sou · H2B357 · 2014-08-27 00:00:00 — Om den ersättningsberättigade (enligt 16 kap. 3 §) har försummat att följa avtalsvillkor om skyldighet att anmäla försäkringsfall till försäkringsbolaget eller villkor eller anvisningar enligt dessa om skyldighet att medverka till utredningen av försäkrings- fallet eller av bolagets ansvar, och försummelsen har medfört skada för bolaget, kan den ersättning som annars skulle ha betalats till honom sättas ned efter vad som är skäligt med hänsyn till omständig- heterna. Detta gäller inte om oaktsamheten har varit ringa. Om (enligt 16 kap. 4 §) den eller någon annan som begär ersättning av försäkringsbolaget efter ett försäkringssfall uppsåtligen eller av grov vårdslöshet oriktigt har uppgett eller förtigit eller dolt något av betydelse för bedömningen av rätten till ersättning från försäkringsavtalet, kan den ersättning som annars skulle ha betalats till honom sättas ned efter vad som är skäligt med hänsyn till omständigheterna. Preskription av rätt till försäkringsersättning Den som vill göra anspråk på försäkringsskydd (enligt 16 kap. 5 §) måste väcka talan från tidpunkten när det förhållande som enligt försäkringsavtalet berättigar till sådant skydd inträdde. Om den som vill ha försäkringsskydd har framställt anspråket till försäkringsbolaget , är fristen att väcka talan alltid från det att bolaget har förklarat att det har tagit slutlig ställning till anspråket. Vid återkrav mellan försäkringsbolag är fristen att väcka talan alltid från den betalning som grundar återkravet. Om talan inte väcks på detta sätt, går rätten till försäkringssskydd förlorad. I förhållanden mellan försäkringsbolag får annat avtalas om preskription än vad dessa regler. Risken för vissa meddelelanden Gör försäkringstagaren (enligt 16 kap. 6 §) sannolikt att en uppsägning från försäkringsbolagets sida eller ett meddelande som avses i 3 kap. 7 § eller 8 kap. 7 § andra stycket har försenats eller inte kommit fram på grund av omständigheter som han inte har kunnat råda över, får uppsägningen eller meddelandet verkan tidigast efter den dag då uppsägningen eller meddelandet kom fram. En uppsägning på grund av dröjsmål med premien får dock verkan senast efter den dag då försäkringsbolaget avsände den. Tvist om rätten att teckna eller behålla en försäkring Har ett försäkringsbolaget (enligt 16 kap. 7 §) i strid mot 3 kap. 1 eller 3 § vägrat någon att teckna eller förnya en försäkring, ska domstol på yrkande av denne förklara att han har rätt att teckna eller förnya försäkringen. Talan om en sådan förklaring ska väckas från det att försäkringsbolaget till sökanden har avsänt meddelande om sitt beslut, uppgift om skälen för detta och upplysning om vad sökanden skall göra för att få beslutet prövat. Väcks inte talan , är rätten att föra talan förlorad. Domstolen får bestämma att avtalstiden ska räknas från den tidpunkt som skulle ha gällt om försäkringsbolaget hade bifallit ansökan. Har ett försäkringsbolag (enligt 16 kap. 8 §) sagt upp ett försäk- ringsavtal i strid mot denna lag eller mot försäkringsavtalet, ska domstol på yrkande av försäkringstagaren förklara att uppsägningen är ogiltig. Talan om förklaring ska väckas från det att försäkringsbolaget till försäkringstagaren har avsänt uppsägningen, uppgift om skälen för denna och upplysning om vad försäkringstagaren ska göra för att få beslutet prövat. Talan behöver dock aldrig väckas före den tidpunkt när uppsägningen skulle få verkan. Väcks inte talan , är rätten att föra talan förlorad. Domstolen kan på yrkande meddela förklaring som avses i 7 eller 8 § att gälla för tiden intill dess att det föreligger ett avgörande som har vunnit laga kraft. En sådan förklaring får inte meddelas utan att försäkringsbolaget har beretts tillfälle att yttra sig över yrkandet. Försäkringsbolaget inträder (enligt 16 kap. 10 §) i den försäkrades rätt till skadestånd i fråga om utbetalning för sjukvårdskostnader och andra utgifter och förluster som bolaget har ersatt enligt