sou · H2B325 · 2014-04-25 00:00:00 — Där i fördragsslutande stat särskilda regler gälla angående viss arvinges rätt till fast egendom med tillbehör eller om arvlåtarens befogenhet att genom testamente förordna om sådan egendom till förmån för viss arvinge, skola nämnda regler lända till efterrättelse beträffande egendom i den staten. I fråga om rätt att genom testamente träffa fideikommissariskt förfogande angående fast egendom eller eljest till förmån för ofödda förordna om sådan egendom gälle ock lagen i fördragsslutande stat, där egendomen är belägen. Å rätt att sålunda förordna om lös egen- dom har denna konvention ej avseende. Artikel 14 reglerar tillämplig lag för arv eller testamentariska förordnanden beträffande viss fast egendom (t.ex. fideikommiss). För och del regleras de frågor som omfattas av artikeln i stället av arvsförordningen (se artikel 30 i förordningen). Internordiska regler om arv Efterlämnar medborgare i fördragsslutande stat adoptivbarn, skall, där beslutet om adoptionen meddelats i sådan stat och innefattar förbehåll om rätt för adoptanten att förfoga över sin kvarlåtenskap, det förbehåll gälla i envar av staterna. Artikel 14 innebär att vissa särregler kan gälla för äldre adoptions- förhållanden i enligt vilka det fanns möjlighet att vid adoptionsbeslutet bestämma att adoptionen inte skulle medföra någon inskränkning i adoptantens testationsfrihet. Även beträff- ande och kan artikeln ha relevans.11 Artikeln har inte ändrats. I och kan på grund av arvsförordningen inte denna typ av särregler beaktas. I och gäller arvsförordningens bestämmelser om tillämplig lag. Genom ändringsöverenskommelsen upphävs artikel 15. Regeln i artikeln utpekar tillämplig lag för förverkande av rätt att ta arv eller testamente efter en nordisk medborgare. De nordiska ländernas lagar är på denna punkt så lika att det inte har ansetts finnas behov av en särskild bestämmelse om saken.12 Frågan om förverkande av rätten till arv och testamente ska ses som en materiell rättslig fråga. Den ska därför avgöras enligt lagen i den stat som utpekas som bestämmande av artikel 2 eller artikel 3 i konventionen. Samma lösning följer också av arvsförordningen. På fråga om preskription av rätt att ta arv eller testamente efter en arvlåtare tillämpas lagen i den stat som enligt artikel 2 eller 3 gäller för rätten till arv efter honom eller henne. Tillämplig lag för frågor som rör preskription av rätt att ta arv eller testamente regleras i artikel 16. Bestämmelsen i artikel 16 har anpassats till de nya lydelserna av artiklarna 2 och 3. 11TemaNord 2013:528 s. 53. 12Se TemaNord 2013:528 s. 53. Internordiska regler om arv av krav på att få ta arv eller testamente anses numera som en materiell rättslig fråga.13 För och del gäller arvsförordningen (se artikel 23.2 b) i stället för artikel 16 i den nordiska arvskonven- tionen. Avdelning II i den nordiska arvskonventionen behandlar den avlidnes skulder. Rubriken för avdelningen är oförändrad och lyder: Den dödes gäld. På fråga om arvinges eller testamentstagares ansvarighet för gäld efter en medborgare i fördragsslutande stat eller för fullgörande av legat eller ändamålsbestämmelse enligt den dödes testamente tillämpas lagen i den fördragsslutande stat där han eller hon hade hemvist vid sin död. Tillämplig lag för arvinges eller testamentstagares ansvar för skulderna i arvsärendet regleras i artikel 17. Artikeln har ändrats. Ett tidigare andra stycke i artikeln om ett särskilt ansvar för under- håll av barn födda utom äktenskap m.m. har upphävs eftersom det blivit obsolet. I övrigt har det endast gjorts redaktionella ju- steringar. och ska inte tillämpa denna artikel utan i stället arvsförordningen (se bland annat artikel ). Kallelse på okända borgenärer, som utfärdats under boutredning efter medborgare i fördragsslutande stat är, om fordringen var känd och borgenären hade hemvist i en annan fördragsslutande stat, utan verkan, om inte borgenären fått särskilt meddelande om kallelsen och dess verkan