sou · H2B325 · 2014-04-25 00:00:00 — För erkännande och verkställighet får det utländska avgörandet inte heller vara uppenbart oförenligt med grunderna för rättsord- ningen här i landet (ordre public). Är det utländska avgörandet en tredskodom krävs att part som uteblivit antingen personligen eller genom befullmäktigat ombud fått del av stämningen i målet. Villkoret innebär att det för erkännande och verkställighet av en utländsk tredskodom krävs att det framgår att delgivning av stämningen skett på ett tillfreds- ställande sätt. I motiven anges att delgivning som skett genom kungörelse, genom anslag i domstolslokalen, genom överlämnande till partens husfolk eller på annat sätt som inte innebär betryggande säkerhet för att han fått del av stämningen inte kan godtas.7 5Bergquist, Internationell arvs- och bodelningsrätt. En kommentar, s. 92. 6NJA II 1938 s. 250. 7NJA II 1938 s. 250. Erkännande och verkställighet i svensk autonom rätt Ansökan om verkställbarhet av utländska domar görs enligt 2 kap. 13 § IDL hos hovrätt.8 Verkställbarhetsansökan får inte bifallas förrän motparten har haft tillfälle att yttra sig över ansökan. För bifall till ansökan krävs vidare att villkoren i 2 kap. 12 § IDL är uppfyllda. Exekvaturförfarandet enligt IDL är att alltså ett för- farande i ett steg där prövningen av verkställbarheten inklusive eventuella vägransgrunder sker inom ramen för ett och samma förfarande. Förfarandet är redan inledningsvis kontradiktoriskt. Ett bifall till ansökan innebär att domen verkställs som en lagakraftvunnen inhemsk dom, såvida inte beslutat om inhibition.9 Enligt bestämmelsen om verkställighet är det enbart utländska domar som kan bli föremål för exekvatur; utländska bodelningar och arvskiften som förrättats av myndighet eller skiftesman kan inte få exekvatur.10 12.3Nya regler för erkännande och verkställighet av avgörande från stater som inte är bundna av arvsförordningen eller den nordiska arvskonventionen Förslag: I den till arvsförordningen kompletterande lagen införs ett avsnitt med regler för erkännande, verkställbarhet och verk- ställighet av avgöranden från länder som inte är bundna av arvsförordningen eller den nordiska arvskonventionen. Bestäm- melserna om erkännande omfattar sådana avgöranden som meddelats av utländsk domstol, annan myndighet eller särskilt förordnad skiftesman och som avser arv eller testamente. 8I SOU 2013:63 s. 258 har föreslagits att handläggningen i stället ska ske vid de tingsrätter som enligt 18 kap. 1 § utsökningsbalken är behöriga att pröva kronofogdemyndighetens beslut. I kapitel 8 har redogjorts för överväganden. 9Bergquist, Internationell arvs- och bodelningsrätt. En kommentar, s. 94. 10Bergquist, Internationell arvs- och bodelningsrätt. En kommentar, s. 93. Erkännande och verkställighet i svensk autonom rätt Gällande regler i IDL innebär en mycket restriktiv inställning till erkännande och verkställighet av utländska avgöranden. Inne- börden av att ett utländskt avgörande erkänns är att avgörandet tillerkänns tre typer av rättsverkningar. Det utländska avgörandet kan för det första, efter ett exekvaturförfarande verkställas i . För det andra erhåller det utländska avgörandet positiv rättskraft och kan läggas till grund för ett svenskt avgörande om det utländska avgörandet avser en fråga som har betydelse i en svensk process eller annat förfarande. Ett utländskt arvskifte som erkänns kan t.ex. läggas till grund för beviljande av lagfart för en fastighet. För det tredje anses ett utländskt avgörande som erkänns här ha negativ rättskraft (res judicata), vilket hindrar en ny prövning av samma sak vid svensk domstol.11 Som anges i utredningens direktiv bör det även fortsättningsvis finnas bestämmelser om erkännande, verkställbarhet och verk- ställighet av utländska avgöranden i förhållande till de länder som inte omfattas av vare sig arvsförordningen eller den nordiska arvskonventionen. Vid bedömningen av hur reglerna om erkän- nande och verkställighet bör utformas måste hänsyn tas till att frågor om domsrätt och tillämplig lag också i förhållande till tredje- stater kommer att styras av arvsförordningens bestämmelser härom. Bestämmelserna i om erkännande och verkställighet har varit oförändrade sedan lagen trädde i kraft . I Familjelags- sakkunnigas slutbetänkande lämnades ett förslag till en samlad lag om internationell familjerätt. Lagförslagen innehöll be- stämmelser om äktenskaps ingående, äktenskapsmål, underhåll till barn och make, makars förmögenhetsförhållanden och arv. I slut- betänkandet lades bland annat ett förslag till ändrade bestämmelser för erkännande och verkställighet av utländska avgöranden rörande arv och testamente fram.12 Familjelagssakkunnigas förslag ledde till lagstiftning genom lagen (1990:272) om vissa internationella frågor rörande makars förmögenhetsförhållanden. lag innehöll ursprungligen inga bestämmelser om erkännande och verkställig- het.13 Genom lagändringar som trädde i kraft ändrades lag till att också omfatta sambors förmögenhetsförhållan- den och i samband därmed infördes regler om erkännande och 11Bogdan, Svensk internationell privat- och processrätt, åttonde upplagan, 2014, s. 281 f. Se även , Internationell arvs- och bodelningsrätt. En kommentar, s. 89. 12Se SOU 1987:18 s. 23 f. 1989/90:87 s. 12. Erkännande och verkställighet i svensk autonom rätt verkställighet av avgöranden om makars och sambors förmögen- hetsförhållanden.14 Lagen fick benämningen lagen (1990:272) om internationella frågor rörande makars och sambors förmögenhets- förhållanden (LIMF).15 Familjelagssakkunnigas förslag som avsåg internationella arvsfrågor ledde inte fram till lagstiftning. Jag har föreslagit att IDL ska upphävas och att kompletterande bestämmelser till arvsförordningen tas in i en särskild lag. Förslagen nedan avser bestämmelser om erkännande, verkställ- barhet och verkställighet i förhållande till de länder som inte är bundna av arvsförordningen eller den nordiska arvskonventionen. Bestämmelsen i 2 kap. IDL omfattar även bodelning med anledning av makes död som förrättats av myndighet eller av särskilt förord- nad skiftesman eller tvist om sådan bodelning som avgjorts av utländsk domstol. Arvsförordningen omfattar inte makars för- mögenhetsförhållanden (se artikel 1.2 d). Som närmare redogjorts för i kapitel 11 pågår ett förhandlingsarbete inom EU rörande domstols behörighet, tillämplig lag samt erkännande och verk- ställighet i mål om makars förmögenhetsförhållanden och mål om förmögenhetsrättsliga verkningar av registrerade partnerskap.16 I har vi könsneutrala äktenskap.17 Köns- neutrala äktenskap finns också i några andra länder. I de allra flesta länderna i världen accepteras dock inte samkönade äktenskap. Att ett utländskt samkönat äktenskap i normalt kommer att jämställas med ett svenskt äktenskap är dock helt klart. Den upp- hävda lagen (1994:1117) om registrerat partnerskap kan fortfarande vara tillämplig i de fall registrerade partners inte valt att anmäla till att deras registrerade partnerskap ska gälla som ett äktenskap (se 2 och 3 §§ lagen [2009:260] om upphävande av lagen [1994:1117] om registrerat partnerskap). Ett registrerat partner- skap har samma rättsverkningar som ett äktenskap (3 kap. 1 § lagen [1994:1117] om registrerat partnerskap). Detta innebär att LIMF 2000/01:148 s. 15 f. och s. 25 f. 2000/01:148 s. 5. 16Se förslag till rådets förordning om domstols behörighet, tillämplig lag samt erkännande och verkställighet i mål om makars förmögenhetsförhållanden KOM (2011) 126 och förslag till rådets förordning om domstols behörighet, tillämplig lag samt erkännande och verk- ställighet av domar i mål om förmögenhetsrättsliga verkningar av registrerade partnerskap KOM (2011) 127. 