sou · H2B340 · 2014-06-12 00:00:00 — b)Ett kommanditbolag med en fysisk person som komplementär. Här blir komplementären ensam personligen ansvarig för KB:s upplåning och därmed bär denne en större risk än som mot- svarar vederbörandes andel i bolaget och av vinsten. Detta är ett klart dåligt alternativ för komplementären som får bära hela risken. Det är förmånligare att varje delägare lånar personligen. c)Ett kommanditbolag med ett AB (eller annan juridisk person som beskattas som AB) som komplementär. Här slipper de fysiska delägarna personligt ansvar för KB:s upplåning. I detta fall är det intressant för KB och dess delägare att låta KB låna upp det belopp som skall tillskjutas AB. Slutsats: Här uppstår en klar risk för att denna KB-konstruktion kan medföra kring- gående av ränteavdragsförbudet i aktiebolagsbeskattningen, då de fysiska kommanditdelägarna kan få del i KB:s ränteavdrag utan att ådra sig personligt betalningsansvar för lånen. De ovan givna exemplen på olika möjliga ägarkonstellationer visar att det endast är i fall c) med ett AB som komplementär, som det kan vara förmånligare för HB:s delägare än för icke handelsbolags- delägare att använda ett HB som låntagare av kapital som sedan skall tillskjutas eller användas av ett AB. Den enda inskränkning i rätten för fysiska personer som är nödvändig är att delägare i just sådana kommanditbolag inte har rätt till avdrag för låneräntor. Det enda som behövs för att en icke avsedd skatteförmån skall uppstå genom delägarskap i ett handelsbolag är därför en enkel bestäm- melse som förbjuder kommanditbolag med ett AB som komple- mentär avdrag för finansiellt underskott. Bortsett från denna situation finns det ingen anledning att behandla fysiska personer och handelsbolagsdelägare olika. Något generellt förbud mot handelsbolags avdrag behövs därmed inte. Ett längre gående avdragsförbud för alla handelsbolagsdelägare oavsett om deras handelsbolag direkt eller indirekt ens är delägare i något aktiebolag är inte bara onödigt utan drabbar dessa delägare med en oskälig och kraftig merbeskattning eftersom deras handels- bolagsinkomster dels beskattas som näringsinkomst med en Reservationer och särskilda yttranden progressiv beskattning på plus egenavgifter vilket medför en total skattebelastning på på det nekade ränteavdraget att jämföras med aktiebolagens effektiva skattebelastning. Denna extrabeskattning diskriminerar fysiska personer som driver sin verksamhet inom ramen för ett handelsbolag och strider i högsta grad mot likformig- hetsprincipen, som är en grundläggande princip i all beskattning. Ett avdragsförbud för räntekostnader inom handelsbolag och sär- skilt i det fall handelsbolaget inte har något direkt eller indirekt ägande i något aktiebolag, förutom i det ovan presenterade kommanditbolagsfallet, är ur rättvise- och rättssäkerhetssynvinkel oacceptabelt. Ett införande av en så godtycklig och sakligt ogrun- dad förbudsregel, som allvarligt diskriminerar en särskild företags- form, bör inte förekomma i en rättsstat. Jag föreslår därför att avdragsförbudets tillämpning inskränks i första hand till endast kommanditbolag med aktiebolag som kom- plementär. Om en så begränsad tillämpning trots allt skulle anses för snäv för att stoppa missbruk bör avdragsförbudet under alla förhållanden endast gälla när handelsbolaget direkt eller indirekt har delägarskap i ett aktiebolag. Slutligen vill jag dock i ett avseende instämma i kommitténs bedömning, nämligen att den gällande handelsbolagsbeskattningens hybridutformning är otidsenlig och svårtillämpad och att den måste reformeras i grunden. Förmodligen är den enda praktikabla lösningen att handelsbolagen beskattas på samma sätt som aktiebolag. Detta har dock inte legat inom ramen för Före- tagsskattekommitténs arbete. Även mot den bakgrunden framstår den kraftiga skärpning av handelsbolagsbeskattningen som kom- mittén föreslår som stridande mot viktiga rättsprinciper, även om förslaget öppnar en möjlighet för