sou · H2B327 · 2014-05-07 00:00:00 — Nato är ett viktigt politiskt forum för dialog mellan medlemsländer samt mellan medlemsländer och partnerländer. Nato är den enda organisation som har en utvecklad förmåga för ledning och genomförande av krävande militära insatser i och globalt. Organisationen tillhandahåller den standard enligt vilken militär förmåga och interoperabilitet utvecklas. Vårt sam- arbete med Nato är också ett uttryck för vår vilja att stärka den transatlantiska säkerhetspolitiska gemenskapen. Nedan beskrivs översiktligt angivna organisationer, roller och uppgifter i de delar som berör svenska myndigheters internationella verksamhet. 6.4Förenta nationerna (FN) Att förbättra det internationella humanitära biståndet genom att sätta in det snabbt, göra det effektivt och stärka den nationella kapaciteten att förebygga och hantera katastrofsituationer hör till FN:s viktigaste uppgifter. Men ett effektivt internationellt bistånd som kan sättas in vid stora humanitära katastrofer kräver också pla- nering av samordning, logistik, diplomati och insamling av pengar. Undergeneralsekreteraren för humanitära frågor, som också är FN:s samordnare för katastrofhjälp, är FN-systemets viktigaste rådgivare, samordnare och förespråkare av frågor som rör humani- tära katastrofer. Undergeneralsekreteraren är även rådgivare till generalsekreteraren när det gäller katastrofer och föreslår vilka åt- gärder som bör vidtas. Undergeneralsekreteraren samarbetar med cheferna för operativa organ, stora frivilligorganisa- tioner, regeringar och mellanstatliga humanitära organisationer. FN:s samordnare för katastrofhjälp leder ett permanent utskott, , () inom FN-systemet för nödhjälp. Utskottet har ett nära samarbete med OCHA (se nedan). samlar humanitära organisationer både inom och utanför FN och organiserar den internationella reaktionen på katastrofsitua- tioner. Utskottet består av: Internationella organisationer, m.m. -FN:s operativa organ som arbetar med humanitärt katastrof- bistånd -FN:s högkommissarie för mänskliga rättigheter (OHCHR) -FN:s livsmedels- och jordbruksorganisation (FAO) -Världslivsmedelsprogrammet (WFP) -Stora mellanstatliga humanitära organisationer som Internation- ella migrationsorganisationen (IOM) och Internationella röda- korskommittén -Generalsekreterarens representant för internflyktingar planerar vilken typ av insatser FN-systemet ska göra vid olika katastrofer. Utskottet föreslår också vilka insatser som ska prioriteras och stödjer åtgärder som förbättrar katastrofhjälpen i olika länder. Det behandlar också många andra aspekter som rör katastrofer, som bistånd till internflyktingar Dessa områden behandlas i FN:s kon- tor för samordning av humanitära frågor (Office for the Coordina- tion of Humanitarian , OCHA). OCHA koordinerar både humanitära frågor inom FN och in- satser för nödhjälp vid såväl naturkatastrofer som katastrofer orsa- kade av människor. Arbetet med att förebygga och förbättra bered- skapen vid katastrofer har överförts till UNDP, medan minröj- ningsaktiviteter har överlämnats till DPKO (). Internationella organisationer, m.m. 6.4.2Samordning av humanitära insatser, m.m. FN samordnar de operativa organens fältinsatser för att undersöka vilka behov som finns. Man går ut med vädjanden om bidrag till finansiering av samtliga berörda FN-organs humanitära insatser, anordnar givarmöten där länder redovisar hur mycket de kommer att bidra med och följer upp detta. I princip är FN:s humanitära katastrofhjälp finansierad av frivilliga bidrag. Omfattningen av de bidrag som inkommer efter vädjandena kontrolleras och rapporter publiceras för att hålla givare och andra underrättade om utveck- lingen. har man fått in mer än . Fonden för katastrofhjälp möjliggör snabba humanitära insatser i katastrofsituationer innan givarländerna har hunnit lämna ekono- miska bidrag till katastrofhjälpen i fråga. har fonden använts mer än 50 gånger och betalat ut mer än 127 miljoner US- dollar. I en humanitär