sou · H2B376 · 2014-11-28 00:00:00 — Det är den ansvarige domaren som avgör om nämndemän ska ingå i rätten. Om nämndemän ska ingå i rätten, ska de vara tre till antalet. Av andra stycket framgår att rätten är domför även om en av nämndemännen får förhinder sedan handläggningen har påbörjats. Någon motsvarande bestämmelse finns inte för lagfaren domares förhinder. Om en av de lagfarna domarna t.ex. skulle insjukna efter att en muntlig förhandling har hållits i ett mål, måste förhandlingen således tas om. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Bestämmelserna om rättens domförhet ska tillämpas för mål som kommit in före ikraftträdandet om muntlig förhandling eller före- dragning i målet påbörjas efter ikraftträdandet. Se kommentarerna under avsnitt 19.2. 19.12Förslag till lag om ändring i lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation Vid prövning av mål som avses i 23 § ska kammarrätten bestå av tre lagfarna ledamöter och två ekonomiska experter. Om en av ledamöterna eller experterna får förhinder sedan hand- läggningen har påbörjats, är rätten ändå domför. I övrigt gäller, även i mål som avses i första stycket, 12 § sjunde- nionde styckena lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdom- stolar i fråga om kammarrättens sammansättning. Vid behandlingen av frågor om prövningstillstånd och frågor som behandlas därmed ska dock även en ekonomisk expert ingå i rätten, om inte målet är av enkel beskaffenhet. Paragrafen innehåller bestämmelser om kammarrättens domförhet vid prövning av mål enligt lagen om elektronisk kommunikation. Förslaget behandlas i avsnitt 9.2. Första och tredje styckena är oförändrade. Andra stycket kompletteras så att det omfattar även situationen att en lagfaren ledamot får förhinder sedan handläggningen har påbörjats. Enligt bestämmelsen är kammarrätten således domför trots förhinder för antingen en lagfaren ledamot eller en ekono- misk expert, om tre av de kvarvarande ledamöterna är ense om slutet. Denna lag träder i kraft . Se kommentaren under avsnitt 19.3. 19.13Förslag till lag om ändring i utlänningslagen (2005:716) Bestämmelser om handläggningen vid migrationsdomstol och Migrationsöverdomstolen finns i förvaltningsprocesslagen (1971:291). Om en utlänning som har kallats vid vite enligt 14 § förvaltnings- processlagen att inställa sig personligen till en förhandling uteblir, får rätten besluta att han eller hon ska hämtas till rätten antingen omedel- bart eller till en senare dag. Paragrafen innehåller en hänvisning till FPL. Den reglerar också möjligheten för domstolarna att i migrationsmålen förordna att en utlänning ska hämtas till rätten. Förslaget behandlas i avsnitt 11.8.3. De särskilda bestämmelserna om muntlig förhandling i utlän- ningslagen tas bort. Detta innebär att 9 § FPL gäller för muntlig förhandling i migrationsdomstol och i Migrationsöverdomstolen. Se vidare i kommentaren till 9 § FPL. I första stycket anges att bestämmelser om handläggningen vid migrationsdomstol och i Migrationsöverdomstolen finns i förvalt- ningsprocesslagen. I andra stycket regleras att rätten får, om en utlänning som har kallats vid vite att inställa sig personligen till en förhandling uteblir, förordna att han eller hon ska hämtas till rätten antingen omedel- bart eller till en senare dag. Bestämmelsen förändras endast språk- ligt samt att en hänvisning till 14 § FPL har lagts till. Se vidare kommentaren till 16 kap. 5 § utlänningslagen i prop. 2004/05:170. Denna lag träder i kraft . Se kommentaren under avsnitt 19.3. 19.14Förslag till lag om ändring i vägtrafikskattelagen (2006:227) Bestämmelserna om förvaltningsrättens sammansättning i 67 kap. 37 a och 37 b §§ skatteförfarandelagen (2011:1244) gäller för mål enligt denna lag. Paragrafen är ny. Paragrafen innehåller hänvisningar till tillämpliga bestämmelser i . Förslaget behandlas i avsnitt 8.6. I paragrafen finns en hänvisning till de föreslagna bestämmel- serna om förvaltningsrättens sammansättning i 67 kap. SFL. Aktu- ella bestämmelser finns i 67 kap. 37 a och 37 b §§ SFL. Genom hänvisningen blir dessa bestämmelser avgörande för förvaltnings- rättens sammansättning i mål enligt vägtrafikskattelagen, i stället för bestämmelserna i . 