handelsbolagsdelägare att utan skattekonsekvenser upplösa bolaget. Att handelsbolagen är få och inte så stora, vilket kommittén urskuldande anför, är en dålig ursäkt för en dålig lagstiftning. Reservationer och särskilda yttranden 2.Kommitténs förslag att avdragsrätten för underskott före den nya lagstiftningens ikraftträdande av statsfinansiella skäl skall halveras Kommitténs förslag bör inte genomföras i nuvarande form. En sådan avdragsbegränsning får betydande retroaktiva effekter och bryter härmed mot en annan grundläggande rättsprincip, som till och med återspeglas i regeringsformen 2 kap. 10 §, som förbjuder retroaktiv beskattning. Även om den retroaktiva effekten i före- liggande fall inte utgör en sådan formell retroaktivitet som rege- ringsformen förbjuder är dess praktiska effekt densamma som vid en grundlagsstridig retroaktivitet. Därför bör sådana effekter und- vikas. Dessutom skulle enligt kommitténs beräkningar denna halv- ering av avdragsrätten med ca bidra till en över- finansiering på ca efter den nya företagsbeskattningens inträde. En lämpligare lösning på det statsfinansiella balansproblemet efter reformen torde därför kunna vara att under exem- pelvis begränsa rätten till avdrag för de tidigare under- skotten till maximum av dessa underskott , eller alternativt till högst av den skattepliktiga vinsten före finansieringsavdraget. Denna utspridning av avdragen skulle vid en diskonteringsränta på minska nuvärdet av avdragen med och i motsvarande mån förbättra den statsfinansiella kalkylen. Därtill kommer att många förlustavdrag – särskilt de som hänför sig till stora driftsunderskott – på grund av företagens fortsatt dåliga resultat inte kommer att kunna utnyttjas förrän senare om ens . Detta medför att kostnaden för att bevilja avdrag för alla tidigare underskott troligtvis är betydligt lägre än vad som är utgångspunkten för beräkningen av finan- sieringsbehovet för finansieringsavdraget . 3.Den föreslagna lindringen av den s.k. ventilen i förlustutjämningslagstiftningen i 40 kap, 16 a § IL Den nu gällande lydelsen av ventilen har fått en utformning som medför att satsningar genom nya delägares kapitaltillskott i form av riktade nyemissioner berövar bolaget efter ägarförändringen rätten till avdrag för underskott som uppstått före de nya ägarnas inträde till och med i mycket seriösa projekt. Reservationer och särskilda yttranden Eftersom de praktiska effekterna av lagstiftningens detalj- utformning och de allvarliga problem för innovationsföretag, som den medför, är svårgenomträngliga och heller inte framgår klart av betänkandets framställning i avsnitt 15.4 kan det vara på sin plats att med ett praktiskt exempel illustrera lagstiftningens effekter. Uppfinnaren har ett företag, i vilket han bedriver ett projekt som han tror stort på, men det tar och kostar mer än han planerat. Just nu är förlusterna i bolaget och hans pengar är slut. Kostnaderna är i huvudsak direkt kostnads- förda. Balansräkningen är därför urusel då nästan inga kostnader har kunnat aktiveras och då bolaget har stora lån. Detta är en mycket vanlig situation för just innovationsföretag. Han har haft tur och hittat en affärsängel A, som är villig att tillskjuta för vidareutveckling av projektet mot att han får av bolaget. Det skall ske genom en riktad nyemission till A och en motsvarande utökning av aktiekapitalet. Dessutom garanterar A forskningspersonalen fortsatt anställning under i vart fall . U får i alt. a) ingen ersättning för sina tidigare kostnader och i alt. b) en ersättning på , motsvarande hans egen anskaffningskostnad för av aktierna. Detta belopp för- binder han sig att skjuta till i bolaget som det ursprungliga aktiekapitalet skrivs ner med motsvarande belopp för att likvida- tionsplikt inte skall inträda. A behöver då inte tillskjuta något till bolaget. I och med att priset inte överstiger säljarens anskaff- ningskostnad för hälften av aktierna undviks en fördyrande kapital- vinstbeskattning, som skulle skada