17Se SFS 2009:253. Erkännande och verkställighet i svensk autonom rätt också är tillämplig för registrerade partners förmögenhetsförhåll- anden. Frågor om förmögenhetsförhållandet mellan sambor vid sambos död omfattas inte av 2 kap. IDL. Sambors förmögenhetsför- hållanden regleras i stället av LIMF. Jag föreslår att frågor som rör bodelning med anledning av makes död framöver – i avvaktan på den kommande EU-regler- ingen – ska regleras i LIMF (se kapitel 11). Också frågan om erkän- nande av bodelning med anledning av makes död samt erkännande och verkställighet av avgöranden om sådan bodelning bör regleras i LIMF. Förslagen nedan bör gälla dels arvskifte som förrättats av myndighet eller av särskilt förordnad skiftesman, dels tvist om arv eller testamente som avgjorts av utländsk domstol. Förslag: Ett lagakraftvunnet utländskt avgörande av en utländsk domstol, annan myndighet eller särskilt förordnad skiftesman ska erkännas här om det meddelats i den stat där den avlidne vid sin död hade hemvist. 12.4.1Bakgrund och tidigare överväganden För erkännande av ett utländskt avgörande bör även fortsätt- ningsvis vissa villkor vara uppfyllda. Arvsförordningens bestäm- melser om behörighet innebär att de gällande villkoren måste ändras. Erkännande bör i första hand komma i fråga för avgöranden från tredjestater i fall när inte har jurisdiktion enligt arvs- förordningen. En allmän utgångspunkt för erkännande är också att det finns en viss anknytning till den stat som meddelat avgörandet. Ett krav på att det finns anknytning till den stat som meddelat avgörandet finns också i 13 § LIMF. Bestämmelsen i LIMF innebär att ett utländskt avgörande rörande makars förmögenhetsför- hållanden erkänns om det meddelats i en stat vars lag enligt svenska lagvalsregler är tillämplig. Tillämplig lag är normalt lagen i den stat vars lag makarna genom lagval har bestämt ska tillämpas på den äktenskapliga förmögenheten eller lagen i den stat där makarna hade hemvist (3 och 4 §§ LIMF). Oavsett vilken stats lag som är Erkännande och verkställighet i svensk autonom rätt tillämplig erkänns vidare utländska avgöranden som meddelats i sva- randens hemviststat. De angivna grunderna för utländsk behörighet har ansetts tillräckliga för att täcka in de fall där det är motiverat att erkänna utländska avgöranden om makars förmögenhetsför- hållanden.18 Familjelagssakkunniga föreslog att ett avgörande av utländsk domstol, annan myndighet, bodelningsförrättare eller skiftesman, avseende bodelning, arv eller testamente skulle gälla i under vissa villkor. Det utländska avgörandet skulle enligt förslaget erkännas om det hade meddelats i en stat där den avlidne hade hemvist eller om det erkändes i den staten, förutsatt att bodelning och arvskifte inte skulle förrättas enligt svensk lag. Det utländska avgörandet skulle också erkännas om det avsåg ett arvskifte av egendom i den stat där avgörandet meddelats och den egendom som skiftats i inte hade beaktats. Hade den efterlevande maken hemvist i och var svensk lag tillämplig på makarnas förmögenhets- förhållanden skulle inte det utländska avgörandet erkännas.19 Familjelagssakkunniga avfärdade möjligheten att vid arv, på sätt som gäller för avgöranden beträffande makars förmögenhets- förhållanden i LIMF, erkänna ett utländskt avgörande från det land vars lag enligt svenska lagvalsregler ska tillämpas på arvet.20 Härvid beaktades att det under alla förhållanden skulle göras en boutred- ning i när den avlidne hade hemvist här. Hade den avlidne hemvist i skulle det också finnas möjlighet att föra en rättegång här. En regel om erkännande av utländska avgöranden som meddelats i ett land vars lag enligt svenska lagvalsregler skulle tillämpas på arvet skulle också kräva regler som gav något av förfarandena företräde. Familjelagssakkunniga ansåg att det inte var en bra lösning att efter dödsfall ge företräde åt det rättegångs- förfarande som inletts först.21 Ett arvskifte i efter en avliden som hade hemvist här skulle enligt familjelagssakkunnigas förslag omfatta hela kvarlåten- skapen.22 Vid ett arvskifte efter en avliden med hemvist i skulle emellertid enligt förslaget bortses från egendom i en främ- mande stat, om den skiftats där utan beaktande av egendom här i landet. Familjelagssakkunniga ansåg att bestämmelsen i 2 kap. 9 § IDL, som utgår från att den svenska förrättningen så långt möjligt 2000/01:148 s. 28 och SOU 1987:18 s. 161. 