försäkringsavtalet. Försdäkringsvillkor som ger bolaget större rätt till återkrav är utan verkan mot den skadeståndsskyldige. Skälen för förslaget: Det är lämpligt att motsvarande bestäm- melser om reglering av försäkringsfall vid individuell person- försäkring gäller för reglering av tjänstepensionsförmånsfall. Det bör således genom hänvisning till 16 kap. FAL tas in motsvarande bestämmelser om reglering av tjänstepensionsförmånsfall som gäller för reglering av försäkringsfall vid individuell personförsäkring. Förslag: Genom hänvisning till 19 kap. försäkringsavtalslagen införs motsvarande bestämmelser om reglering av grupptjänste- pensionsförmån som gäller reglering av gruppersonförsäkring. Bestämmelser om gruppersonförsäkring finns i 19 kap. FAL. Ett gruppavtal är ett avtal som sluts med ett försäkringsbolag för en bestämd grupp personer och som anger villkor för avtal om grupp- försäkring. En gruppersonförsäkring är en personförsäkring som meddelas enligt ett gruppavtal och som gäller under förutsättning att den försäkrade eller någon annan med särskild anknytning till denne tillhör gruppen (se 1 kap. 4 § FAL). Gruppersonförsäkring delas sedan upp i frivillig gruppersonförsäkring och obligatorisk gruppersonförsäkring. Frivillig gruppersonförsäkring är en gruppersonförsäkring som gruppmedlemmarna ansluter sig till genom en anmälan eller genom att inte avböja försäkringen (s.k. reservationsanslutning) medan obligatorisk grupppersonförsäkring är en gruppersonförsäkring som varje medlem i gruppen är direkt ansluten till på grund av gruppavtalet. Begreppet gruppföreträdare är inte definierat i lagen. I förabetena anges dock att ett i viss mån karaktäristiskt drag för gruppförsäkring är att någon som står utanför försäkringsbolagets organisation inte bara i samband med avtalsslut utan också uppträder som mellanhand mellan bolaget och gruppen, men utan att vara formellt behörig att företräda något av dem (se prop. 2003/04:150 s. 317). När det gäller ansvarsfrågan finns dock i lagen en bestämmelse som innebär att om försäkrings- bolaget ger en företrädare för gruppen i uppdrag att fullgöra en skyldighet mot gruppmedlemmarna som föreskrivs i kapitlet om gruppersonförsäkring ansvarar försäkringsbolaget, med något undan- tag, mot medlemmarna för företrädarens utförande av uppdraget (se 19 kap. 4 § FAL). Parterna i avtalet preciseras i 19 kap. 3 § FAL. Kapitlet innehåller i övrigt bestämmelser om information (5– 8 §§), tiden för försäkringsbolagets ansvar m.m. (9 och 10 §§), samtycke till att inhämta hälsouppgifter (10 a §), förnyelse av försäkringen och uppsägning till försäkringstidens utgång (11 §), en gruppmedlems rätt att säga upp eller avstå från försäkringen (12 §), verkan av att en medlem lämnar gruppen (13 §), verkan av att gruppavtalet upphör på grund av uppsägning från gruppens sida (14 §), rätten till fortsättningsförsäkring m.m. och försäkringens värde (15 §), undantag från rätten till efterskydd och fortsättnings- försäkring (16 §), försäkringsbolagets rätt att ändra försäkringen eller säga upp den (17 §), försäkringens upphörande på grund av försäkringsbolagets konkurs, m.m. (18 §), begränsning av försäkringsbolagets ansvar (19 §), premien (20–23 §§), förfogande över försäkringen (24 §), förhållande till borgenärerna (25 §), reglering av försäkringsfall m.m. (26 §) och meddelande till de försäkrade (27 §). Skälen för förslaget: Med hänsyn till definitionen av tjänste- pensionsförmån i tjänstepensionsdirektivet gör utredningen bedömningen att även motsvarigheten till gruppersonförsäkring (19 kap. FAL) bör inkluderas i den civilrättsliga regleringen av dessa förmåner. De gruppersonförsäkringar som har sin grund i kollektivavtal tecknas nämligen i vissa fall av arbetsgivaren och i andra fall av en organisation för sina medlemmar. Arbetsgivaren svarar sedan – i vart fall när det gäller obligatorisk gruppförsäkring – för premiebetalningen. Det bör således genom hänvisning till 19 kap. försäkrings- avtalslagen införas motsvarande bestämmelser