nödsituation är det viktigt att samordningen funge- rar för att man ska kunna hålla tidsplaner, undvika överlappning och dubbelarbete, inte förspilla resurser och snabbt bedöma om resurser saknas. OCHA har ett joursystem som är verksamt dygnet runt för att kunna reagera när en katastrof inträffar och sprida informationen vidare. För att kunna agera snabbt vid katastrofer, framför allt naturkatastrofer, har en katastrofgrupp upprättats med hjälp av biståndsgivande regeringar. Katastrofgruppen kan snabbt vara på plats i ett drabbat land för att hjälpa de lokala och nationella myndigheterna att undersöka vilka omedelbara insatser som behövs och att samordna dessa. FN kan också be civila och militära kata- strofteam och experter att medverka i insatserna. I har man ett stort lager med förnödenheter och utrustning som användas till katastrofhjälp och som fungerar som en knutpunkt för flygtrans- porter av förnödenheter. Vid en katastrof i ett utvecklingsland är det landsamordnaren (vanligtvis UNDP:s landrepresentant) eller en speciellt utsedd humanitär samordnare som rapporterar direkt till FN:s samordnare för katastrofhjälp, samordnar FN-systemets insatser i landet och Internationella organisationer, m.m. samarbetar med regeringar, icke-statliga organisationer och andra humanitära organisationer. I många katastrofdrabbade utvecklingsländer har också FN sär- skilda katastrofgrupper som består av landrepresentanterna för de olika FN-organen som finns i länderna. Grupperna leds av land- samordnarna. Grupperna förbereder samordnade hjälpinsatser i händelse av en katastrof. I samverkan med andra internationella organisationer och fri- villigorganisationer bedriver man olika program som syftar till att öka beredskapen för katastrofer. Systemet för tidig varning för naturkatastrofer håller på att utvecklas till att även omfatta infor- mation om andra katastrofer. Ett program för utbildning i kata- strofhantering har upprättats. Det finns också ett centralt register som innehåller uppgifter om vilken kapacitet som finns inom olika områden och som kan användas vid katastrofer. Registret omfattar till exempel information om vad humanitära organisationer har i sina katastroflager, experter på katastrofhjälp och vad olika militära och civila försvarsinstanser kan bidra med i internationellt kata- strofbistånd.1 FN-systemets humanitära insatser består inte enbart av kortsiktig katastrofhjälp utan också av insatser för långsiktig återuppbyggnad och utveckling. Syftet är att katastrofhjälpen ska bidra till framtida utveckling. Hållbar ekonomisk och social utveckling är fortfarande det bästa skyddet mot katastrofer, såväl naturliga som orsakade av människor. FN försöker bland annat bistå länder med att integrera åtgärder för förebyggande av och beredskap för katastrofer i sina övergrip- ande utvecklingsprogram. 1 OCHA administrerar också en webbsida som heter ReliefWeb. Där man hittar den senaste informationen om katastrofområden runt om i världen (). Internationella organisationer, m.m. 6.4.3FN-organ i det humanitära arbetet Nedan lämnas en översiktlig redogörelse för några av de viktigare FN-organen som arbetar med humanitära insatser, m.m. FN:s livsmedels- och jordbruksorganisation (FAO) får ofta för- frågningar om hjälp till bönder att återställa produktionen efter översvämningar, sjukdomar bland boskapen och liknande nödsitua- tioner. FAO:s katastrofbistånd samordnas av dess kontor för speci- ella katastrofinsatser. Speciella varningar ger regeringar och huma- nitära organisationer besked om vilka länder som hotas av livs- medelsbrist. När nödsituationer och naturkatastrofer inträffar spelar FN:s ut- vecklingsprograms (UNDP) landrepresentanter en viktig roll i hanteringen av nödhjälpen och återuppbyggnadsinsatserna i sam- arbete med FN:s samordnare för katastrofhjälp. Regeringar ber ofta UNDP om hjälp med att utforma återuppbyggnadsprogram och fördela bistånd. UNDP medverkar till att säkerställa att in- satser för återuppbyggnad