19SOU 1987:18 s. 318. 20SOU 1987:18 s. 166. 21SOU 1987:18 s. 166. 22SOU 1987:18 s. 314. Erkännande och verkställighet i svensk autonom rätt ska nå fram till en fördelning som stämmer överens med den svenska uppfattningen, inte utgjorde en eftersträvansvärd norm i internationella sammanhang. Av praktiska skäl föreslogs därför att kvarlåtenskapen i dessa fall skulle delas upp i två eller flera egen- domsmassor som var och en fick fördelas i de olika länderna. Beaktande av ett utländskt arvskifte skulle endast ske om det vid den utländska förrättningen tagits hänsyn till egendom i Sverige.23 För erkännande fordras enligt gällande rätt att det utländska av- görandet har vunnit laga kraft (2 kap. 12 § fjärde stycket IDL). Även framöver bör det uppställas krav på att avgörandet ska ha vunnit laga kraft för att kunna erkännas. Med att ett avgörande har vunnit laga kraft avses att det inte längre ska vara möjligt att genom ordinära rättsmedel få avgörandet ändrat i den stat där det har meddelats. Begreppet laga kraft förekommer inte i alla länder och jag har därför övervägt om ett annat begrepp i stället bör användas. I 2 § lagen (1973:943) om erkännande av vissa utländska äkten- skapsskillnader och hemskillnader används t.ex. laga verkan. I reglerna om erkännande i LIMF används emellertid laga kraft och det bör därför inte möta hinder att använda begreppet laga kraft för att ange att sakfrågan ska vara rättskraftigt avgjord. Kravet att avgörandet ska ha vunnit laga kraft för att erkännas skiljer sig från vad som gäller enligt arvsförordningen, underhålls- förordningen, I-förordningen och I-för- ordning. Nämnda EU-förordningar innehåller inte något krav på att ett avgörande ska ha vunnit laga kraft för att det ska erkännas. För att motverka risken för att en dom erkänns trots att domen sedermera upphävs eller ändras efter överklagande i ursprungs- landet innehåller förordningarna i stället bestämmelser som innebär att domstolen i erkännandelandet kan låta handläggningen av målet vila om domen överklagats i ursprungslandet (se artikel 42 i arvs- förordningen, artikel 25 i underhållsförordningen, artikel 37 i I-förordningen och artikel 38 a I-förord- ningen). 23 SOU 1987:18 s. 315 f. Erkännande och verkställighet i svensk autonom rätt 12.4.3Anknytning till den stat som meddelat avgörandet Enligt gällande rätt krävs för erkännande att avgörandet meddelats i ett land där den avlidne vid sin död var medborgare eller hade hemvist (2 kap. 12 § andra stycket IDL). Villkoret innebär att det uppställs krav på anknytning till den stat som har meddelat avgör- andet. Det är rimligt att även framöver för erkännande uppställa ett villkor som innebär att det ska ha funnits en godtagbar grund för den utländska domstolens behörighet. Efter arvsförordningens ikraftträdande kommer frågan huruvida boutredningsförfarandet och arvskiftet ska äga rum i att regleras av förordningens bestämmelser om behörighet. Arvsför- ordningen har en egen definition av begreppet domstol och de aktörer som faller in under förordningens domstolsbegrepp är underkastade arvsförordningens behörighetsregler; icke rättsliga myndigheter som inte faller in under domstolsbegreppet är inte bundna av förordningens behörighetsbestämmelser (arvsförord- ningens ingress, punkten 36).24 I är bland annat en skiftes- man som inte är dödsbodelägare att betrakta som domstol i arvs- förordningens mening. Det sagda gäller även för boutredningsmän och testamentsexekutorer när dessa är sådana skiftesmän. Enligt arvsförordningen är utgångspunkten att dödsbobehand- lingen ska äga rum i den stat där den avlidne hade hemvist vid sin död (artikel 4). Som närmare redogörs för i det följande avsnittet kan svensk internationell behörighet i vissa fall föreligga trots att den avlidne hade hemvist i