om reglering av grupp- tjänstepensionsförmån som gäller reglering av grupperson- försäkring. Förslag: Genom hänvisning till 20 kap. försäkringsavtalslagen införs i huvudsak motsvarande bestämmelser om kollektiv- avtalsgrundad tjänstepensionsförmån som gäller kollektivavtals- grundad personförsäkring. Bestämmelserna om kollektivavtalsgrundad personförsäkring tillämpas (enligt 20 kap. 1 §) på personförsäkringar som tecknas av arbetsgivare för att ge skydd åt anställda, meddelas enligt ett i avtalsvillkoren angivet kollektivavtal som har slutits mellan en arbetsgivarorganisation och en arbetstagarorganisation och tecknas hos ett försäkringsbolag enligt kollektivavtalet. En kollektivavtalsgrundad personförsäkring kan omfatta även arbetsgivaren själv och andra som har anknytning till arbetsgivarens verksamhet. Närstående till anställda eller till andra försäkrade kan också omfattas av försäkringen. Det som sägs om anställda i 3–6 §§ gäller också andra som omfattas av försäkringen. Om försäkringsskyddet enligt ett kollektivavtal som avgränsas ovan, ska gälla också för anställda hos sådana arbetsgivare som inte har tecknat försäkring trots att de har varit skyldiga att göra det, ska utbetald ersättning anses som utbetalning från en kollektiv- avtalsgrundad försäkring. Bestämmelserna tillämpas också om flera försäkringsbolag med- delar kollektivavtalsgrundad försäkring för olika anställda hos samma arbetsgivare. Varje försäkringsbolag har då de skyldigheter och rättigheter som bestämmelserna anger i förhållande till dem som bolaget meddelar försäkring för. Om en försäkrad enligt kollektivavtalet får överenskomma med försäkringsbolaget om en särskild utformning av försäkrings- skyddet, anses en sådan överenskommelse som en del av det kollektivavtalsgrundade försäkringen. En arbetsgivare som (enligt 20 kap. 2 §) ingår avtal om kollektiv- avtalsgrundad försäkring med försäkringsbolaget är försäkrings- tagare. Vid tillämpning av 14 och 15 kap. och i fråga om rätten till försäkringsersättning i övrigt anses dock varje försäkrad som försäkringstagare, om försäkringen gäller på hans liv eller hälsa. Skälen för förslaget: Som nämnts i avsnitt 13.2 bör den civil- rättsliga regleringen av tjänstepensionsförmånsavtalet mellan tjänste- pensionsföretaget och arbetsgivare/arbetstagare ta sin utgångs- punkt i regleringen av personförsäkring enligt FAL. Eftersom det här är fråga om tjänstepensionsförmåner är utgångspunkten kollektivavtalsgrundad personförsäkring enligt 20 kap. FAL. De skillnader som finns mellen dessa personförsäkringar enligt FAL och de tjänstepensionsförmåner som ska regleras, gör att dett finns anledning att pröva om dessa bestämmelser i till alla delar är lämpliga att införa i den nya lagen. Förslag: Genom hänvisningen till 20 kap. försäkringsavtalslagen införs motsvarande bestämmelser om tjänstepensionsföretagens skyldighet att lämna information om kollektivavtalsgrundad tjänstepensionsförmån som gäller information vid kollektiv- avtalsgrundad försäkring. Information – kollektivavtalsgrundad personförsäkring För kollektivavtalsgrundade personförsäkringar gäller särskilda informationskrav i FAL. Av 20 kap. 3 § framgår att när en överens- kommelse som medför skyldighet för en arbetsgivare att teckna en kollektivavtalsgrundad personförsäkring har ingåtts, ska försäk- ringsbolaget och de arbetsmarknadsparter som har slutit det kollektivavtal som försäkringsvillkoren anger på lämpligt sätt informera de arbetsgivare och anställda som berörs av överens- kommelsen. Informationen ska avse arbetsgivarens skyldighet att teckna försäkring, kostnaderna för försäkringen, och omfattningen av I 20 kap. 4 § FAL preciseras vilken information som ska lämnas när en försäkring har meddelats och när försäkringen ändras eller förnyas. I 20 kap. 5 § FAL finns bestämmelser om vilken information som ska lämnas . I förarbetena10 anges att frågan om information till de försäkrade och deras arbetsgivare är av stor betydelse för att kollektivavtals- grundade