integreras med insatser för att lindra den omedelbara nöden. På så sätt länkas humanitärt bistånd och ut- vecklingsbistånd samman och bäddar för snabbast möjliga återupp- tagande av insatser för hållbar utveckling i ett drabbat område. För att garantera att de tillgängliga resurserna ska få största möjliga effekt, genomförs varje projekt i samråd med lokala och nationella regeringsrepresentanter och UNDP:s fältkontor i landet. Att invol- vera närsamhället i projekten har bidragit till att brådskande men bestående katastrofinsatser har kommit hundratusentals offer för krig eller inbördeskonflikter tillgodo i länder som , , och . Många konfliktdrabbade samhällen har förbättrat sin levnadsstandard tack vare utbildnings- program, kreditmöjligheter och förbättrad infrastruktur. Internationella organisationer, m.m. FN:s flyktingkommissarie () tillsattes av FN:s general- församling 1951 för att hjälpa de 1,2 miljoner flyktingar i som fortfarande var hemlösa efter . om- fattas mer än 20 miljoner människor i över 140 länder över hela världen av UNHCR:s mandat. UNHCR upprättades som en till- fällig verksamhet . Men UNHCR fick förnyat mandat. är det en av världens viktigaste humanitära organisationer med huvudkontor i i och kontor i mer än 120 länder. av UNHCR:s mer än 5 500 anställda arbetar i fält, ofta under isolerade, svåra och farliga förhållanden. UNHCR har fått två gånger, 1954 och 1981. UNHCR:s flyktingkommissarie rapporterar till via ekonomiska och sociala rådet. har UNHCR också fått i uppdrag att ta sig an människor som formellt sett inte omfattas av UNHCR:s mandat. Det är människor som lever i flyktingliknande situationer. Den här kategorin omfattar människor som har fått skydd som folkgrupp eller på rent humanitära grunder, men som inte formellt har er- känts som flyktingar. De kan också vara internflyktingar som har flytt från sina hem men inte passerat en internationell gräns. I allt större utsträckning är de offer för inbördeskrig. UNHCR har också bistått invånare i belägrade områden, som till exempel under kriget i det . UNHCR samarbetar med regeringar och icke-statliga organisa- tioner (, NGOs). Inom FN- systemet är Världslivsmedelsprogrammet (WFP) en av UNHCR:s närmaste samarbetsparter som bidrar med mat och andra förnöden- heter till flyktingar. Bland andra parter kan nämnas (), (), FN:s utvecklings- program (UNDP) och för humanitära frå- gor (OCHA). Röda Korset och Internationella Migrationsorgani- sationen (IOM) gör också insatser runt om i världen. Mer än 200 frivilligorganisationer samarbetar med UNHCR om bistånd och juridisk hjälp. Totalt har UNHCR kontakt med närmare 1 000 fri- villigorganisationer som arbetar med och för flyktingar på ett eller annat sätt. Många andra organisationer, som traditionellt sett har haft väldigt litet med flyktingar att göra, arbetar nu sida vid sida med UNHCR, vilket beror på att problemen har blivit mer kom- plexa och omfattande. Internationella organisationer, m.m. UNHCR finansieras nästan helt av frivilliga bidrag från rege- ringar, frivilligorganisationer och enskilda individer. Femton stora bidragsgivande länder har länge stått för av UNHCR:s totala operativa budget. (), som primärt arbetar med att bygga upp långsiktig service för barn och mödrar i utvecklingsländerna, gör också insatser för att tillmötesgå deras behov i katastroflägen. I nära samarbete med OCHA, andra FN-organ och många fri- villigorganisationer, inriktar sitt katastrofbistånd på att tillhandahålla hälsovård, livsmedel, vatten och sanitet, grundutbild- ning och psykosocial rehabilitering av traumatiserade barn. har också blivit allt mer involverat i program för ensamma barn som har skilts från sina familjer i samband med katastrofer av olika slag och för ett förbud mot användning av landminor. fond för katastrofprogram möjliggör snabba insatser i nödsitua- tioner och finansiering av dessa i avvaktan på att andra bidrag in- kommer. Världslivsmedelsprogrammet (WFP) är ett av FN:s viktigaste organ när det gäller katastrofbistånd till människor som drabbats av natur- katastrofer och livsmedelsbrist på grund av krig, inbördeskonflikter och etniskt eller religiöst våld. Bland Världslivsmedelsprogrammets uppgifter ingår att undersöka vilka behov som finns, bidra med nöd- hjälp och samordna distributionen av förnödenheter vid katastrofer genom transporter och logistik. Vidare erbjuder man expertis och erfarenhet till givarländer och administrerar Internationella livs- medelsreserven för katastrofer, som är en livsmedelsreserv för bråd- skande behov varhelst de uppstår i världen. WFP har ett nära samarbete med OCHA, andra FN-organ, regeringsorgan och frivilligorganisationer. En överenskommelse mellan 1992 resulterade i att WFP nu ansvarar för större delen av matdistributionen till flyktingar. Allt fler utvecklingsprojekt som WFP driver omfattar såväl nöd- hjälp som utvecklingsinsatser. I en del fall har katastrof- och nöd- hjälp förbättrat samhällenas kapacitet att genomföra utvecklings- åtgärder. Internationella organisationer, m.m. Inom FN-systemet samordnar () avdelning för katastrofhjälp och humanitära insatser () inter- nationellt katastrofbistånd inom hälsoområdet. WHO:s omfattande tekniska nätverk utnyttjas för att ge medlemsstater råd om hur de kan övervaka spridningen av epidemier, kontrollera smittsamma sjukdomar, ge allmänheten hälsoinformation och utbilda vårdper- sonal för katastrofinsatser. tillhandahåller mediciner och utrustning som behövs i katastrofsituationer, där finns tekniskt bistånd och experter som undersöker behoven inom hälsoområdet. När det gäller beredskap för katastrofer är EHA:s huvuduppgift att förbättra medlemsstaters kapacitet att minska de skadliga effek- terna på människors hälsa i samband med nödsituationer och kata- strofer. 6.5Europeiska unionen (EU) När en katastrof inträffar krävs snabba hjälpinsatser. Ingripanden i rätt tid av det internationella samfundet kan göra skillnad mellan liv och död. Europeiska unionen (EU) och dess medlemsstater står tillsammans för över hälften av katastrofbiståndet till offren för naturkatastrofer och katastrofer orsakade av människor2 världen över och verkar aktivt för att den internationella humanitära rätten ska respekteras. EU är därmed världens största biståndsgivare.3 I och med Lissabonfördraget, som trädde i kraft , infördes en rättslig grund för EU:s humanitära bistånd och civilskydd. Fördraget fastställer EU:s uppgift att förbättra skydd och förebyggande av katastrofer och slår fast att EU ska tillämpa internationell humanitär rätt, bl.a. opartiskhet och icke‑diskrimine- ring.4 2Enligt de senast tillgängliga uppgifterna (2012) från Global Humanitarian ()). 3Biståndet på utgör av EU:s årliga budget, men det har ändå visat sig ha stor betydelse i krissituationer, tack vare effektiv samordning på EU‑nivå. 4År 2007 enades EU‑institutionerna och de 27 EU‑länderna om ett centralt policydoku- ment med titeln samförstånd om humanitärt bistånd. Där framhålls att EU:s humanitära bistånd inte är ett politiskt verktyg och att principerna för biståndet ska vara neutralitet, medmänsklighet, oberoende och opartiskhet. Dokumentet innehåller också en Internationella organisationer, m.m. Europeiska kommissionens viktigaste verksamhet när det gäller humanitärt bistånd, bedrivs i huvudsak genom dess generaldirekto- rat för humanitärt bistånd och civilskydd (Echo).5 Echos uppdrag innefattar både humanitärt bistånd och civilskydd. Det är främst genom dessa två mekanismer som EU kan säkra ett snabbt och effektivt tillhandahållande av katastrof- bistånd till människor efter en katastrof. Genom dessa instrument tillhandahöll EU 2012 ett betydande behovsbaserat bistånd, med en total finansiering på i åtaganden6, enligt följande: -Humanitära biståndsinsatser för omkring 122 miljoner offer för naturkatastrofer, katastrofer orsakade av människor och utdragna kriser. Bistånd gavs i mer än 90 länder utanför EU. -Aktivering av civilskyddsmekanismen (här ingår