eller annars känt till den. 13 Se TemaNord 2013:528 s. 54. Internordiska regler om arv Artikel 18 som handlar om kallelse på okända borgenärer har fått en ny lydelse. Artikeln innehåller inga sakliga ändringar jämfört med förutvarande lydelse. Frågan om kallelse på okända borgenärer handlar ytterst om huruvida en borgenär kan göra sin fordran gällande mot dödsboet. Den nordiska expertgruppen har bedömt detta som en fråga av förfarandekaraktär. Det medför att gruppen ansett att och kan tillämpa den nordiska arvskonventionen på denna punkt.14 För egen del känner jag dock viss tveksamhet till det. Verkan av att en borgenär inte i rätt tid anmäler sin fordring är att denne förlorar rätten att göra fordringen gällande (preskription). Preskription behandlas i svensk rätt som en materiell regel och inte en regel av processrättslig natur. Under utredningsarbetet har frågan diskuterats inom expertgruppen. Från något håll har hävdats att det av ingressen till arvsförordningen (punkten 45), framgår att frågan om preskription av fordringar inte omfattas av EU-för- ordningens regler. Enligt min mening är det dock tveksamt om man av innehållet i den punkten verkligen kan dra den slutsatsen. Punkten 45 handlar om vad borgenärer får göra (vidta åtgärder för att skydda sina rättigheter) medan artikel 18 i den nordiska arvs- konventionen handlar om hur man ska kalla på borgenärer. Inom expertgruppen har innehållet i artikel 18 i den nordiska arvskon- ventionen ansetts väsentligen utgöra en delgivningsregel. Om så är fallet innebär det att regeln närmast är av förfarandekaraktär. Slutsatsen skulle då bli att arvsförordningen inte hindrar att man i tillämpar artikel 18. I samtliga nordiska länders lagstiftningar finns det föreskrifter om preklusiv proklama gentemot borgenärer i dödsbo. Dessa föreskrifter skiljer sig dock åt. I och är det endast de okända fordringarna som drabbas av preklusionen medan det i , och gäller fordringar över huvud taget (med undantag för sådana som är förenade med pant- eller retentionsrätt). Enligt den i artikel 17 angivna regeln om gälds- ansvarighet ska ansvaret för den avlidnes skulder bedömas enligt lagen i det land där arvlåtaren hade hemvist vid sin död. Om den regeln gällde också för proklamafallen skulle det lätt kunna medföra rättsförlust för svenska eller finska borgenärer; var det för en sådan borgenär klart att dödsbodelägarna kände till hans fordran 14 TemaNord 2013:528 s. 55. Internordiska regler om arv vore det tämligen ursäktligt om borgenären, i överensstämmelse med den i hans hemland rådande uppfattningen, ansåg sig sakna anledning att inom proklamatiden anmäla sin fordran. Ett undantag från den i artikel 17 angivna regeln har därför gjorts i artikel 18. Eftersom artikel 18 får betydelse bara när dansk, isländsk eller norsk lag ska tillämpas saknas anledning att i den svenska lagstift- ningen reglera den fråga som artikeln innehåller.15 Avdelning III i den nordiska arvskonventionen handlar om döds- boförvaltningen. Rubriken är oförändrad och lyder: Boutredning, bodelning och arvskifte. Boutredning, bodelning och arvskifte efter medborgare i fördrags- slutande stat ska förrättas i enlighet med lagen i den fördragsslutande stat, där den döde hade hemvist. Om enligt den lagen en domstol eller en annan myndighet ska medverka, ankommer det på domstol eller myndighet i den staten. Där efterlevande make, som är medborgare i fördragsslutande stat, suttit i oskiftat bo och boet ska delas, förfars i enlighet med lagen i den stat, där han eller hon har eller vid sin död hade hemvist; och ska, om enligt den lagen en åtgärd ska vidtas av domstol, åtgärden ankomma på domstol i den staten. Boutredning, bodelning och arvskifte ska även omfatta till boet hörande egendom som finns i annan fördragsslutande stat. I artikel 19 finns regler om tillämplig lag för boutredning, bodel- ning och arvskifte. Lydelsen i artikeln har moderniserats. Någon ändring i sak är dock inte avsedd. Den nordiska expertgruppen har