sou · H2B350 · 2014-06-24 00:00:00 — Berörda myndigheter är i första hand , Havs- och vattenmyndigheten, Kammarkollegiet, , Myndig- heten för samhällsskydd och beredskap, , Riks- antikvarieämbetet, , , , geologiska undersökning, meteoro- logiska och hydrologiska institut, och länsstyrelserna. Dessa myndigheter har ett utpekat ansvar för åtgärder enligt beslutade åtgärdsprogram inom vattenförvaltningen. Förslagen syftar till att ge bättre verktyg och effektivisera styrningen i vattenpolitiken för att åstadkomma ett ökat genom- förande av åtgärder i havs- och vattenmiljöarbetet. Åtgärdsarbetet behöver samlat hantera miljökvalitetsmålen såväl som berörda EU- direktiv. Vi bedömer att förslagen kommer bidra till att nå flera av de vattenrelaterade miljökvalitetsmålen, främst Bara naturlig försur- ning, Ingen övergödning, Levande sjöar och vattendrag, Grundvatten Bättre samordning och struktur inom havs- och vattenmiljöområdet av god kvalitet, Hav i balans samt levande kust och skärgård och Ett rikt växt- och djurliv. Förslagen innebär förbättrade förutsättningar för nationell samordning och ökat helhetsperspektiv inom havs- och vatten- miljöarbetet. Berörda myndigheter ska regelbundet redovisa hur arbetet fortskrider för åtgärder som myndigheten ansvarar för enligt åtgärdsprogrammen, vilket bör kunna leda till ett förbättrat genomförande av åtgärder inom havs- och vattenmiljöområdet. Förslagen innebär inte någon ändring i ansvarsfördelningen, utan enbart ett krav på att myndigheterna ska redovisa hur de förvaltar det ansvar som de redan har. Några lagändringar behövs inte. har full rådighet att organisera och omorganisera administrationen för havs- och vattenförvaltningen. Återrapportering av åtgärderna sker , som en del i gällande åtgärdsprogram för vattenförvaltningen. Vi bedömer där- för att kostnaderna ryms inom befintliga anslag. Förslagen har inga påtagliga fördelningseffekter. Förslagen innebär uppdrag till: Havs- och vattenmyndigheten att se över möjligheterna till ökad samordning av förvaltningsplaner och åtgärdsprogram inom havs- och vattenförvaltningen, havsplaneringen samt arbetet med områdesskydd och artskydd i havs- och vattenmiljöer. Vi bedömer att uppdragen ryms inom Havs- och vattenmyndig- hetens ordinarie verksamhet. Bättre samordning och struktur inom havs- och vattenmiljöområdet 22.2Etappmål om god status för vattenförekomster Miljömålsberedningen föreslår som etappmål: Förutsättningarna för att yt- och grundvattenföre- komster uppnår god status ökar genom att systemet med miljö- kvalitetsnormer för vatten förbättras strukturellt . Förslag till åtgärd: Regeringen tillkallar en särskild utredare med uppgift att se över lagstiftning och organisation för miljö- kvalitetsnormer för vatten. Utredaren ska analysera hur systemet med miljökvalitetsnormer för vatten kan bli mer effektivt och vad som krävs för att få en tydligare struktur och ansvarsfördelning för framtagande av och beslut om åtgärdsprogram för vatten. Utredaren ska även analysera hur systemet för miljökvalitetsnormer kan underlätta för den som bedriver en verksamhet eller vidtar en åtgärd att anpassa verksamheten eller åtgärden till gällande miljökvalitets- normer. Utredningen ska vara klar och nöd- vändiga förändringar genomförda . vattenförekomster ska uppnå god vattenstatus Ramdirektivet för vatten31 innehåller ett mål om god vattenstatus, vilket innebär både god ekologisk32 och god vattenkemisk status33. Målet har genomförts i svensk lagstiftning genom miljökvalitets- normer. Det finns flera typer av miljökvalitetsnormer för vatten i (1998:808) som har olika innebörd och rättsverkan. Det har lett till tolkningsfrågor, särskilt vad gäller miljökvalitets- normer för ekologisk status. Funktionaliteten av genom- förande av ramdirektivet för vatten har ifrågasatts34. 31Europaparlamentets och rådets direktiv /60/EG av om upprättande av en ram för gemenskapens åtgärder på vattenpolitikens område. 