1.Denna lag träder i kraft . 2.Bestämmelserna om rättens domförhet ska tillämpas för mål som kommit in före ikraftträdandet, om muntlig förhandling eller före- dragning i målet påbörjas efter ikraftträdandet. Se kommentarerna under avsnitt 19.2. 19.15Förslag till lag om ändring i lagen (2010:1882) om åldersgränser för film som ska visas offentligt Vid prövning av mål enligt denna lag ska kammarrätten bestå av tre lagfarna ledamöter och två särskilda ledamöter. Av de särskilda leda- möterna ska en ha särskilda kunskaper om film och en ha särskilda kunskaper i beteendevetenskap. Om en av ledamöterna får förhinder sedan handläggningen har påbörjats är rätten ändå domför om tre av de kvarvarande ledamöterna är ense om slutet. Kammarrätten är domför utan de särskilda ledamöterna i sådana fall som anges i 12 § fjärde stycket lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar. Paragrafen innehåller bestämmelser om kammarrättens domförhet vid prövning av mål enligt lagen om åldersgränser för film som ska visas offentligt. Förslaget behandlas i avsnitt 9.2. Första stycket första och andra meningarna samt andra stycket är oförändrade. Första stycket tredje meningen ändras så att den omfattar även situationen att en lagfaren ledamot får förhinder sedan handlägg- ningen har påbörjats. Enligt bestämmelsen är kammarrätten således domför trots förhinder för antingen en lagfaren eller en särskild ledamot, om tre av de kvarvarande ledamöterna är ense om slutet. Denna lag träder i kraft . Se kommentaren under avsnitt 19.3. 19.16Förslag till lag om ändring i skatteförfarandelagen (2011:1244) I detta kapitel finns bestämmelser om –överklagande av beslut (2–11 §§), –överklagande av den som beslutet gäller (12–22 §§), –det allmänna ombudets överklagande (23–25 §§), –överklagande av förvaltningsrättens och kammarrättens beslut (26–30 §§), –handläggning vid domstol (31–37 §§), –förvaltningsrättens sammansättning (37 a och 37 b §§), –ändring i beslut om skatt på grund av skatteavtal (38 §), och – beslut av regeringen eller den myndighet som regeringen bestäm- mer (39 §). Förslaget behandlas i avsnitt 8.6. I paragrafen, som redogör vad för kapitlet innehåller, görs en ändring i den sjätte strecksatsen så att den även omfattar 67 kap. 37 a och 37 b §§ SFL. Ändringen är en följd av att förvaltningsrätts domförhet m.m. i mål enligt SFL föreslås regleras i nya bestämmel- ser i 67 kap. 37 a och 37 b §§ SFL. Förvaltningsrätten är domför med två lagfarna domare, om inte annat följer av 18 § lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar. Paragrafen är ny. Den innehåller bestämmelser om en förvaltnings- rätts domförhet vid prövning av mål enligt skatteförfarandelagen. Bestämmelserna innebär att 17 § första och andra styckena LAFD inte är tillämpliga. Förslaget behandlas i avsnitt 8.6. Enligt paragrafen är en förvaltningsrätt som huvudregel domför med två lagfarna domare vid prövning av mål enligt SFL. Vilka måltyper som omfattas av denna formulering följer av de allmänna bestämmelserna i 2 kap. SFL. Hänvisningen till 18 § LAFD innebär att förvaltningsrätten, trots nämnda huvudregel, kan avgöra mål enligt SFL med en lag- faren domare i vissa fall. Av 18 § LAFD följer att detta gäller bl.a. vid åtgärder som avser endast måls beredande och vid annat beslut som inte innefattar slutligt avgörande av mål, och vid avgörande i sak av mål av enkel beskaffenhet. Av katalogen i 18 § fjärde stycket LAFD framgår vidare att förvaltningsrätten är domför med en lag- faren domare i vissa fall, bl.a. i mål rörande preliminär skatt (jfr 18 § fjärde stycket p. 4 LAFD) samt mål som avser en fråga av betydelse för inkomstbeskattningen om värdet av vad som yrkas i målet uppenbart inte överstiger hälften av prisbasbeloppet enligt 2 kap. 6 och 7 §§ socialförsäkringsbalken (jfr 