bedömt att och med stöd av undantaget i artikel 75.3 a kan fortsätta att tillämpa artikel 19 i den nordiska arvskonventionen. Såvitt gäller tredje stycket i artikel 19 kan dock arvsförordningens vidsträckta subsidiära jurisdiktionsregler undantagsvis medföra att och ska utöva behörighet på ett sätt som strider mot den 15 Se även NJA II 1935 s. 392. Internordiska regler om arv nordiska arvskonventionens huvudprincip om universell behörig- het gällande all kvarlåtenskap. Det bör – som expertgruppen framhållit – påpekas att arvsförordningen ger en möjlighet att begränsa förfarandet när arvet efter den avlidne omfattar tillgångar belägna i en tredje stat.16 Vid bodelning som avses i artikel 19 ska i fråga om efterlevande makes rätt att, mot eller utan vederlag, ta ut viss egendom tillämpas den lag som anges i artikel 19. Detsamma gäller fråga huruvida maken äger kräva att vad som vid bodelningen tillskiftas arvinge ska hos maken innestå och arvingen för sin fordran njuta panträtt; dock att panträtt i egendom som finns i annan fördragsslutande stat ej må komma till stånd annorledes än enligt där gällande lag. I artikel 20, som handlar om efterlevande makes rätt i vissa avseenden, har endast gjorts vissa redaktionella ändringar. Någon saklig ändring är inte avsedd. I första meningen i artikeln slås fast att den där avsedda rättigheten vid konventionens tillämpning är att betrakta som en processrättslig fråga som bedöms enligt domstolslandets lag i stället för den lag som gäller för förmögenhetsförhållandena i ett äktenskap eller avseende rätten till arv.17 Andra meningen har relevans bara för norsk rätts del. Artikelns första mening innehåller en bodelningsregel som faller utanför tillämpningsområdet i arvsförordningen (jfr artikel 1.2 d i arvsförordningen). Arvsförordningen utgör därför inte något hinder för att och på denna punkt tillämpar den nordiska arvskonventionen. Tvist om arv eller testamente efter medborgare i fördragsslutande stat, som hade hemvist i sådan stat, eller om efterlevande makes rätt eller om fordran mot dödsboet ska tas upp av domstol i den stat, enligt vars lag boutredning, bodelning och arvskifte enligt artikel 19 ska förrättas. 16TemaNord 2013:528 s. 56 f. 17TemaNord 2013:528 s. 57. Internordiska regler om arv Äro parterna därom ense, må tvisten upptagas i annan fördrags- slutande stat, dock ej där boet är föremål för behandling av domstol, testamentsexekutor, bobestyrer eller av domstol förordnad boutred- ningsman eller skiftesman eller tvisten avser av bodelning eller arvskifte i sådant bo eller av testamente efter någon som hade hemvist i eller , eller av bodelning eller arvskifte efter någon som hade hemvist i . Artikel 21 anger behörig domstol för tvist om arv eller testamente efter medborgare i fördragsslutande stat. I artikeln har mindre redaktionella ändringar gjorts men artikeln är oförändrad i sak. Eftersom domsrättsfrågorna inte omfattas av undantaget i artikel 75.3 i arvsförordningen är och förhindrade att tillämpa artikel 21 i den nordiska arvskonventionen. Finnes i annan fördragsslutande stat än den, enligt vars lag bout- redningen äger rum, egendom som till boet hörer, skall domstol i den stat, där egendomen finnes, på begäran ombesörja egendomens upp- tecknande eller vidtagande av åtgärd för dess bevarande intill dess den kan omhändertagas av dödsboförvaltningen, eller för försäljning av egendom, som ej lämpligen kan bevaras. I övrigt vare myndighet i sistnämnda stat pliktig att på begäran lämna handräckning vid bout- redningen i de fall, då sådan handräckning skall lämnas inom den staten. Framställning som är sagd må göras hos myndig- heten. Skulle i något fall så erfordras, äge myndigheten äska förskju- tande av kostnad för åtgärden. Handling, som är avfattad på finska eller isländska språket, skall vara åtföljd av styrkt översättning till danska, norska eller svenska språket. Har dödsfallet inträffat i annan stat än den där den döde hade hemvist, skall, oberoende av särskild