en annan stat. Behörigheten kan bland annat under vissa förutsättningar grundas på ett lagvalsförordnande till förmån för svensk rätt och på att det finns egendom här efter den avlidne. Har domstolen i den tredjestaten grundat sin behörighet på att den avlidne hade hemvist i landet föreligger emellertid enligt min mening en godtagbar grund för den utländska domstolens behörighet. Även om det i det enskilda fallet kan föreligga hinder mot att erkänna också ett sådant avgörande bör därför utgångspunkten vara att ett avgörande från den avlidnes hemviststat erkänns här. Föreligger svensk internationell behörighet på grund av hemvist ska boutredningen och arvskiftet omfatta hela kvarlåtenskapen, 24 Med domstol avses alla rättsliga myndigheter och alla andra myndigheter och rätts- tillämpare som har behörighet i arvsfrågor och som utövar rättsliga funktioner eller agerar genom delegering från en rättslig myndighet under förutsättning att deras beslut enligt lagen i den medlemsstaten där de är verksamma dels kan bli föremål för överklagande eller förnyad prövning, dels har liknande giltighet och verkan som ett beslut av en rättslig myndighet i samma fråga (artikel 2.2). Erkännande och verkställighet i svensk autonom rätt även egendom i utlandet (artikel 4). Det är emellertid inte säkert att en sådan ordning går att genomföra i praktiken; det kan t.ex. tänkas att en person, som vid sin död hade hemvist i , var medborgare i en tredjestat som med tillämpning av nationali- tetsprincipen anser sig vara behörig på grund av medborgarskapet och alltså inte respekterar ett svenskt anspråk på egendom i den staten. För att resultatet av en svensk förrättning så långt som möjligt ändå ska överensstämma med vad den tillämpliga lagen anger om hur fördelning bör ske, har jag därför föreslagit att en bestämmelse om jämkning med hänsyn till utländskt arvskifte behålls i förhållande till tredjestat (se kapitel 13, jfr 2 kap. 9 § IDL). I detta sammanhang bör erinras om att arvsförordningen medger att förfarandet hos den behöriga domstolen begränsas. När kvarlåtenskapen efter den avlidne omfattar tillgångar som finns i en tredjestat får den domstol vid vilken talan väckts på begäran av en av parterna besluta att inte fatta beslut om en eller flera av sådana tillgångar om det kan antas att dess avgörande med avseende på dessa tillgångar inte kommer att vare sig erkännas eller, i tillämpliga fall, förklaras verkställbart i denna tredjestat (artikel 12.1). Parterna kan också ha rätt att begränsa föremålet för talan enligt lagen i den medlemsstat där talan väckts (artikel 12.2). Förslag: Det utländska avgörandet ska inte gälla i om avgörandet har meddelats mot en part som inte har gått i svaromål och som inte har fått kännedom om den väckta talan för att kunna svara i saken eller mot en part som annars inte har fått rimliga möjligheter att föra sin talan i det utländska förfarandet, avgörandet strider mot ett svenskt avgörande, avgörandet strider mot ett utländskt avgörande som gäller här i ett förfarande som påbörjades tidigare än det andra utländska avgörandet, det i pågår ett förfarande som kan leda till ett mot- stridigt avgörande, dock inte om förfarandet här har påbörjats efter det utländska avgörandet meddelades eller avgörandet strider mot ordre public. Erkännande och verkställighet i svensk autonom rätt Ovan har anförts att det för erkännande av ett utländskt avgörande bör finnas viss anknytning till den stat vari avgörandet meddelats. Ett grundläggande krav för erkännande är också att det är fråga om ett lagakraftvunnet avgörande. Även om ett utländskt lagakraft- vunnet avgörande har meddelats i exempelvis den avlidnes hemvist- stat kan det föreligga omständigheter som gör att erkännande bör vägras i det enskilda fallet. När nu reglerna om erkännande och verkställighet i IDL ses över bör hinder för erkännande utformas på ett sådant sätt att granskningen inskränks till vad som behövs för en kontroll av att avgörandet uppfyller