ansökningar om bistånd, förvarningar och övervakning). Eftersom EU ingår i det övergripande internationella humanitära systemet har unionen även en viktig roll att spela när det gäller att uppmuntra andra länder och regioner att öka sitt deltagande på området katastrofberedskap och katastrofinsatser. pågår utveckling av ytterligare synergieffekter mellan det humanitära bi- ståndet och civilskyddet. Genom generaldirektorat för humanitärt bistånd och civilskydd (Echo) ger EU stöd till drabbade av kata- strofer och konflikter runtom i världen och arbetar även för att för- hindra humanitära kriser. Dessa mål är en central del i EU:s verk- samhet inom området. I enlighet med sina grundläggande värde- ringar om solidaritet, respekt för mänsklig värdighet, jämlikhet och tydlig definition av de humanitära aktörernas roller i krisområden för att stärka EU:s möjlig- het att hjälpa till. 5I denna årsrapport beskrivs Europeiska kommissionens viktigaste politiska resultat och verksamhet när det gäller humanitärt bistånd, som i huvudsak bedrivits genom dess general- direktorat för humanitärt bistånd och civilskydd (Echo) . All verksamhet beskrivs inte i detalj, utan i stället redovisas de viktigaste insatserna och tendenser av allmänt intresse. för humanitärt bistånd och för civilskydd. 7Varav 108 miljoner människor fick hjälp genom humanitärt bistånd och livsmedelsbistånd och 14 miljoner människor fick hjälp genom katastrofberedskapsprogram. 8Såsom beskrivs i avsnitt 2.2 gällde totalt 16 aktiveringstillfällen länder som omfattas av EU:s civilskyddsmekanism, och 22 gällde länder som inte omfattas av mekanismen. Internationella organisationer, m.m. tolerans försöker EU, inom ramen för ECHOS arbete, skydda människors liv, minska och förebygga lidande och värna om de drabbades värdighet. Genom EU:s humanitära bistånd ges katastrofbistånd till behöv- ande utanför EU. EU:s mandat enligt förordningen om humanitärt bistånd är att rädda och skydda liv9. EU ska även förebygga eller lindra lidande och skydda enskildas integritet och värdighet genom att tillhandahålla hjälp och skydd vid humanitära kriser. Kommissionen underlättar dessutom sam- ordning med och mellan EU:s medlemsstater i samband med huma- nitära insatser och i politiskt hänseende. Vikten av att stärka beredskapen och motståndskraften hos sår- bara befolkningsgrupper åskådliggörs av de långsiktiga verkning- arna för människors liv och utkomstmöjligheter efter större kriser som jordbävningen på 2010 och den återkommande torkan på och i . Dessa katastrofer visar hur väsentligt det är att man redan i det inledande skedet av en humanitär insats även planerar för de långsiktiga återuppbyggnads- och utvecklingsbeho- ven. Biståndsarbetarna och utvecklingsaktörerna måste samarbeta för att kunna minska den förödande inverkan av återkommande katastrofer och förbättra möjligheterna till en hållbar utveckling. Kommissionen utarbetar därför en handlingsplan och riktlinjer om motståndskraft och om att knyta samman katastrof-, återanpass- nings- och utvecklingsbistånd. Kommissionen arbetar aktivt mot en bättre samordning och vill bygga upp ett närmare samarbete med andra avdelningar vid kommissionen och andra givare. Men kommissionen hanterar inte bara de omedelbara konse- kvenserna av katastrofer, utan bidrar också med förebyggande åtgärder, beredskap och återuppbyggnad. Detta innebär att kombi- nera katastrofinsatser med många olika åtgärder för att -minska riskerna för katastrofer, t.ex. genom att begränsa klimat- effekterna, -förbättra beredskapen vid katastrofer, t.ex. genom att utveckla system för tidig varning, -garantera en smidig övergång när de akuta insatserna har avslu- tats genom att ta fram lämpliga strategier, stärka den allmänna motståndskraften hos befolkningen, t.ex. genom att koppla sam- 9 Rådets förordning (EG) nr 1257/96 av om humanitärt bistånd. Internationella organisationer, m.m. man katastrofinsatser med långsiktig återhämtning och hjälp till utveckling. Målet är