framställning, där befintlig egen- dom omhändertagas och vårdas enligt ortens lag. I artikel 22 regleras frågan om myndighets medverkan vid för- farandet. Artikeln har inte ändrats. Undantaget i artikel 75.3 i arvsförordningen är alltså tillämpligt och och kan på denna punkt tillämpa den nordiska arvskonventionen. Internordiska regler om arv Är dödsbo som avses i artikel 19 föremål för behandling av bobestyrer i eller offentligt skifte i eller , ska vad där stadgas om inskränkning i borgenärs rätt att utmätningsvis njuta betalning ur dödsbo äga tillämpning jämväl å egendom i annan fördragsslutande stat. Vad nu är sagt gälle dock ej då fråga är om utmätning för skatt eller annan allmän avgift, som pålagts i den staten, eller om fordrans uttagande ur egendom, som häftar såsom pant eller må kvarhållas till säkerhet för fordringen. I artikel 23 har gjorts den sakliga ändringen att bobestyrer lagts till som en anpassning till nu gällande dansk rätt. Ändringarna i övrigt är rent redaktionella. I de undantagsfall där det med hänsyn till bestämmelsen om subsidiär behörighet i arvsförordningen (artikel 10 i förordningen) skulle kunna bli aktuellt för och att komma in på de frågor som avses i artikel 23 i den nordiska arvskonventionen får det anses att dessa frågor avser dödsboförvaltning. Undantaget i artikel 75.3 a i arvsförordningen är därför tillämpligt. Artikel 23 i den nordiska arvskonventionen kan därför tillämpas av och . Är dödsbo som avses i artikel 19 föremål för behandling av bobestyrer i eller offentligt skifte i eller , ska i fråga om förmånsrätt för fordran bestämmelserna i artikel 7 i konventionen om konkurs äga motsvarande tillämpning. I artikel 24 har gjorts den sakliga ändringen att bobestyrer enligt dansk rätt lagts till. Ändringarna i övrigt är rent redaktionella. I de undantagsfall där det med hänsyn till bestämmelsen om subsidiär behörighet (artikel 10 i arvsförordningen) skulle kunna bli aktuellt för och att komma in på de frågor som omfattas av artikel 24, bör observeras att den i artikel 24 nämnda konventionen mellan EU-medlemsstater ersätts av rådets förordning (EG) nr 1346/2000 av om insolvensförfaranden18 (se 18 EGT L 160, 30.6.2000 s. 1. Internordiska regler om arv artikel 44 rådets förordning (EG) nr 1346/2000 av om insolvensförfaranden). Vad lagen i fördragsslutande stat stadgar därom att inskrivning i fastighetsbok eller domstolsprotokoll (tingslysning) utgör förutsättning för att rätt som uppkommit genom avtal eller annan rättshandling eller genom utmätning (utlegg eller utpantning) skall gälla emot dödsbo äge ej tillämpning beträffande egendom, som vid dödsfallet fanns i annan fördragsslutande stat. I artikel 25 regleras tillämplig lag för inskrivningsfrågor etc. Artikeln har inte ändrats. Regleringen i artikel 25 faller utanför tillämpningsområdet för arvsförordningen (se artikel 1.2 l i förord- ningen). och kan därför fortsätta att tillämpa artikel 25 i den nordiska arvskonventionen. Vid tillämpning av de föreskrifter denna konvention innehåller om egendomens befintlighet i viss fördragsslutande stat skall fordran som är grundad på löpande skuldebrev eller annat fordringsbevis, vars företeende utgör villkor för rätt att utkräva fordringen, anses befintlig där handlingen finnes, men annan fordran betraktas såsom befintlig i den stat, enligt vars lag boutredningen skall äga rum. Registrerat fartyg eller luftfartyg skall anses befintligt i stat, där det har hemort. Artikel 26 har inte ändrats. Regleringen i artikel 26 faller utanför tillämpningsområdet för arvsförordningen. och kan därför fortsätta att tillämpa artikel 26 i den nordiska arvskonven- tionen. I den sista avdelningen i den nordiska arvskonventionen, IV, finns allmänna bestämmelser. Rubriken är oförändrad och lyder: All- männa bestämmelser. Internordiska regler om arv Har domstol i fördragsslutande stat fattat beslut att dödsbo som avses i artikel 19 ska omhändertagas av domstolen, arvsdomstol, boutred- ningsman, bobestyrer eller testamentsexekutor, eller