700 , dvs. de rensningar som anmäls för samråd enligt 12 kap. 6 § MB. bedömer dock att det utöver dessa rensningar utförs ytterligare cirka 700 rensningar i skogsmark. Det sammanlagda antal rensningar som kan komma att omfattas av det av utredningen föreslagna anmälningsförfarandet uppgår således till cirka 1400. Dagens kostnader för anmälan till kan uppskattas till . Därutöver tillkommer anmälnings- avgiften på . Kostnaderna är högre i de fall det krävs utredningar och inventeringar avseende dispenser för artskydd eller Konsekvenser av utredningens förslag Utredningen föreslår inte att anmälan ska bli mer omfattande varför de angivna kostnaderna för dagens anmälan blir desamma. Att låta hantera anmälan om rensning i skogs- mark innebär en förenkling för verksamhetsutövarna då de bara behöver vända sig till en myndighet i frågor om dikesrensning. Konsekvenser för berörda myndigheter Som nämnts i föregående stycke kommer antalet anmälningar bli fler. Det är som har varit den myndighet till vilken en anmälan ska göras. Utredningen föreslår att anmälan även i fortsättningen ska göras till . För rensningar i skogsmark ska dock anmälan i stället göras till . Det har framförts till utredningen att många av de miljöproblem som uppstår i förhållande till markavvattning hänger samman med rensningar som inte anmäls till och att många av dessa rensningar med relativt enkla medel hade kunnat göras mindre ingripande utan att syftet med rensningen hade gått förlorad. Att rensningar inte anmäls riskerar även att leda till att nödvändiga prövningar enligt bestämmelserna om biotopskydd, artskydd och Natura 2000 inte kommer till stånd. Genom att utöka anmälnings- skyldigheten till alla rensningar får alternativt en chans att i förväg bedöma vilka försiktighetsmått och begränsningar som är rimliga vid varje enskild rensning samt vilka dispenser och tillstånd som måste sökas. Genom att göra alla rensningar anmälningspliktiga kommer myndigheterna således att få en bättre överblick och kontroll över rensningar. För hanteringen av det ökade antalet anmälningar kommer myndigheterna att behöva ytterligare resurser. mer omfattande ansvar för prövningen av rensningar av diken i skogsmark kommer troligen kräva ytterligare resurser. Konsekvenser av utredningens förslag 11.7Lagen med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet Utredningens uppdrag beträffande LSV är analysera vilka bestämmelser i denna lag som behövs i fortsättningen och att integrera dessa i MB eller i en förordning som meddelas med stöd av MB. Översynen av LSV är även en del av utredningens uppdrag att få bort omotiverade skillnader i regleringen av miljöfarlig verksamhet och vattenverksamhet. Utredningen föreslår att LSV upphör att gälla. De bestämmelser i som fortsatt bedöms fylla en funktion flyttas till MB, LOMM, JB eller AL. Bestämmelserna i 4 och 5 kap. LSV om andra vattenrättsliga sam- fälligheter än markavvattningssamfälligheter placeras i en ny lag om vattenrättsliga samfälligheter. Regler om markavvattningssamfällig- heter finns i 3 och 7 kap. LSV. Med anledning av utredningens förslag om en uppdelning i en miljöprövning respektive en prövning enligt AL blir bestämmelserna i om inrättande av gemensamhets- anläggningar tillämpliga i stället för regleringen i LSV. Några bestäm- melser i 3 kap. LSV om markavvattningssamfälligheter flyttas till AL. De bestämmelser i om faktisk rådighet och tvångsrätt som fortsatt ska gälla flyttas till 28 kap. MB. Vissa regler om ompröv- ning i 7 kap. LSV placeras i 24 kap. MB och delar av de processuella bestämmelserna m.m. i 7 och 9 kap. LSV infogas i 21-22 kap. MB samt LOMM. Bestämmelsen om strandägares rätt till vatten flyttas till JB. Övriga bestämmelser i dessa kapitel ska enligt utredningens förslag upphöra att gälla. Bestämmelserna i 6 kap. LSV om bygde- och fiskeavgifter upphör att gälla. Konsekvenserna av detta förslag redovisas i avsnitt 11.4.4. Rätt till andelskraft regleras i 8 kap. LSV och innebär att den vars fallhöjd tas i anspråk under vissa förutsättningar kan få del i kraft- produktionen i förhållande till sitt fallhöjdsinnehav genom att erhålla kraft. Detta sker i utbyte mot skyldighet att i motsvarande mån bidra till kraftanläggningens utförande, drift och underhåll. Huvudregeln är dock att intrånget i stället ska ersättas i pengar. Utredningen föreslår att bestämmelserna ska upphöra att gälla och att det införs vissa övergångsbestämmelser. Förslaget