projektet. Lagstiftningen i 40 kap. 16 a § IL innebär att nyemissionsbelopp från säljare eller köpare som inbetalas i samband med överlåtelsen skall avräknas från köpeskillingen, som därvid kommer att anses vara noll i båda fallen ovan. Därmed utesluter i så gott som alla nyemissionssituationer, bl.a. den i det praktiska exemplet ovan, spärregeln möjligheterna för det förvärvade företaget att dra fördel av utnyttjandet av tidigare underskottsavdrag. Reglerna drabbar härigenom också seriösa nyemissionsfall där syftet är att tillföra ett företag nytt kapital för att verksamheten skall kunna fortsätta. Det innebär att ett projekts kostnader för att senare kunna uppnå break-even stiger med f.n. av de tidigare underskotten eller i exemplet med jämfört med att projektet kun- nat fortsätta med samma huvudägare. Det är tveksamt om A skulle vara beredd att gå in i företaget med den kostnadsfördyringen. Reservationer och särskilda yttranden Dessutom finns det anledning att ifrågasätta varför ett utvecklings- projekt skall belastas med högre skattekostnader enbart på den grunden att företaget behöver kapitaltillskott från ny finansiär. Detta förfarande som används för den nödvändiga kapital- förstärkningen av bolaget är det vanligaste tillvägagångssättet för satsningar av nytt riskkapital till bolag med lovande innovations- och forskningsprojekt, då avsikten med tillskottet är att det skall komma projektet till godo och inte redan existerande bolagsägare. I innovationsföretag är det oftast fråga om immateriella till- gångar av typ upparbetade patent eller bara know-how i lovande projekt, vars upparbetningskostnader endast till en liten del har kunnat aktiveras utan har måst kostnadsföras direkt, vilket särskilt gäller lönekostnader. Detta har medfört underskott, då någon kommersialisering ännu inte kunnat ske och kanske aldrig kommer att kunna ske. Life-science-sektorn utgör en viktig del av innovationsverksam- heten i och kan tjäna som ett lämpligt exempel på de förhållanden som många innovationsföretag lever under. Enligt professionella bedömare med god insikt i branschens alla sidor visar en försiktig beräkning att av projekten åtminstone befinner sig i den situationen. Inom Life-science är slutfasen i ett lovande forskningsarbete, den s.k. fas tre, den kliniska prövningen med storskalig patientpröv- ning av en medicin oftast så kostnadskrävande att mindre företag inte har en chans att klara dem utan nya kapitaltillskott. av alla fas tre-prövningar avbryts dessutom, ibland därför att projektet inte bär eller minst lika ofta på grund av brist på kapital för fullföljandet. Ett exempel från verkligheten kan illustrera såväl den stora osäkerheten som det förhållandet att även små chanser till fram- gång ändå kan erhålla riskkapital om vinsten vid positiv utgång kan bli tillräckligt stor. Sannolikheten för en viss liten molekyl att utvecklas och ta sig från pre-clinical (PC) till lansering () är enligt benchmark från 2008–2012. Även om sannolikheten att ett forskningsprojekt i detta tidiga stadium tar sig och utvecklas till en kommersiell produkt är mycket liten förekommer ändå både kostsamma och seriösa satsningar på den chansen. Liknande situationer förekommer exempelvis inom nano-forsk- ningen, där fasen att göra det teoretiska resultatet praktiskt använd- Reservationer och särskilda yttranden bart kan medföra stora kostnader. Detsamma gäller för mycket inom IT-industrin och i forskningen om att få fram effektivare batterityper som kan laddas med högre effekt, behålla laddningen längre och tillverkas av billigare och lättare material. Den lättnad i beviskraven för undantag från avdragsförbudet, som kommittén föreslår i den så restriktivt utformade lagstiftning- en, är därför välkommen. Förslaget löser till exempel de problem som den nuvarande lagstiftningen förorsakar i det ovan beskrivna exemplet. Enligt mitt förmenande saknas sakliga motiv för den av den gällande lagstiftningen och kommittén valda lösningen att de före- tag