att boet ska bli föremål för utredning och skifte genom delägarnas försorg eller skiftas under medverkan av skiftesman, vare beslutet gällande i övriga fördragsslutande stater. I artikel 27 finns regler som avser att säkra dödsbobehandlingens enhet. Artikelns första stycke är oförändrat bortsett från att det, enligt önskemål från respektive även omfattar domstolen och bobestyrer. Det hittillsvarande andra stycket – som handlar om beslut om efterlevande makes rätt att sitta i oskiftat bo – har upphävts genom ändringsöverenskommelsen. Skälet är att konventionen inte avses reglera särskilt den efter- levande makens rätt till oskiftat bo. Ett sådant beslut som avses i artikel 27 bedöms omfattas av undantaget i artikel 75.3 i arvsförordningen. och kan därför tillämpa artikel 27 i den nordiska arvskonventionen.19 I fråga om erkännande och verkställighet av dom eller förlikning om rätt på grund av arv eller testamente, efterlevande makes rätt, boutredningsman eller skifte i anledning av dödsfall eller ansvarighet för den dödes gäld gäller lagen i den stat där erkännande eller verk- ställighet begäres. Artikel 28 handlar om erkännande och verkställighet. Artikeln har inte ändrats genom den nordiska överenskommelsen. Bestämmelsen ska läsas tillsammans med artikel 1 nordiska konvention om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område. Enligt konvention ska såväl erkännande och verkställighet av en annan konventionsstats dom som annat avgörande och förlikning ske enligt lagen i den konventionsstat där erkännande och verkställighet söks. konvention är en ramkonvention som har införlivats genom särskild lagstiftning i de nordiska staterna, med undantag för 19 TemaNord 2013:528 s. 60 f. Internordiska regler om arv där nordiska domskonvention fortfarande gäller.20 I Dan- mark, , och tillämpas konvention på arvsrättens område under förutsättning att det rör sig om ett avgörande eller en förlikning i ett nordiskt land och att den avlidne vid sin död både var medborgare i en nordisk stat och hade hemvist i någon av staterna.21 Med viss reservation för , följer alltså av artikel 28 att domar och förlikningar från ett annat nordiskt land erkänns och verkställs på samma villkor som motsvarande in- hemska avgöranden. Enligt undantaget i artikel 75.3 b i arvsförordningen ska och vara oförhindrade att tillämpa sådana regler i den (reviderade) nordiska arvskonventionen som föreskriver enklare och snabbare förfaranden för erkännande och verkställighet av domar i samband med arv. och bör därför kunna tillämpa artikel 28 i den nordiska arvskonventionen. Konventionen skall ej äga tillämpning där arvlåtaren dött före kon- ventionens ikraftträdande, ej heller där efterlevande make suttit i oskiftat bo och den först avlidne maken dött före nämnda tidpunkt. Artikel 29 anger vissa tidsmässiga begränsningar för den nordiska arvskonventionens tillämpningsområde. Artikeln har inte ändrats. Med hänsyn till att konventionen trädde i kraft torde artikeln i praktiken ha spelat ut sin roll. Konventionen skall ratificeras, och ratifikationshandlingarna skola deponeras i danska utrikesministeriets arkiv så snart ske kan. Konventionen träder i kraft mellan de ratificerande staterna eller , som infaller näst efter det förflutit från det ratifikationshandlingarna för tre av staterna deponerats. I förhållande till stat som sedermera ratificerar, träder konventionen i kraft eller , som infaller näst efter det tre 20Konventionen mellan , , , och om erkännande och verkställighet av domar. 