försäkringar ska fungera på ett tillfredsställande sätt. Detta eftersom man kan räkna med att dessa försäkringar, vid sidan av socialförsäkringen, svarar för det grundläggande och viktigaste försäkringsskyddet för de flesta anställda. I förarbetena anförs vidare att kunskap om skyddets närmare utformning är avgörande för att de berörda ska kunna överblicka sin situation och vid behov teckna kompletterande egna försäkringar, och att informationen också är en förutsättning för att de enskilda genom sina organisationer ska kunna påverka skyddets utformning. Det anges vidare att den grund- läggande ambitionsnivån bör vara minst lika hög vid kollektiv- avtalsgrundad försäkring som vid andra försäkringstyper. Målet bör vara att ge varje försäkrad en fullgod information som på ett enkelt, och såvitt möjligt fullständigt, sätt klargör vad som gäller för honom eller henne. sägs det att de typiska kollektiv- avtalsgrundade försäkringarna avser mycket stora kollektiv och att man därför inte i alla avseenden kan räkna med samma exakthet i informationsflödet som vid främst individuell försäkring, och att man vidare måste räkna med att de informationshandlingar som går ut i stor utsträckning är standardiserade. Av förarbetena framgår också att det för kollektivavtalsgrundade försäkringar är naturligt att det i första hand är försäkringsbolaget som ska lämna den nöd- vändiga informationen till arbetsgivare och anställda, men att allmän information i stor utsträckning lämnas av arbets- marknadens parter, både före och efter försäkringens tecknande. Det anförs att detta stämmer väl med rådande synsätt att låta försäkringsbolaget och arbetsmarknadsparterna delvis gemensamt svara för informationen. Om ett försäkringsföretag inte lämnar den information som bestämmelserna avser kan, i likhet med vad som gäller för individuella försäkringar, marknadsrättsliga sanktioner tillgripas enligt MFL. En anställd som omfattas av försäkringsskyddet ska då anses som en konsument som tecknat individuell försäkring (se 20 kap. 6 § FAL). 2003/04 :150 s. 349–351. Skälen för förslaget: För tjänstepensionsföretagen bör det finnas såväl civilrättsliga som näringsrättsliga krav på information till tjänstepensionsberättigade och andra ersättningsberättigade på grund av förmånsavtal. För tjänstepensionstecknare, tjänstepensions- berättigade och andra ersättningsberättigade i ett tjänstepensions- företag bör det således finnas en grundläggande civilrättslig skyddsreglering av det slag som finns på försäkringsområdet. Utredningen anser att de informationsregler som finns i FAL kring kollektivavtalsgrundad personförsäkring är väl lämpade även för den typ av förmåner som tjänstepensionsföretagen kommer att till- handahålla. Här ska uppmärksammas att detta innebär att inblandade parter har relativt stor frihet att komma överens om hur de olika civilrättsliga informationsbehoven ska tillgodoses på bästa sätt. Det bör därför genom en hänvisning till 20 kap. FAL tas in mot- svarande bestämmelser om information som gäller kollektivavtals- grundad försäkring. 13.5.3Tiden för tjänstepensionsföretagets ansvar Förslag: Genom hänvisning till 20 kap. försäkringsavtalslagen införs motsvarande bestämmelser om tiden för tjänstepensions- företagets ansvar vid kollektivavtalsgrundad tjänstepensions- förmån som gäller sådana regler för kollektivavtalsgrundad försäkring. Tiden för försäkringsbolagets ansvar När en arbetsgivare tecknar en personförsäkring som han enligt kollektivavtal är skyldig att teckna, räknas tiden för försäkrings- bolaget ansvar (enligt 20 kap. 7 §) från och med den dag då han blev bunden av kollektivavtalet eller den dag som anges i kollektiv- avtalet. I annat fall räknas tiden från och med dagen efter den då ansökan om försäkring avgavs till försäkringsbolaget, om inte annat har avtalats eller framgår av omständigheterna. Om ett försäkringsfall inträffar innan avtal träffats om en särskild utformning av försäkringsskyddet, bestäms ansvaret efter vad som är skäligt