18 § fjärde stycket p. 6 LAFD). Om det finns anledning till det med hänsyn till frågorna i målet, får tre nämndemän ingå i rätten. Om en av nämndemännen får förhinder sedan handläggningen har påbörjats, är rätten ändå domför. Paragrafen är ny. Den innehåller bestämmelser om att nämndemän får ingå i rätten. Bestämmelserna innebär att 17 § första och andra styckena LAFD inte är tillämpliga. Förslaget behandlas i avsnitt 8.6. Enligt första stycket finns möjlighet för förvaltningsrätten att låta nämndemän ingå i rätten om det finns anledning till det med hänsyn till frågorna i målet. Detta kan vara fallet om målet till exempel rör bevisvärdering eller skälighetsbedömning av sådan omfattning att deltagande av nämndemän skulle vara värdefullt genom att de kan bidra med sina praktiska erfarenheter. Det är den ansvarige domaren som avgör om nämndemän ska ingå i rätten. Om nämndemän ska ingå i rätten, ska de vara tre till antalet. Av andra stycket framgår att rätten är domför även om en av nämndemännen får förhinder sedan handläggningen har påbörjats. Någon motsvarande bestämmelse finns inte för lagfaren domares förhinder. Om en av de lagfarna domarna t.ex. skulle insjukna efter att en muntlig förhandling har hållits i ett mål, måste förhandlingen således tas om. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Bestämmelserna om rättens domförhet ska tillämpas för mål som kommit in före ikraftträdandet om muntlig förhandling eller före- dragning i målet påbörjas efter ikraftträdandet. Se kommentarerna under avsnitt 19.2. 19.17Förslag till lag om ändring i lag (2011:1245) om särskilda ordningar för mervärdesskatt för telekommunikationstjänster, radio- och tv- sändningar och elektroniska tjänster Beslut om identifiering eller återkallelse får överklagas till allmän förvaltningsdomstol av den som beslutet gäller eller av det allmänna ombudet hos . Överklagandet ska ha kommit in från den dag då beslutet meddelades. I fråga om överklagandet tillämpas bestämmelserna i 67 kap. 19– 22, 28–32, 34–36, 37 a och 37 b §§ skatteförfarandelagen (2011:1244). Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Paragrafen innehåller bestämmelser om överklagande av beslut om identifiering eller återkallelse. Förslaget behandlas i avsnitt 8.6. Första, andra och fjärde styckena är oförändrade. Tredje stycket innehåller hänvisningar till tillämpliga bestämmel- ser i SFL. Stycket kompletteras så att det även hänvisar till de före- slagna bestämmelserna om förvaltningsrättens sammansättning i 67 kap. 37 a och 37 b §§ SFL. Genom hänvisningen blir dessa bestämmelser avgörande för förvaltningsrättens sammansättning i mål om identifiering eller återkallelse i stället för bestämmelserna i . Beslut om skatt enligt mervärdesskattelagen (1994:200) som redovisas enligt denna lag eller enligt motsvarande bestämmelser i ett annat EU-land får överklagas till allmän förvaltningsdomstol av den som beslutet gäller eller av det allmänna ombudet hos . I fråga om överklagandet tillämpas bestämmelserna i 67 kap. 2 § andra stycket, 5 §, 6 § andra meningen, 12, 13, 19–25, 27–37 b och 39 §§ skatteförfarandelagen (2011:1244). Paragrafen innehåller bestämmelser om överklagande av beslut om skatt enligt mervärdesskattelagen som redovisas enligt lagen eller enligt motsvarande bestämmelser i ett annat EU-land. Förslaget behandlas i avsnitt 8.6. Första stycket är oförändrat. Andra stycket innehåller hänvisningar till tillämpliga bestämmel- ser i SFL. Stycket kompletteras så att det även hänvisar till de före- slagna bestämmelserna om förvaltningsrättens sammansättning i 67 kap. 37 a och 37 b §§ SFL. Genom hänvisningen blir dessa bestäm- melser avgörande för förvaltningsrättens sammansättning i mål om skatt enligt mervärdesskattelagen som redovisas enligt denna lag eller enligt motsvarande bestämmelser i ett annat EU-land i stället för bestämmelserna i . 1.Denna lag träder i kraft . 