32Vid konstgjorda och kraftigt modifierade vattenförekomster används kravet god ekologisk potential istället för ekologisk status. 33För grundvatten även god kvantitativ status. 34Se t.ex. Bjällås U. och , M. (2013), Är målen i EU-direktiven som rör vatten genomförda på ett juridiskt korrekt sätt i svensk rätt och kan genomförandet anses Bättre samordning och struktur inom havs- och vattenmiljöområdet Lagstiftningen på vattenområdet är omfattande, med styrning på olika nivåer, vilket har lett till ett komplext regelsystem. En korrekt tillämpning är därmed resurskrävande, vilket riskerar att ta tid och kraft från själva åtgärdsarbetet. Detta kan i sin tur bidra till att det tar att uppnå god status i vattenförekomsterna. Vi bedömer att det bör göras en översyn av systemet för miljö- kvalitetsnormer för vatten, med fokus på att göra systemet mer effektivt, med en tydligare struktur och ansvarsfördelning. Sys- temet bör också göra det enklare för den som bedriver en verk- samhet eller vidtar en åtgärd att anpassa verksamheten eller åtgär- den till miljökvalitetsnormerna. Med system menas i detta sam- manhang regelverket för miljökvalitetsnormer, organisation och ansvarsfördelning inom den statliga förvaltningen samt den prak- tiska tillämpningen. Översynen bör vara begränsad till att röra systemet för miljö- kvalitetsnormer på vattenområdet. En översyn av hela systemet för miljökvalitetsnormer, dvs. inte endast inom vattenområdet, skulle visserligen kunna ha fördelen att man tar ett helhetsgrepp, men skulle också ta och öka osäkerheten i tillämpningen. Hur miljökvalitetsnormer fungerar på andra områden, t.ex. luftkvalitet, har inte ifrågasatts på samma sätt och har inte heller utretts inom ramen för Miljömålsberedningens arbete. Syftet med förslaget är att skapa större tydlighet om vilka åtgärder som krävs för att uppnå god vattenstatus och vilka krav detta ställer på verksamhetsutövare, myndigheter och andra aktörer som berörs. Utgångspunkten är att systemet ska fungera på ett sätt som i högre grad än det nuvarande bidrar till att uppnå god vattenstatus i vattenförekomster och därmed även till att nå de vattenrelaterade miljökvalitetsmålen. En översyn hinner inte leda till ändringar som träder i kraft innan nästa förvaltningscykel tar vid 201635. Förslagen i avsnitt 22.1 om en förstärkt samordning av arbetet med åtgärdprogram inom havs- och vattenmiljöområdet, som syftar till att förbättra tillämp- ningen av åtgärdsprogrammen innan nästa förvaltningscykel börjar, är därför ett komplement till det etappmål och de mer långsiktiga åtgärder som föreslås i detta avsnitt. Rapport till Miljömålsberedningen; och Europeiska kommissionens rapport till och Rådet om genomförandet av ramdirektivet för vatten (2000/60/EG), SWD(2012) 379 final. 35 Åtgärdsprogram för perioden –2021 ska beslutas . Bättre samordning och struktur inom havs- och vattenmiljöområdet Etappmålet bidrar till att öka förutsättningarna för att vattenförekomster uppnår god status i enlighet med EU:s ramdirektiv för vatten och därmed också möjligheterna att nå miljökvalitetsmålen Bara naturlig försurning, Levande sjöar och vattendrag, Grundvatten av god kvalitet och Hav i balans samt levande kust och skärgård. Även Giftfri miljö, Ingen övergödning, Myllrande våtmarker och Ett rikt växt- och djurliv berörs. I de preciseringar som regeringen har fastställt för miljökvalitetsmålen anges att sjöar och vattendrag har minst god ekologisk status eller potential och god kemisk status, att kustvatten har minst god ekologisk status eller potential och god kemisk status, att både kust- och havsvatten har god miljöstatus. Det anges också att grundvattenförekomster som omfattas av förordningen (2004:660) om förvaltning av kvaliteten på vattenmiljön (vattenförvaltnings- förordningen) har god kemisk status och god kvantitativ status. Åtgärdsprogrammen har en viktig roll i arbetet med åtgärder och styrmedel Inom systemet för miljökvalitetsnormer har åtgärdsprogrammen en central roll. Åtgärdsprogram kan ge en mer konkret bild av vad som