med hänsyn till den försäkrades förhållanden och de villkor som gäller för övriga försäkrade. Skälen för förslaget: Motsvarande regler om tiden för tjänste- pensionsföretagets ansvar som för försäkringsbolagets ansvar vid kollektivavtalsgrundad personförsäkring bör införas. Förslag: Genom hänvisning till 20 kap. försäkringsavtalslagen införs motsvarande bestämmelser om förmånsavtal som gäller försäkringsavtalet vid kollektivavtalsgrundad personförsäkring. Samtycke till att inhämta hälsouppgifter Om det behövs för att pröva om uppställda hälsokrav är uppfyllda, får försäkringsbolaget (enligt 20 kap. 7 a §) begära samtycke till att inhämta uppgifter om en enskild persons hälsotillstånd. Samtycket ska lämnas på en av försäkringsbolaget särskilt upp- rättad handling. Det ska framgå av handlingen att samtycket är begränsat till att gälla under prövningen av om hälsokraven är uppfyllda. Försäkringsbolaget ska i samband med att samtycke begärs informera om innebörden av att samtycke ges. Försäkringsvillkoren får (enligt 20 kap. 8 §) innehålla att försäkringen inte kan upphöra på grund av uppsägning, så länge arbetsgivaren enligt kollektivavtal är skyldig att hålla försäkringen. Om ett sådant villkor inte gäller tillämpas följande. En för- säkring som gäller tills vidare kan sägas upp till utgången av månaden efter den då uppsägning sker. Om försäkringen gäller , kan försäkringsbolaget säga upp den för upphörande bara om premien inte betalas i rätt tid och dröjsmålet inte är av ringa betydelse. Uppsägningstiden vid dröjsmål med premie för senare premieperiod än den första ska vara minst en månad, räknat från det att försäkringsbolaget avsände uppsägningen till arbets- givaren. Försäkringsbolaget får (enligt 20 kap. 9 §) i försäkringsvillkoren förbehålla sig rätt att ändra försäkrinmgen . En ändring till de försäkrades nackdel får dock göras bara med god- kännande av de arbetsmarknadsparter som har slutit det kollektiv- avtal som försäkringen följer. Försäkringsvillkor som har utformats genom en särskild överens- kommelse mellan försäkringsbolaget och den anställde får inte ändras till den anställdes nackdel utan dennes samtycke. En försäkrad som lämnar sin anställning har (enligt 20 kap. 10 §) rätt till efterskydd, premiefri försäkring (fribrev) eller fortsätt- ningsförsäkring enligt vad som föreskrivs i försäkringsvillkoren. Detsamma gäller när någon av annan anledning inte längre upp- fyller kraven för att omfattas av försäkringen. Fortsättningsförsäkring anses som kollektivavtalsgrundad för- säkring. I stället för 7–9 §§ tillämpas dock 11 kap. 2–7 §§ och 13 kap. vid fortsättningsförsäkring. Försäkringens upphörande på grund av försäkringsbolagets konkurs Enligt 20 kap. 11 § FAL gäller att det som sägs i 11 kap. 8–10 §§ om konkurs m.m. också tillämpas vid kollektivavtalsgrundad personförsäkring. I fall som avses där har försäkringstagaren alltid rätt att säga upp ett kollektivavtalsgrundad personförsäkring att upphöra . Skälen för förslaget: Det bör genom en hänvisning till försäkringsavtalslagen tas in motsvarande bestämmelser om förmåns- avtal som gäller försäkringsavtal vid kollektivavtalsgrundad person- försäkring. 13.5.5Begränsning av tjänstepensionsföretagets ansvar Förslag: Genom hänvisning till 20 kap. försäkringsavtalslagen införs motsvarande bestämmelser om begränsning av tjänste- pensionsföretagets ansvar som gäller begränsning av försäkrings- bolagets ansvar vid kollektivavtalsgrundad personförsäkring. Begränsning av försäkringsbolagets ansvar Enligt 20 kap. 12 § gäller att det som sägs i 12 kap. 1–4 och 6–12 §§ om begränsningar av försäkringsbolagets ansvar också tillämpas vid kollektivavtalsgrundad personförsäkring. Försäkringsbolaget får dock inte vid tillämpning av 12 kap. 1–3 §§ mot den försäkrade åberopa att någon annan än denne eller någon medförsäkrad har eftersatt sin upplysningsplikt eller haft vetskap om detta. Skälen för förslaget: Det bör genom en hänvisning till 20 kap. försäkringsavtalslagen tas in motsvarande