2.Bestämmelserna om rättens domförhet ska tillämpas för mål som kommit in före ikraftträdandet om muntlig förhandling eller före- dragning i målet påbörjas efter ikraftträdandet. Se kommentarerna under avsnitt 19.2. Förslag: De föreslagna lagändringarna ska träda i kraft såvitt gäller förvaltningsrättens sammansättning i skatte- mål, och i övrigt . Domstolsavgöranden i socialförsäkringsmål och mål om ar- betslöshetsförsäkring som har meddelats före ikraftträdandet ska överklagas enligt äldre bestämmelser. Bestämmelserna om förvaltningsrätts domförhet i skattemål och tullmål ska tillämpas för mål som kommit in före ikraftträd- andet, om muntlig förhandling eller föredragning i målet påbör- jas efter ikraftträdandet. Flertalet av de föreslagna lagändringarna bör träda i kraft . Med hänsyn härtill bör de träda i kraft . Bestämmelserna om att skattemål som huvudregel ska avgöras av två lagfarna ledamöter i förvaltningsrätt medför ett ökat behov av domare vid domstolarna. För att förvaltningsrätterna ska få möj- lighet att rekrytera de ytterligare domare som behövs anser utredningen att dessa bestämmelser bör träda i kraft . När det gäller processrättslig lagstiftning är utgångspunkten att nya regler ska tillämpas på varje processuell företeelse som inträffar efter det att regleringen har trätt i kraft. För flertalet av de bestäm- melser som föreslås behövs därför inte några övergångsbestämmel- ser. I ett par fall finns dock anledning att överväga behovet av så- dana bestämmelser. Detta gäller i fråga om tider för överklagande av domstolsavgöranden i socialförsäkringsmål och mål om arbets- löshetsförsäkring samt i fråga om förvaltningsrätts domförhet i skattemål och tullmål. När det gäller bestämmelserna om tider för överklagande av domstolsavgöranden i socialförsäkringsmål och mål om arbetslös- hetsförsäkring bör gälla särskilda övergångsbestämmelser med innebörden att beslut som har meddelats före ikraftträdandet över- klagas enligt äldre bestämmelser. När det gäller bestämmelserna om förvaltningsrätts domförhet i skattemål och tullmål bör det i övergångsbestämmelser förtydligas att bestämmelserna ska tillämpas för mål som kommit in före ikraftträdandet, om muntlig förhandling eller föredragning i målet påbörjas efter ikraftträdandet. Däremot ska de nya reglerna inte tillämpas om muntlig förhandling eller föredragning har hållits före ikraftträdandet. Särskilt yttrande av experten Mitt särskilda yttrande gäller utredningens förslag om minskade möjligheter för den enskilde att begära muntlig förhandling i kam- marrätt samt frågan om införande av prövningstillstånd i skattemål i kammarrätt som inte omfattas av direktiven men som utredningen anser bör utredas vidare. Muntlig förhandling i kammarrätten Utredningens förslag innebär förstärkta möjligheter till muntlig förhandling då det kan antas vara till fördel för utredningen. Enligt utredningen ska begreppet till fördel för utredningen tolkas brett. Den enskildes möjlighet till muntlig förhandling i förvaltningsrätt förstärks ytterligare. Den enskildes möjligheter att få till stånd en muntlig förhandling i kammarrätt försämras dock. Vid yrkande av enskild i kammarrätt ska enligt förslaget prövningen ske utifrån rekvisitet till fördel för utredningen. Enligt min bedömning kommer utredningens förslag om munt- lig förhandling i kammarrätt vid yrkande av den enskilde att leda till att det hålls flera muntliga förhandlingar i förvaltningsrätt jäm- fört med vad som är fallet , vilket ligger i linje med utredning- ens avsikt, dvs. att tyngdpunkten i dömandet ska ligga i första instans. Enligt min uppfattning kommer detta dock även leda till att det hålls färre muntliga förhandlingar i kammarrätt och flera onödiga muntliga förhandlingar i förvaltningsrätt, vilket bl.a. kommer att medföra merkostnader för den enskilde. Jag anser att de möjligheter som står till buds för muntlig förhandling i kammarrätt ska behållas. I övrigt ansluter jag mig i denna del till vad experten anför i sitt särskilda yttrande. Frågan om införande av prövningstillstånd i skattemål i kammarrätt I förarbetena till lagstiftningen