behöver göras för att följa en miljökvalitetsnorm och åstadkomma den önskvärda utvecklingen av vattenförekomsten. I åtgärdsprogrammen kan det göras en bördefördelning mellan berörda verksamhetsutövare, enskilda samt kommuner och myndigheter. Vår bedömning är att dagens åtgärdsprogram inte fullt ut lyckats förverkliga sin potential att omvandla ibland komplicerade bedömningar till konkreta åtgärder. Dagens åtgärdsprogram riktar sig till myndigheter och kom- muner och är relativt allmänt hållna, vilket gör att programmen inte alltid styr berörda myndigheters verksamhet på ett tillräckligt tydligt sätt. Det finns även otydligheter vad gäller vattendelegationernas ställning och ansvar. Myndigheter ska enligt 5 kap. 8 § inom sina ansvarsområden vidta de åtgärder som behövs enligt ett åtgärdsprogram. Trots detta kan det vara svårt för vattendelegationer och vattenmyndigheter att effektivt åstadkomma resultat, eftersom de åtgärder som bedöms som angelägna faller under en annan myndighets ansvar och tar den myndighetens resurser i anspråk. Vattenmyndigheterna anser att ansvar och samordning mellan myndigheter i vattenfrågor är viktiga frågor att lösa. Problemen med brist på styrning och samordning är relaterade till otydlighet i Bättre samordning och struktur inom havs- och vattenmiljöområdet ansvarsfrågan och brist på resurser för åtgärdsgenomförandet36. Vattenmyndigheterna har pekat på betydelsen av lagstiftning och ökad resurstilldelning. Regeringens ambitionsnivå är enligt vattenmyndig- heterna avgörande för om lagstiftning med tillhörande styrmedel kan utvecklas och åtgärder kan genomföras i den takt som behövs.37 Denna fråga berörs även i avsnitt 22.1. Det finns brister i åtgärdsprogrammens innehåll och genomförande En annan faktor som påverkar åtgärdsprogrammens effektivitet är att dessa inte innehåller generellt tillämpliga påbud eller förbud som riktar sig till exempelvis en viss kategori av verksamhets- utövare. Ett behov av mer konkreta åtgärder och en mer samman- hållen prövning av verksamheter i nuvarande system har påtalats38. Exempelvis skulle åtgärdsprogram mer detaljerat kunna ange vilka ekologiska anpassningsåtgärder som behöver göras vid vissa speci- fika typer av vattenförekomster, eller mer konkret beskriva de åtgärder som förväntas av verksamhetsutövarna vid en viss vatten- förekomst. Detta skulle kunna minska behovet för berörda mynd- igheter att driva igenom krav på åtgärder i enskilda ärenden hos varje berörd anläggning. Att ge åtgärdsprogrammen ett sådant innehåll är dock inte oproblematiskt. Om programmen får ett innehåll som gör dem mer styrande eller till och med bindande för enskilda och verksamhetsutövare, väcks frågan om programmens rättsliga status. Mycket av arbetet med åtgärdsprogrammen sker genom mynd- igheters prövning i enskilda ärenden. Sådana ärenden överklagas inte sällan, vilket leder till en splittrad och långsam utveckling. Dessutom har åtgärder som minskar utsläpp från så kallade diffusa källor39, särskilt jord- och skogsbruk, stor betydelse för förbättring av vattenkvaliteten. Då dessa källor kan vara många och dessutom inte alltid är tillståndspliktiga är det svårt att få genomslag för åtgärder endast genom tillsyn i enskilda ärenden. Vidare är omprövning av befintliga tillstånd eller rättigheter resurskrävande 36Skrivelse från vattenmyndigheterna till Miljömålsberedningen , Dnr 537-5130- 2013. 37Skrivelse från vattenmyndigheterna till Miljömålsberedningen , Dnr 537-5130- 2013. 38Ny tid ny prövning – förslag till ändrade vattenrättsliga regler (SOU 2013:69), s. 150–152. 