innebär alltså att de förordnanden om rätt till andelskraft som finns fortsätter att gälla på samma sätt som tidigare, men däremot kan inte nya förordnanden ske. Konsekvenser av utredningens förslag Konsekvenser för berörda företag, enskilda och myndigheter Utredningen bedömer att de ändringsförslag som lämnas avseende bestämmelserna i innebär en förenkling av den vattenrättsliga regleringen. Genom att samordna alla processuella bestämmelser, bestämmelser om tvångsrätt m.m. med övriga bestämmelser om detta i MB blir regelverket med överskådligt och lättillgängligt. Till detta bidrar även utredningens förslag att upphäva de bestämmelser som inte har någon funktion. Sammantaget bedömer därför utredningen att förslagen avseende LSV innebär en regelförenkling och effektivisering genom att det blir lättare för samtliga aktörer att hitta aktuella bestämmelser. Förslaget om upphävande av bestämmelserna om andelskraft innebär att några nya förordnanden om detta inte ska ske i nya tillstånd. Ett eventuellt intrång ska i stället ersättas i pengar. För berörda företag som bedriver vattenkraftsproduktion kommer detta innebära att pengar i stället för kraft ska utges för eventuella intrång. Ersättningsbeloppet ska dock motsvaras av storleken på andelskraften varför utredningens förslag inte bör innebära någon ändring vare sig för berörda företag eller de fastighetsägare som erhåller kraft. Enligt dagens regler om underhållsansvar är det ägaren av en vattenanläggning som ska svara för anläggningens underhåll. Underhållet ska utföras i den utsträckning som krävs för att skada inte ska uppkomma för allmänna eller enskilda intressen genom ändringar i vattenförhållanden. Om en vattenanläggning uppförts med stöd av en särskild rättighet kvarstår underhållsskyldigheten för rättighets- havaren. Enligt dagens regler överförs alltså inte underhållskyldigheten till fastighetsägaren även om äganderätten till anläggningen i vissa fall kan övergå till denne. Dagens regler innebär att vattenanläggningar som en gång har uppförts med stöd av en särskild rättighet står utan någon som ansvarar för dess underhåll om rättighetshavaren av olika anledningar inte går att finna. Svårigheter att ålägga rättighetshavaren ett ansvar kan bero på att förflutit sedan verksamheten vid anläggningen upphörde eller att rättighetshavaren trätt i likvidation eller gått i konkurs. Konsekvenser av utredningens förslag Vattenanläggningar som en gång har hört till avlysta flottleder saknar enligt dagens regler en utpekad underhållsansvarig. Enligt vad utredningen har funnit utgörs s.k. herrelösa dammar av både vattenanläggningar som har uppförts med stöd av en särskild rättighet och där rättighetshavaren inte går att fastställa samt vattenanläggningar som hör till en numera avlyst flottled. För de vattenanläggningar som en gång uppförts med stöd av en särskild rättighet föreslår utredningen att det införs ett subsidiärt ansvar för fastighetsägaren om det inte går att fastställa att det finns någon rättighetshavare som kan underhålla den. En viss skälighetavvägning ska dock göras vid bedömningen av ansvarets omfattning. införs en skyldighet för den som med stöd av en särskild rättighet har uppfört en vattenanläggning på annans fastighet att ta bort anläggningen om fastighetsägaren begär det. Utredningen föreslår vidare att det anges i MB att staten är skyldig att underhålla en vattenanläggning som hör till en avlyst flottled. Staten ska däremot inte ansvara för en vattenanläggning där det bedrivs en ny verksamhet. MB innehåller bestämmelser som möjliggör för vissa aktörer att överta underhållsskyldigheten för en vattenanläggning. kan en sådan ansökan göras endast när frågan om utrivning av vatten- anläggningen prövas av domstol. Utredningen föreslår att det ska vara möjligt att överta underhållskyldigheten även utan att frågan om utrivning prövas av domstol. Konsekvenser för berörda företag, enskilda och myndigheter Utredningens förslag innebär att ägare av fastigheter på vilken en övergiven vattenanläggning är belägen kan åläggas att vidta under- hållsåtgärder på anläggningen. Fastighetsägarens ansvar är som nämnts begränsat till sådana anläggningar som en gång har uppförts med stöd av en särskild rättighet och där rättighetshavaren inte kan fastställas av någon anledning. Ansvarets omfattning ska även föregås av en skälighetsavvägning. Utredningens förslag berör samtliga vattenanläggningar.