om ett generellt krav på prövnings- tillstånd i tvistemål, prop. 2007/08:139 s. 23, framgår bl.a. att rätts- säkerheten kräver att felaktiga domar ska kunna rättas i andra instans och att krav på prövningstillstånd inte förändrar denna ordning. Det finns dock en allmän oro bland praktiserande jurister att prövningstillstånd medför sämre möjligheter att få till stånd en ändring av felaktiga domar. Denna oro bör tas på allvar. Mot denna bakgrund anser jag att en fullständig prövning i två domstols- instanser alltjämt bör gälla i skattemål. Särskilt yttrande av experten Utredningen behandlar frågor rörande specialisering för skattemål och fortsatt utveckling av förvaltningsprocessen. Mitt särskilda yttrande begränsas i huvudsak till de delar som specifikt handlar om skatteområdet. Efter ett inledande avsnitt lämnar jag syn- punkter på utredningens förslag i tre avseenden: frågan om speciali- sering i skattemål, minskade möjligheter till muntlig förhandling i kammarrätt samt två frågor som inte omfattas av direktiven men som utredningen anser bör utredas i det fortsatta arbetet med att utveckla förvaltningsprocessen. I betänkandet finns många bra uttalanden om domstolens och domarens viktiga roll för att värna rättssäkerheten. Det gäller bl.a. vikten av att materiell processledning utövas i målets handläggning, utövas fortlöpande och i första hand av en lagfaren domare. Detta är omständigheter som utredningen finner påverkar personalsammansättningen i förvaltningsdomstolarna, vilken enligt utredningen bör kunna närma sig den i allmän dom- stol. Flera ordinarie domare behöver därmed utbildas och anställas i förvaltningsdomstolarna. Utredningen lämnar även lagförslag som stödjer en sådan utveckling. När det gäller skattemålen är det först och främst förslaget att domförhetsreglerna beträffande skattemål ska ändras så att förvalt- ningsrätt som huvudregel ska vara domför med två lagfarna domare som bör kunna påverka personalsammansättningen i riktning mot att ett ökat antal lagfarna domare kan ägna sig åt dömande verk- samhet. Med två lagfarna domare som dömer i skattemål bör kva- liteten i dömandet öka och framför allt bör det som ibland kan upplevas som en slumpmässig utgång i målet, beroende på vilken domare som dömer, minska. Även förslagen, att i förvaltningsprocesslagen skriva in bestäm- melser om förberedande sammanträde och skriftlig sammanställ- ning under handläggningen, är sådana åtgärder som bör stärka domarrollen och med det öka kvaliteten i dömandet. I omfattande och komplexa mål, vilket ofta kan gälla skattemål, är det viktigt att få parternas inställningar preciserade och klarlagda i ett tidigt skede av processen. Det går naturligtvis bra att hålla förberedande sammanträden i förvaltningsdomstolarna, men genom att föra in bestämmelse om detta i förvaltningsprocesslagen uppmärksammas såväl domstol som parter på denna möjlighet. Även när det gäller möjligheten för domstolen att göra en skriftlig sammanställning i målet med parternas yrkanden och invändningar samt de omständigheter som åberopas finns det naturligtvis inget som hindrar domstolarna från att göra sådana sammanställningar . Det är dock viktigt att lagstiftaren uppmärksammar såväl parter som domstol på denna möjlighet att åstadkomma åtgärder som ger bättre överblick över processen. Detta gäller framför allt i komplexa och svårutredda mål, såsom ofta kan vara fallet i skattemål. På detta sätt bör missförstånd och oklarheter kunna redas ut och i förlängningen bör risken för överklaganden som bottnar i sådan problematik kunna undvikas. Sammantaget bör dessa åtgärder komma att gagna de skattskyl- diga och leda till högre kvalitet i dömandet. har i olika sammanhang, , framhållit att ökad specialisering är en viktig faktor för att åstad- komma betydande kvalitets- och effektivitetsvinster i skattemål. Bland annat gjorde tillsammans med nio andra näringslivsorganisationer och en hemstäl- lan till regeringen om att vidta åtgärder för att öka speciali- seringen och därmed få