bestämmelser om begräns- ning av tjänstepensionsföretagets ansvar som gäller begränsning av försäkringsbolagets ansvar vid kollektivavtalsgrundad person- försäkring. Förslag: Genom hänvisning till 20 kap. försäkringsavtalslagen införs motsvarande bestämmelser om förfogande av tjänste- pensionsförmånsavtalet som gäller förfogande över försäkringen vid kollektivavtalsgrundad personförsäkring. Enligt 20 kap. 13 § ska det som sägs i 14 kap. om förfogande över försäkringen som huvudregel tillämpas också vid kollektivavtals- grundad personförsäkring. Försäkringsbolaget kan dock i försäkringsvillkoren bestämma att den försäkrade inte får överlåta eller pantsätta sin rätt enligt försäkringen. Ett förfogande i strid mot en sådan bestämmelse är utan verkan. Ett förbud mot överlåtelse hindrar dock inte utmät- ning eller överlåtelse vid ackord eller i konkurs i vidare mån än detta följer av vad som annars föreskrivs i lag eller annan för- fattning. Skälen för förslaget: Det bör genom hänvisning till försäk- ringsavtalslagen tas in motsvarande bestämmelser om förfogande av tjänstepensionsförmånsavtalet som gäller förfogande över för- säkringen vid kollektivavtalsgrundad personförsäkring. Förslag: Genom hänvisning till 20 kap. försäkringsavtalslagen införs motsvarande bestämmelser om förhållandet till borgenär- erna som gäller detta förhållande vid kollektivavtalsgrundad personförsäkring. Enligt 20 kap. 14 § ska det som sägs i 15 kap. om förhållandet till bogenärerna tillämpas också vid kollektivavtalsgrundad person- försäkring. Skälen för förslaget: Det bör genom hänvisning till 20 kap. försäkringsavtalslagen tas in motsvarande bestämmelser om för- hållandet till borgenärerna som gäller detta förhållande vid kollektivavtalsgrundad personförsäkring. Förslag: Genom hänvisning till 20 kap. försäkringsavtalslagen införs motsvarande bestämmelser om reglering av tjänste- pensionsförmånsfall som gäller reglering av försäkringsfall vid kollektivavtalsgrundad personförsäkring. Enligt 20 kap. 15 § ska det som sägs i 16 kap. 1–5 och 10 §§ om regleringen av försäkringsfall m.m. tillämpas också vid kollektiv- avtalsgrundad personförsäkring. Skälen för förslaget: Dert bör genom hänvisning till 20 kap. försäkringsavtalslagen tas in motsvarande bestämmelser om reglering av tjänstepensionsförmånsfall som gäller reglering av försäkringsfall vid kollektivavtalsgrundad personförsäkring. Redovisningslagstiftningen i består av bestämmelser om bokföring och redovisning som antingen är allmänna till sin karaktär och gäller för de flesta företag som bedriver närings- verksamhet såsom bokföringslagen (1999:1078) och årsredo- visningslagen (1995:1554) eller är särskilda för redovisning i en viss typ av företag. Bokföringslagen (BFL) innehåller bestämmelser om vem som är bokföringsskyldig och om räkenskapsår, löpande bokföring, årsbokslut samt arkivering av räkenskapsmaterial. Årsredovisningslagen (ÅRL) omfattar samtliga företag som är skyldiga att avsluta den löpande bokföringen med en årsredovisning. ÅRL grundar sig på Rådets fjärde direktiv /660/EEG av om årsbokslut i vissa typer av bolag1 avseende redovisning i juridisk person och Rådets sjunde direktiv /349/EEG av om sammanställd redovisning avseende koncernredovisning2. ÅRL innehåller bestämmelser om upprättande och offentliggörande av årsredovisning, koncernredovisning och delårsrapport. ÅRL är tillämplig på bland annat aktiebolag, ekonomiska föreningar, handelsbolag och stiftelser. Bestämmelser om de finansiella företagens offentliga redovisning finns i de särskilda årsredovisningslagarna för kreditinstitut och värdepappersbolag respektive för försäkrings- företag. Lagen (1995:1560) om årsredovisning i försäkringsföretag (ÅRFL) ska tillämpas av försäkringsföretag och understödsföreningar3. 1EGT L 222, 14.8 1978, s. 11, Celex 31978L0660. 2EGT L 193, , s. 1, Celex 31983L0349. 3I samband med den nya försäkringsrörelselagens införande utgick reglerna om under- stödsföreningarna i ÅRFL (se prop. 2009/10:246).