som klarar att göra sin seriositet trovärdig ändå skall utsättas för en särskild beloppsspärr, som innebär att den behållna avdrags- rätten begränsas till det lägsta beloppet av de kvarstående under- skottsavdragen och av det tillskjutna kapitalbeloppet. Det finns inga sakliga och heller inte statsfinansiella skäl varför ett seriöst projekt med tidigare förluster skall bli dyrare bara för att nya finansiärer träder in. Den normala schabloniserade beloppsspärren är egentligen endast avsedd att utgöra en spärr mot missbruk. Men om nu ett seriöst företag gått genom den eklut som granskningen av om förvärvaren verkligen fått en tillgång av verkligt och särskilt värde innebär – och verksamheten fortsätter och nyckelpersoner får be- hålla sina anställningar och därför fått godkänt – då finns ö.h.t. inga skäl varför återigen en schablonartad beloppsspärr mot befarat missbruk skall användas. Fall där kapitaltillskottets storlek indi- kerar att kapitaltillskottet till stor del grundar sig på möjligheterna att få tillgång till företagets underskottsavdrag torde med den formulering av kraven i 16 a § prövningen som kommittén föreslår inte passera sannolikhetstesten. Det måste ju föreligga en hygglig korrelation mellan kapitaltillskottets storlek och projektets sanno- lika värde för att det skall kunna anses att förvärvaren i första hand erhållit en tillgång av verkligt och särskilt värde genom kapitaltill- skottet och inte i första hand försökt tillskansa sig ett stort under- skottsavdrag. Detta begränsar möjligheterna att med onödigt stora tillskott tillskansa sig stora underskottsavdrag. Det är snarare vanligare att det förväntade värdet på bolaget i stora kostnadskrävande inno- vationsprojekt för tillskottet är lägre än kvarstående underskottsavdrag, vilket med den föreslagna lagstiftningen minskar möjligheterna att få avdrag för tidigare underskott om de är betyd- Reservationer och särskilda yttranden ligt större än det förväntade värdet med hänsyn till den risk för slutligt misslyckande som alltid föreligger i innovationsprojekt. Detta är dock sakligt inget skäl varför bolaget vid en senare lycko- sam kommersialisering inte skall kunna få avdrag för projektets totala kostnader. Effekten av den föreslagna begränsningsregeln blir att lagstiftningen gör projekt med stora underskott ännu dyrare än om de ursprungliga ägarna hade lyckats driva projektet till en lyckad kommersialisering. Slutsatsen bör därför bli att den som lyckats passera ventilens nålsöga i fråga om seriositet också skall få utnyttja projektets tidigare förluster i den fortsatta verksamheten. Jag anser att det saknas skäl att det kapitaltillskott som klarar ventiltesten ändå skall prövas också enligt en särskild beloppsspärregel. Reservationer och särskilda yttranden Särskilt yttrande av experten I kommitténs direktiv framhålls bland annat att Syftet är att beskattningen utformas så att företagande, investeringar och syssel- sättning gynnas. Det anges vidare att Det är alltså viktigt att befintliga företag kan expandera, utländska företag etableras och nya företag bildas. samt För att stärka den ekonomiska utveck- lingen och för att främja att fler företag startas, etableras och växer samt att sysselsättningen ökar är det nödvändigt att företagskli- matet vilar på stabila och förutsägbara regler, sund konkurrens och utvecklingskraft samt goda ramvillkor. Vikten av konkurrensneu- tralitet mellan mindre och större företag samt mellan svenskägda och utlandsägda företag betonas. Ett förenklat uttryckssätt skulle kunna vara att kommittén ska leverera förslag som leder till bra förutsättningar för en god eko- nomisk utveckling. Det kan ifrågasättas om de förslag som kommittén nu lägger fram i tillräcklig omfattning leder till ökat kapitalbestånd, produk- tivitet, BNP, välfärd och därmed högre pensioner för våra barn. Förslagen måste dock ses mot bakgrund av de begränsningar, uttal- ade eller upplevda, som kommittén arbetat under. Jag vill framför allt