till stånd bättre kvalitet och kortare hand- läggningstider i skattemål. Mot denna bakgrund har stora förhopp- ningar knutits till den nu aktuella utredningen, som haft som sär- skilt uppdrag att analysera om det finns anledning till ökad speciali- sering vid skattemålshanteringen i domstol och hur sådan i så fall bör utformas. Utredningen har funnit att ökad specialisering behövs, men dess förslag begränsas till att förvaltningsrätts- instruktionen och kammarrättsinstruktionen uppdateras att ange att även domstolens behov av specialisering ska tillgodoses vid indelning av domare. Således leder inte utredningens arbete fram till några konkreta förslag på hur ökad specialisering i skattemål ska åstadkommas. Detta är mycket beklagligt men frågan bör kunna behandlas i en fortsatt beredningsprocess. I betänkandet beskrivs tidigare diskussioner rörande specialisering i skattemål utifrån ett antal rapporter i ämnet med början . Redan i 2004:4 – Skattemålshanteringen vid länsrätterna och kammarrätterna, väcktes från domstolshåll farhågor för vad en koncentration av skattemål till ett litet antal domstolar skulle medföra för de övriga domstolarna. Man befarade att det skulle uppstå rekryteringsproblem och att det skulle skapas A- och B-lag inom förvaltningsdomstolarna. Med anledning av detta föreslogs i rapporten ingen allmän forumändring i skattemål. Utifrån en enkätundersökning till förvaltningsrätterna har aktuell utredning funnit att de flesta av dessa har anpassat sin orga- nisation för att förvaltningsrättsreform åstadkomma en specialiserad skattemålshantering. Utredningen konstaterar att det finns ett samband mellan storleken på förvaltningsrätternas målunderlag, antal domare och i vilken grad specialisering före- kommer. Några statistiska effekter av domstolarnas specialisering har inte kunnat påvisas, men trots detta bedöms specialisering kunna leda till ökad kvalitet. Utredningen konstaterar vidare att såväl utredningens direktiv som parterna i skattemål har efter- frågat ökad specialisering. Likaså har utredningen erfarit att även domarna vid förvaltningsdomstolarna anser att skattespecialisering ger dem bättre förutsättningar att döma i skattemål. Därefter anger utredningen ett antal goda skäl till varför specialisering i skattemål behövs. Det är en bra beskrivning av problematiken och jag delar utredningens synsätt beträffande detta. Härefter har utredningen sökt definiera vad som krävs för att en förvaltningsrätt ska kunna ha en kvalitativ skattespecialisering och kommit fram till att det behövs fyra domare som arbetar med skattemål av sin arbetstid. Antalet skattemål per domstol beräknas behöva uppgå till minst 750. Det är svårt att göra den här typen av bedömningar. Helst skulle jag vilja se att nivåerna låg högre, då detta skulle öka effekten av specialisering ytterligare, men som minimigränser är de ändå acceptabla. Ett genomförande av specialisering även på den här nivån – tillsammans med två- domarsitsar – borde enligt min uppfattning kunna leda till betydligt ökad rättssäkerhet i skattemål. Hur ska då specialiseringen genomföras? Här skiljer sig min uppfattning från utredningens. Utredningen beskriver två alternativ. Koncentration genom sär- skilda domstolar eller särskilda forumregler är det ena. Domstols- intern specialisering är det andra. Den avgörande skillnaden mellan koncentration och domstolsintern specialisering är att vid koncent- ration skulle skattemål komma att styras till vissa förvaltnings- rätter, dvs. vissa förvaltningsrätter skulle inte längre komma att hantera skattemål. Vid koncentration utifrån särskilda forumregler anges som exempel att av dagens tolv förvaltningsrätter skulle sex komma att vara forum för skattemål. Utredningen argumenterar starkt emot varje form av koncent- ration och argumenten går ut på att det skulle komma att uppstå problem för domstolarna. Som en av de viktigaste nackdelarna med koncentration anser utredningen vara att det uppstår olikheter i förvaltningsdomstolarnas målprofil.