21I gäller NEVL. Internordiska regler om arv månader förflutit från det ratifikationshandlingen för den staten deponerades. av staterna äge i förhållande till envar av de övriga uppsäga konventionen till upphörande eller , som infaller näst uppsägningen skedde. I artikel 30 behandlas frågor som rör ratificering av den nordiska arvskonventionen. Artikeln har inte ändrats. Den nordiska arvs- konventionen har ratificerats av samtliga nordiska stater. Ändringsöverenskommelsen innehåller vissa övergångs- och ikraftträdandebestämmelser (se artikel II respektive artikel IV i överenskommelsen). Ändringsöverenskommelsens bestämmelser ska inte tillämpas om arvlåtaren dött innan överenskommelsen trätt i kraft och inte heller där efterlevande make suttit i oskiftat bo och den först avlidne maken dött före ikraftträdandet. Ändringsöverenskommelsen träder i kraft i som följer efter den månad då den sista för- dragsslutande staten har deponerat sina godkännande- eller ratifikationshandlingar hos det danska . En förutsättning för ikraftträdande är dock att arvsförordningen börjat tillämpas i sin helhet i enlighet med artikel 84 i den förordningen. Om så inte skett, ska överenskommelsen träda i kraft den dag då förordningen börjar tillämpas i sin helhet. 10.6.1Ska tillträda den nordiska ändringsöverens- kommelsen? Förslag: ska tillträda den nordiska ändringsöverens- kommelsen. Enligt direktiven ska jag överväga om bör tillträda överens- kommelsen om ändring nordiska arvs- konvention. Internordiska regler om arv Jag noterar först att en utgångspunkt för svensk del vid för- handlingsarbetet, både i och inom EU, har varit att den ändrade nordiska arvskonventionen ska ersätta den nuvarande i internordiska ärenden. Vidare kan konstateras att under- tecknat ändringsöverenskommelsen. Ändringsöverenskommelsen innebär också att lagvalsreglerna i den nordiska arvskonventionen anpassats till arvsförordningen för att möjliggöra att utfallet i de olika nordiska länderna vid tillämpning av lagvalsreglerna skulle bli väsentligen detsamma, trots att och blir skyldiga att tillämpa lagvalsreglerna i arvsförordningen medan , och kommer att tillämpa lagvalsreglerna i den nordiska arvskonventionen. Som framgått av redovisningen i avsnitt 10.2 innebär undantaget i artikel 75.3 i arvsförordningen att och när det gäller förfarandet i dödsboförvaltningen samt erkännande och verkställighet av domar i arvsfrågor har möjlighet att tillämpa den (reviderade) nordiska arvskonventionen. Den omständigheten att konventionen, jämfört med reglerna i arvsförordningen, innebär förenklingar och normalt ett snabbare förfarande, särskilt vad gäller erkännande och verkställighet, talar enligt min mening starkt för att bör tillträda ändringsöverenskommelsen. Hela förhand- lingsarbetet inför antagandet av arvsförordningen har också varit inriktat på att (och ) önskat få till stånd ett undan- tag som möjliggjort att den nordiska arvskonventionen skulle kunna tillämpas i internordiska förhållanden. Även om det undan- tag som uppnåddes i förhandlingarna inte avsåg samtliga bestäm- melser i arvskonventionen framstår det som angeläget att undan- taget utnyttjas så långt det är möjligt. Några skäl som talar emot att skulle tillträda den nordiska ändringsöverenskommelsen har jag inte kunnat finna. Jag föreslår därför att ska tillträda överenskommelsen. Internordiska regler om arv 10.6.2Vilken inverkan har arvsförordningen på den nordiska regleringen? Bedömningar och förslag: Arvsförordningen innebär att är förhindrat att tillämpa stora delar av de nordiska särreglerna. De tre lagar – NDL I, NDL II och NDL III – varigenom den nordiska arvskonventionen införlivats i svensk rätt bör därför upphävas. De nordiska särregler som i enlighet med undantaget i artikel 75.3 i arvsförordningen kan fortsätta att tillämpa in- förlivas i svensk rätt genom bestämmelser i den nya lag som föreslås komplettera arvsförordningen. De nordiska reglerna tas in i ett särskilt kapitel rörande internordiska förhållanden och en hänvisning till att särskilda regler gäller för nordiska för- hållanden om inte annat följer av arvsförordningen tas in i det kapitel som inleder lagen. I den lag som kompletterar arvsförordningen tas i enlighet med det anförda in en bestämmelse om tillämplig lag i fråga om formen för testamentariska förordnanden (motsvarande 9 § NDL I), bestämmelser som rör förvaltningen av dödsboet (mot- svarande 19 och 21 §§ NDL I samt 1–4 och 6–8 §§ NDL II), och