lyfta fram två begränsningar som styrt arbetet i kommittén. För det första har kommittén inte getts möjlighet att minska skillnaden i beskattning mellan eget och lånat kapital i ägarledet. Den svenska kapitalbeskattningen i ägarledet är avsevärt högre än i omvärlden. Medan genomsnittet inom EU, och länderna är , ligger skatten i i regel på 30 pro- cent.3 Kapitalvinstbeskattningen är alltid lägre än i i 30 av dessa 45 länder och i 10 av länderna råder full skattefrihet för kapitalvinster.4 I själva verket är det inom beskattningen av ägare som avviker mest från omvärlden och inte inom bolags- beskattningens område. Trots att det i direktiven skrivs att Det finns ett värde i ansvarsfulla enskilda ägare som kan stå för lång- siktighet och närvaro i den svenska företagssektorn, samt att Ett tillräckligt eget kapital är särskilt viktigt för små företag, i synner- 3Corporate Dividend and Capital Gains Taxation: A comparison of to other member nations of the , EU and BRIC countries, på Svenskt Näringslivs uppdrag (2012). 4Kapitalvinstbeskattning: En jämförelse mellan och övriga länder i , EU och BRIC, på Svenskt Näringslivs uppdrag (2013). Reservationer och särskilda yttranden het i ett uppbyggnadsskede, har kommittén varit förhindrad att lägga förslag som rör ägarbeskattningen. För det andra har kommittén och sekretariatet, måhända själv- påtaget, alltför ensidigt inriktat arbetet på att förhindra alla former av skatteplanering. Utöver den självklara utgångspunkten att ut- arbeta ett hållbart och legitimt system har den valda inriktningen gått väsentligt längre – alltför långt – i sin strävan att utforma olika typer av spärrar, hinder och begränsningar för de skattskyldiga. En central del där detta kommer till uttryck är när kommittén, vad gäller det alternativa förslaget, föreslår att de nu gällande – och utifrån rättssäkerhetsaspekter så hårt kritiserade – ränteavdrags- begränsningsreglerna föreslås kvarstå och kompletteras med ett nytt regelverk. Av någon anledning har det varit ett mål i kommitténs arbete att utforma spärregler även under det tak för ränteavdrag som föreslås. Såvitt jag känner till finns inte en sådan diskussion i något annat land. Det normala regleringsförfarandet i andra länder är att sätta ett tak för hur stora ränteavdrag som ska medges, oavsett om taket är relaterat till balans- eller resultaträkningen eller enligt regler för mellanhavanden för företag i intressegemenskap, och att lagstiftaren accepterar affärsmässiga utfall. Dessa lagstiftare har varit angelägna om att få en balanserad lagstiftning. En motsatt uppfattning (skulle närmast uppfattas som fundamentalistisk och) strider uppenbart mot det centrala målet att erbjuda investerare konkurrenskraftiga förutsebara regler. Tyvärr har kommittén ändå arbetat med ett motsatt – fiskalt – synsätt. Den analysram som har använts är dessutom i grunden baserad på den metod för kapitalkostnadsberäkningar som King & Fullerton presenterade 1984.5 Denna metod är en stiliserad modell med orealistiska antaganden om att kapitalavkastningskravet är inter- nationellt givet och att andra skatter än bolagsskatten saknar betydelse. Modernare forskning om betydelsen av entreprenörskap och kontrollaspekter i ägandet har inte använts i utredningens analysarbete trots att två underlagsrapporter av och tagits fram på beställning av kommittén. En uttalad ambition i kommitténs arbete har varit att utarbeta internationellt gångbara och välkända förslag så att det svenska skattesystemet känns igen för utländska inversterare och att inter- King & , 1984, The Taxation of Income from Capital: A Comparative Study of the , the , , and . Metoden presenterades förtjänstfullt ursprungligen av i boken beskattning och kapitalkostnader, IUI, . Reservationer och särskilda yttranden nationell samordning för att undvika internationell dubbelbeskatt- ning underlättas. Jag anser emellertid att de två begränsningar som kommittén arbetat under är grunden till att kommittén lägger