39Diffusa källor är föroreningskällor som inte har någon tydlig definierad utsläppspunkt, eller väldigt små utsläppspunkter. Bättre samordning och struktur inom havs- och vattenmiljöområdet för myndigheterna och förekommer inte i någon större utsträck- ning40. Vid befintlig tillståndspliktig verksamhet är dessutom möjlig- heten att inom ramen för tillsynen kräva åtgärder begränsad på grund av tillståndets rättskraft41. har kritiserat det svenska systemet har fått synpunkter från angående sina förvaltningsplaner och åtgärdsprogram, utnyttjandet av undantag från miljökvalitetsnormer samt vattenprissättningen42. Kommissionen har konstaterat att det i åtgärdsprogrammen saknas information om de särskilda åtgärder som ska vidtas för att uppnå miljömålen i ramdirektivet för vatten. Brister finns i kopplingen mellan status, förbättringsbehov och de konkreta åtgärder som krävs. Många av åtgärderna är administrativa, t.ex. nya under- sökningar och övervakning. Kommissionen noterar även att många institutioner är involverade i systemet. Detta gör den admini- strativa strukturen svår att överblicka och i viss mån inte tillräckligt öppen för insyn. De svenska åtgärdsprogrammens primärt admini- strativa tillvägagångssätt med många olika aktörer gör det svårt att se hur, av vem och i vilken omfattning ett specifikt mål ska genom- föras. behöver enligt kommissionen förbättra sina åtgärds- program så att de blir mer utförliga angående de specifika åtgärder som planeras, för att möjliggöra ett planeringsverktyg som är öppet för insyn och som visar hur miljömålen kan uppnås på ett sam- ordnat sätt i alla avrinningsdistrikt. bör inkludera menings- full information om åtgärdernas räckvidd, tidsfrister och finans- iering i åtgärdsprogrammen så att landets strategi för att uppnå målen blir tydligare. 40Se t.ex. Ny tid ny prövning – förslag till ändrade vattenrättsliga regler (SOU 2013:69) s. 52 och s. 148. 41Med rättskraft menas verkan av en dom eller beslut om tillstånd, se 24 kap. 1 § . 42Se särskilt Europeiska kommissionens rapport till och Rådet om genomförandet av ramdirektivet för vatten (2000/60/EG), SWD(2012) 379 final, vol. 26/30. Bättre samordning och struktur inom havs- och vattenmiljöområdet Hur undantagsmöjligheterna har använts Kommissionen konstaterar att har tillämpat ett betydande antal undantag under den första förvaltningscykeln. Förlängda tids- frister tillämpas för nästan alla vattenförekomster i fara, vilket enligt kommissionen tyder på en låg ambitionsnivå när det gäller att uppfylla vattendirektivets miljömål om god status43. När det gäller kemisk status beror dock undantagen på långväga kvick- silverföroreningar som det tar att förändra. Kommissionen anser att det stora antalet undantag i de första förvaltningsplanerna är bekymmersamt och att bör vidta alla åtgärder som krävs för att minska antalet undantag inför nästa cykel. Vad gäller vattenprissättningspolitik anser kommissionen att principen om kostnadstäckning bör omfatta ett bredare urval av vattentjänster, bl.a. uppdämning, behandling och distribution av ytvatten, samt uppsamling, rening och bortledande av vatten. Information bör tillhandahållas om vattenprispolitikens stimulerande funktion för alla vattentjänster, med syftet att se till att vatten används effektivt. Förvaltningsplanerna bör innehålla information om hur principen om att förorenaren betalar har beaktats. Kommissionen har väckt talan mot hos i ett mål om vatten- prissättningspolitik44 där den kritik som har riktats mot liknar de synpunkter som har förts fram mot . Regeringen har uttalat stöd för den vattenprissättning som tillämpas i . Verksamhetsutövares och enskildas utredningsansvar inte alltid tydligt Miljökvalitetsnormer är tillämpliga på verksamheter och åtgärder som utförs av allt från resursstarka, stora företag till enskilda per- soner. har krav på att alla som bedriver en verksamhet eller vidtar en åtgärd ska ha kunskap om och kontroll över verk- samheten eller åtgärden och dess påverkan på miljön (2 kap. 2 § 43Europeiska kommissionens rapport till och Rådet om genomförandet av ramdirektivet för vatten (2000/60/EG), SWD(2012) 379 final, vol. 26/30, s. 63 (s. 61 i den inofficiella svenska språkversionen). 