att tillgodose de grundläggande behoven hos dem som drabbas av en katastrof och hjälpa dem att skydda sin utkomst. Men EU:s humanitära bistånd kan se olika ut beroende på omständig- heterna. Livsmedelsbistånd kan omfatta akuta matleveranser till katastrof- drabbade människor, kontanter och kuponger, särskild näring till akut undernärda barn och utsäde och gödsel till jordbrukare. Medicinskt bistånd omfattar t.ex. vaccinationskampanjer för att förhindra epidemier, behandling av skador och primärvårdskliniker. EU kan också bidra med läkemedel, sjukhusutrustning, personal- utbildning och grundläggande hälso- och sjukvård, med fokus på utsatta grupper som gravida kvinnor och barn. Rent vatten och sanitära anläggningar är en nödvändighet i kata- strofområden för att undvika spridning av sjukdomar. Stödet om- fattar också anläggning av brunnar, borrhål och latriner, vattenled- ningar, avloppsrening och hygienutbildning m.m. Människor som blivit hemlösa får tält eller andra former av skydd. Akutinsatserna kan också omfatta reparationer av infrastruktur, minröjning, psykologiskt stöd och utbildning. Många insatser lär också lokalinvånarna att hantera katastrofer och minska effekterna av eventuella framtida katastrofer. Naturkatastrofer fortsatte att vålla mänskligt lidande och allvarliga skador världen över . EU finns i krisområden över hela världen, t.ex. , Afghani- stan, det ockuperade palestinska området, Sahelområdet och många andra delar av , och och . Kommissionen använder sig av en strategi i två delar för detta slags katastrofer. -Snabba insatser för att tillhandahålla humanitärt bistånd och för att genomföra civilskyddsinsatser. Det ges på frivillig basis av EU:s medlemsstater inom ramen för civilskyddsmekanismen till andra länder (inom eller utanför EU). Internationella organisationer, m.m. -Katastrofberedskap som innebär att man lokaliserar de geogra- fiska områden och befolkningsgrupper som är mest utsatta för naturkatastrofer och inrättar särskilda katastrofberedskapspro- gram för dessa. tillhandahöll EU humanitärt bistånd för att hantera konsekvenserna av ett antal katastrofer.10 När det gäller katastrofer orsakade av människor krävde den långt- gående konflikten och inbördeskriget i och den stora ström- men av syriska flyktingar till grannländer som , och mycket omfattande humanitär insats från EU:s sida. uppgick EU:s humanitära bistånd till till totalt . Här ingick insatser för att rädda liv både i och bland dem som tvingats fly våldet i landet. Kommissionen gjorde insatser i flera utdragna och komplicerade krissituationer, bl.a. i och Sydsudan där kommissionen har ingripit främst genom att ge tillgång till livsmedel, säkert vatten, sanitet, näring och sjukvårdstjänster. Dessutom har insatser för förebyggande/beredskap och en vaccinationskampanj genomförts. I fortsatte den mycket svåra situationen och de dåliga sociala förhållandena och kommissionens direktbistånd avser vatten och sanitet, livsmedelsbistånd och hälso- och sjukvård. I har kommissionen fortsatt att tillhandahålla direktbistånd till internflyktingar och andra flyk- tingar som man vill höja beredskapen och göra det lättare att nå utsatta grupper. I uppstod en kris och humanitära hjälparbetare måste evakueras, och vissa humani- tära baser plundrades innan en osäker vapenvila och förhandlingar gjorde det möjligt att i någon mån få till stånd en normalisering. Kommissionen gav stöd på flera områden, bl.a. skydd och tillgång till hälso- och sjukvård, och tillhandahöll dessutom grundläggande 10– Jordbävningarna i , och . –Torkan i (, , , , ), på (, , , ) och i . –Översvämningarna i , , , , , /, , , , , , , , , , , , och södra . –Cyklonerna/orkanerna/de tropiska stormarna i , (, , , , ), (, , ) och (, ). –Epidemierna främst i , , , , , , , och . Internationella organisationer, m.m. hushållsartiklar, rent dricksvatten, sanitet samt närings- och livs- medelsbistånd. EU:s krishanteringsinsatser är således varierande och återfinns inom flera sektorer.