fram två förslag som båda väsentligt avviker från de regler som finns i andra länder. Huvudförslaget, finansieringsavdraget, med helt avskaffade nettoränteavdrag, finns inte i något annat land. Även det alternativa förslaget med en EBIT-baserad ränteavdragsbegränsning återfinns inte i något annat land i den föreslagna utformning och med de rättsosäkra regler som redan införts. Det finns visserligen EBIT- baserade begränsningar i andra länder (men framför allt EBITDA- begränsningar, se nedan) men inget annat land har såvitt jag känner till valt att kombinera detta med sådana rättsosäkra ränteavdrags- begränsningsregler som införde 2013. En viktig fördel med förslaget om ett finansieringsavdrag är att nuvarande rättsosäkra ränteavdragsbegränsningsregler avskaffas. Båda förslagen har utformats med en överdriven misstro mot skattebetalarna. Förhållningssättet har inneburit att även ytterligt osannolika arbitragesituationer till varje pris måste undvikas genom lagreglering. Det har mycket riktigt visat sig att en sådan extremt fiskal inriktning är svår, för att inte säga omöjlig, att förena med de krav som direktiven ställer på regler som leder till ökat företagande, tillväxtfrämjande politik och etablering av verksamheter och huvud- kontor i . De förenklingar som trots allt gjorts har till över- vägande del inneburit försämringar för företagen. Avsaknaden av regler för att rulla outnyttjade nettoränteavdrag i finansierings- avdragsmodellen är ett sådant exempel. Det hade varit önskvärt att utredningen hade utarbetat regler, framför allt EBITDA-baserade regler, som är mer internationellt etablerade. Den asymmetriska behandlingen av lånat och eget kapital Betydelsen av asymmetrin mellan lånat och eget kapital påverkas av den totala skattenivån för företagens vinster. Den är med andra ord beroende av såväl nivån på bolagsskatten, som nivåerna på kapital- inkomst- och kapitalvinstskatterna hos delägaren. Denna inne- boende dubbelbeskattning av eget kapital i inkomstskattesystemet borde framför allt lindras eller elimineras i ägarledet. Bolagsskatten snedvrider dock företagens finansieringsval och kommittén har Reservationer och särskilda yttranden förtjänstfullt sett det som sin huvuduppgift att begränsa eller elimi- nera olikbehandlingen av främmande och eget kapital. En ökad soliditet är mycket viktig såväl för företagens uthållighet som för kreditgivare och för samhället i stort. Den minskar företagens konjunkturkänslighet och det finns skäl att ändra på skattereglerna. Finansieringsavdraget eliminerar skillnaden genom att inte medge avdrag för negativt finansnetto. Efter många överväganden har en metod valts som i princip innebär att avdrag inte medges för nega- tivt finansnetto och ett schablonavdrag medges av det skattemässiga resultatet. För vissa finansiella företag tillkom- mer dock en beskattning som för dem innebär en helt annan situa- tion. Den tillkommande beskattningen är den föreslagna bankskatten, som utarbetades i ett sent skede av kommitténs arbete. Bank- skatten motiveras av önskvärdheten att uppnå effekter på finan- siella företag och av att erhålla neutralitet för banksektorn men en helhetsanalys saknas. Neutraliteten torde avse banksektorns situa- tion före respektive efter förslaget snarare än utfallet i förhållande till andra sektorer. Finansieringsavdraget innebär att räntekostnader i inte kan minska skatten. I vilken utsträckning förslaget leder till ökat företagande och tillväxt är dock oklart. Utredningen åberopar en studie av i vilken det uppskattas att en lika- behandling av eget och lånat kapital skulle kunna leda till en effektivitetsvinst på 7,2 miljarder kronor.6 Det motsvarar ett be- lopp på ca av BNP. Till denna effekt, som måste upp- fattas som närmast obefintlig, kan dock komma en minskning av andra kostnader i form av administration och skatteplanering. Det hade varit önskvärt med ytterligare analys i utredningen av effek- terna på företagande, tillväxtföretag och entreprenörskap.