44Europeiska kommissionen mot , Mål C-525/12. Bättre samordning och struktur inom havs- och vattenmiljöområdet samt 26 kap. 19 § ). Dessa krav i kombination med att en del av de miljökvalitetsnormer som ska följas snarare är över- gripande mål som ska uppnås än konkreta gränsvärden, kan i vissa fall leda till att verksamhetsutövares och enskildas utredningsbörda blir betungande. När det gäller gränsvärdesnormer behöver verksamhetsutövare och enskilda endast analysera sin verksamhets eller åtgärds påver- kan på dessa värden. För miljökvalitetsnormer som inte är gräns- värdesnormer behöver verksamhetsutövare eller enskilda förutom påverkan på olika parametrar dessutom kunna koppla dessa para- metrar till möjligheten att följa de miljökvalitetsnormer som sätts upp, vilket gör bedömningen svårare och kan kräva särskild kompetens. Dels finns det bedömningsgrunder för vilka det saknas data som kan utgöra underlag eller där det av andra skäl finns utrymme för olika tolkningar, dels kan det vara mycket svårt eller omöjligt att avgöra hur samspelet mellan olika bedömningsgrunder fungerar och hur det kan leda till ändring i vattenförekomstens status. Motsvarande problem finns när det gäller den sökandes utred- ningsbörda vid tillståndspliktig verksamhet. Vid prövning av frågor om tillåtlighet och tillstånd och av vilka villkor som ska gälla måste en verksamhetsutövare kunna visa att tillräckliga skyddsåtgärder och försiktighetsmått till skydd för människors hälsa och miljön vidtas. Bevisbördans placering innebär också att den som söker tillstånd enligt genom utredningar och i övrigt måste visa att verksamheten kan bedrivas på ett miljömässigt godtagbart sätt i förhållande till hänsynsreglerna. Som huvudregel ska en miljö- konsekvensbeskrivning upprättas.45 I miljökonsekvensbeskrivningen ska anges hur det ska undvikas att verksamheten eller åtgärden medverkar till att en miljökvalitetsnorm enligt 5 kap. inte följs. När det rör sig om miljökvalitetsnormer som inte utgör gräns- värdesnormer medför detta inte endast att man ska ha kunskap om hur den egna verksamheten påverkar olika parametrar som gäller för vattenförekomsten. Den sökande ska dessutom analysera hur dessa parametrar inverkar på olika bedömningsgrunder och hur dessa i sin tur påverkar vattenförekomstens miljöstatus. Det kan vara svårt att bedöma hur sambandet ser ut mellan verksamhetens effekt på en viss parameter och påverkan på vattenförekomstens status. saknas även underlagsdata. Att utreda hur verksamheten påverkar möjlig- 45 (2008), Vattenverksamheter, av 11 kap. i , 2008:5. Bättre samordning och struktur inom havs- och vattenmiljöområdet heten att följa miljökvalitetsnormer kan i sådana fall kräva ett arbete av forskningskaraktär46 eller att man istället tvingas förhålla sig till så kallade expertbedömningar47. En annan konsekvens av detta är att det blir fel fokus i arbetet med miljökvalitetsnormerna. Myndigheter hamnar i diskussioner med verksamhetsutövaren om utredningsansvaret och dessa kon- flikter går inte sällan till domstol genom att myndighetens beslut överklagas. Detta resulterar i förseningar i genomförande av nöd- vändiga åtgärder och långa tidsperioder där det är oklart vad som kan och inte kan krävas av verksamhetsutövaren. Från verksamhetsutövarens synpunkt medför dagens system därför en utredningsbörda vars gränser är oklara och som i vissa delar går längre och är mer komplicerade än vad man normalt kan förvänta sig att en verksamhetsutövare har förutsättningar att göra. Från miljösynpunkt riskerar detta att leda till onödig fördröjning i arbetet med att följa miljökvalitetsnormerna. Användning av begreppet miljökvalitetsnorm och andra termer har genomfört ramdirektivet för vatten genom att i lag- stiftningen använda miljökvalitetsnormer som samlingsbegrepp för både miljökvalitetsnormer enligt ramdirektivet för vatten och andra bestämmelser om miljökvalitet som inte kallas för miljökvalitets- normer i direktivet. Av 5 kap. 2 § framgår att miljö- kvalitetsnormerna delas in i gränsvärdesnormer, målsättnings- normer, indikativa normer och övriga normer. Den utredning som föregick författningsändringarna (), förespråkade att olika termer skulle