rimliga krav på rätts- säkerhet, såsom rätten att inte dömas ohörd. Vidare bör krävas att det utländska avgörandet inte är uppenbart oförenligt med grund- erna för den svenska rättsordningen. Det krävs också regler som hanterar situationen med konkurrerande avgöranden och förfar- anden. Liksom gäller enligt bland annat arvsförordningen och LIMF bör dessa ytterligare villkor för erkännande utformas som hinder mot erkännande (jfr artikel 40 i arvsförordningen och 14 § LIMF). Familjelagssakkunniga föreslog att erkännande skulle vägras om det förekommit allvarliga brister i det utländska förfarandet. Vidare föreslogs att det skulle föreligga hinder mot att erkänna ett utländskt avgörande som konkurrerade med ett svenskt avgörande eller, under vissa förutsättningar, ett annat utländskt avgörande eller med ett här i landet eller utomlands pågående rättsligt för- farande. Ett utländskt avgörande skulle enligt förslaget inte heller erkännas om avgörandet uppenbart stred mot grunderna för den svenska rättsordningen.25 12.5.1Brister i det utländska förfarandet Ett utländskt avgörande bör inte gälla i om det har förekommit allvarliga brister i det utländska förfarandet. För erkännande av tredskodomar uppställs i gällande rätt villkor som innebär att det ska finnas betryggande säkerhet för att part (eller dennes ombud) blivit delgiven stämningen (2 kap. 12 § sjunde stycket IDL). Också arvsförordningen uppställer krav på att tredskodomar eller andra domar som meddelats mot en utebliven svarande föregåtts av att svaranden på ett korrekt sätt delgivits 25 SOU 1987:18 s. 321. Erkännande och verkställighet i svensk autonom rätt stämningsansökan eller motsvarande handling i tillräckligt god tid (artikel 40 a). Även framöver bör för erkännande av en tredskodom eller en annan dom som har meddelats mot en part som inte har gått i svaromål krävas att parten fått kännedom om talan i tillräcklig tid för att kunna svara i saken. Också vad gäller det fortsatta förfar- andet kan det förekomma brister som medför att ett utländskt avgörande inte bör erkännas. Det kan vara fråga om att en part inte har beretts möjlighet att närvara personligen eller genom ombud vid en förhandling eller att förhandlingen förts på ett språk som parten inte förstod och tolk inte varit närvarande.26 Ett utländskt avgörande bör därför inte heller erkännas om det meddelats mot en part som inte fått rimliga möjlighetheter att föra sin talan i det utländska förfarandet. 12.5.2Konkurrerande avgöranden eller förfaranden Som redogjorts för ovan uppställs i IDL som krav för erkännande att avgörandet inte avser egendom som här i riket antingen är föremål för dödsbobehandling eller här skulle undergå bodelning eller arvskifte (2 kap. 12 § tredje stycket IDL). Det nu behandlade villkoret för erkännande utesluter inte bara erkännande av avgör- anden som avser egendom som är föremål för dödsbobehandling här, utan också egendom som enligt bestämmelserna i 2 kap. IDL skulle ha ingått i bodelning eller arvskifte här. Reglerna i IDL om när dödsbobehandlingen ska äga rum i ger en vidsträckt svensk internationell behörighet (se 2 kap. 1, 5 och 6 §§ IDL). Villkoret innebär att utrymmet för erkännande av utländska av- görande avseende egendom i är mycket begränsat enligt gällande rätt. Ovan har anförts att det för erkännande bör ha funnits en godtagbar grund för den utländska domstolens behörighet. Hade den avlidne vid sin död hemvist i en tredjestat saknas som utgångs- punkt svensk internationell behörighet och ett avgörande från hemviststaten bör därför som huvudregel erkännas här. Frågan är emellertid vad som bör gälla om det utländska avgörandet strider mot ett svenskt avgörande eller ett annat utländskt avgörande som gäller här. Också den situationen att det här i landet eller i en annan 26 SOU 1987:18 s. 248. Erkännande och verkställighet i svensk autonom rätt medlemsstat finns ett pågående förfarande som konkurrerar med avgörandet från en tredjestat måste övervägas.