användas under samlingsnamnet bestämmelser om miljökvalitet48. Även om det i sig inte är omöjligt att ha miljökvalitetsnormer som samlingsbegrepp, verkar det ha bidragit till problem vid genomförande och till- lämpning av systemet för miljökvalitetsnormer. Miljömålen enligt ramdirektivet för vatten är till skillnad från det som kallas miljökvalitetsnormer i direktivet inte direkt tillämp- bara och mätbara gränsvärden. De anger istället mål för den vatten- 46Naturvårdsverket (2011), Vägledning om tillämpning av miljökvalitetsnormer och åtgärdsprogram inom tillsynsarbetet, s. 28. Fall som dessa borde enligt falla utanför verksamhetsutövarens undersökningsplikt. 47Bjällås U. och , M. (2013), Är målen i EU-direktiven som rör vatten genomförda på ett juridiskt korrekt sätt i svensk rätt och kan genomförandet anses funktionellt? Rapport till Miljömålsberedningen. 48Bestämmelser om miljökvalitet (SOU 2002:107), se särskilt kapitel 7. Bättre samordning och struktur inom havs- och vattenmiljöområdet kvalitet som man ska sträva efter genom att vidta alla möjliga och nödvändiga åtgärder. Miljömålen är kvalitativa snarare än kvanti- tativa och förutsätter att man utifrån ett antal bedömningsgrunder eller kriterier gör en helhetsbedömning av en vattenförekomsts status och av behovet av åtgärder. Att göra sådana bedömningar kan vara svårt. Det kan råda vetenskaplig osäkerhet om hur olika parametrar eller kvalitetsfaktorer påverkar vattenförekomstens status och det finns inte alltid data tillgängligt för de olika bedöm- ningsgrunderna. Parametrarna är dessutom inte alltid fristående från varandra utan har även en inbördes påverkan, så att åtgärder som ger gynnsamma mätresultat vid en parameter även indirekt kan leda till andra, ibland mindre gynnsamma resultat hos en annan parameter inom en annan bedömningsgrund.49 Det är i första hand medlemsstaternas myndigheter som ska ha den kompetens och de resurser som krävs för att omvandla dessa kvalitativa mål till mätbara bedömningsgrunder och mer konkreta åtgärder. Valet att använda miljökvalitetsnormer som samlingsbegrepp för olika bestämmelser om miljökvalitet kan ha bidragit till att de ibland betydande skillnaderna mellan gränsvärden, riktvärden och mål, och konsekvenserna av dessa skillnader, inte har beaktats tillräckligt i den praktiska tillämpningen inom ramen för systemet för miljökvalitetsnormer. Vi föreslår följande åtgärd för att etappmålet ska nås: Regeringen tillkallar en särskild utredare med upp- gift att se över lagstiftning och organisation för miljökvalitets- normer för vatten. Utredaren ska analysera hur systemet med miljökvalitetsnormer för vatten kan bli mer effektivt och vad som krävs för att få en tydligare struktur och ansvarsfördelning för framtagande av och beslut om åtgärdsprogram för vatten. Utredaren ska även analysera hur systemet för miljökvalitets- normer kan underlätta för den som bedriver en verksamhet eller vidtar en åtgärd att anpassa verksamheten eller åtgärden till gäl- lande miljökvalitetsnormer. Utredningen ska vara klar och nödvändiga förändringar genomförda . 49 Bjällås U. och , M. (2013), Är målen i EU-direktiven som rör vatten genomförda på ett juridiskt korrekt sätt i svensk rätt och kan genomförandet anses funktionellt? Rapport till Miljömålsberedningen, s. 39–41. Bättre samordning och struktur inom havs- och vattenmiljöområdet En ny förvaltningscykel för vattenförvaltningen börjar 2016 och vattenmyndigheterna kommer att genomföra samråd om sina förslag till åtgärdsprogram för nästa förvaltnings- cykel50. De nya åtgärdsprogrammen kommer antagligen inte att avvika kraftigt från dagens program, men kan möjligen bli mer konkreta vad gäller åtgärder och användning av styrmedel, se avsnitt 22.1. Även om en viss utveckling av åtgärdsprogrammen alltså kan ske även utan ändringar i dagens regelverk, föreslår vi att man utreder förutsättningarna för att förbättra systemet på . Översyn av lagstiftning och organisation för miljökvalitetsnormer för vatten