sou · H2B340 · 2014-06-12 00:00:00 — beskattas ett skadeförsäkringsföretag för sin nettoinkomst beräknad enligt bestämmelserna i inkomstskattelagen (1999:1229), förkortad IL. I 39 kap. IL finns vissa särregler för skadeförsäkrings- företag. Av 6 § följer att minskning av säkerhetsreserven ska tas upp till beskattning och att ökning av säkerhetsreserven ska dras av. Med säkerhetsreserv förstås en reserv som ska täcka sådana förluster i försäkringsrörelsen som beror på slumpmässiga eller i övrigt svårbedömbara faktorer (8 §). I förarbetena till regleringen om avsättning till säkerhetsreserv1 anges att försäkringsföretagens rätt till avsättning grundar sig på svårigheten att förutse kostna- derna i verksamheten. Med maximalt tillåten avsättning ska ett skadeförsäkringsföretag antas klara två förlustår i följd och fort- 1989/90:110. farande kunna fullgöra sina förpliktelser gentemot försäkrings- tagarna.2 Skattebestämmelserna lämnar inga upplysningar om hur avsätt- ningar till säkerhetsreserven ska beräknas. Den uppgiften är dele- gerad till . Hur avsättningar för olika slag av försäkrad egendom får beräknas framgår av föreskrifter och allmänna råd om normalplan för skadeförsäkrings- bolags beräkning av säkerhetsreserv.3 Enligt normalplanen får ett skadeförsäkringsföretags säkerhetsreserv inte beräknas till ett högre belopp än som framgår av normalplanen. Även hur upp- lösning av avsättning till säkerhetsreserven får göras är reglerat i normalplanen. Upplösning av säkerhetsreserven måste ske om den gjorda avsättningen är större vid årets ingång än vid årets utgång. För en koncern gäller att om koncernens sammanlagda maximala avsättning är större vid årets ingång än vid årets utgång ska mellanskillnaden upplösas. Upplöst belopp får fördelas fritt mellan koncernföretagen. 15.2.2Säkerhetsreservens roll ur försäkringsekonomisk synvinkel Ur ett försäkringsmatematiskt perspektiv kan avsättningar till säker- hetsreserv (S) motiveras för att säkerställa att avvikelser mellan de inträdda skadorna och de förväntade skadorna inte överstiger säkerhetsreserven med en större sannolikhet (P) än δ: δ kallas även för säkerhetsnivå. Riskpremierna ska långfristigt kunna täcka de förluster som upp- står i samband med försäkringsrörelsen. Tillfälliga avvikelser som kan uppstå i rörelsen ska kunna täckas genom att säkerhetsreserven töms och fylls. Ur ett ekonomiskt perspektiv är det dock inte någon skillnad mellan avsättningar till säkerhetsreserven och det egna kapital som 1989/90:110 s. 572-573. 3 Den senaste lydelsen av normalplanen för avsättning till säkerhetsreserv finns i FFFS 2013:8. ett försäkringsbolag måste ha för att kunna täcka sina åtaganden.4 Det beror främst på att det finns många olika typer av risker som kan uppstå i ett försäkringsbolag. Risker som ett försäkringsbolag möter är inte bara av en försäkringsteknisk natur. Andra risker som ett försäkringsbolag möter omfattar förluster avseende kapital- placeringar, makroekonomiska risker och motpartsrisker. Denna syn avspeglas också i det faktum att det är den lägsta nivån på det egna kapitalet som regleras i försäkringsrörelselagen (2010:2043) och inte den lägsta nivån på säkerhetsreserven. Säkerhetsreservens andel av det tillgängliga riskkapitalet inom svensk skadeförsäkringsrörelse är betydande. uppgick avsättningarna till säkerhetsreserv enligt statistik från Svensk Försäkring och till . Det totala egna kapitalet, bortsett från avsättningar till säkerhetsreserv, uppgick till . Tabell 15.1 visar storleken på avsättningar till säkerhetsreserv och eget kapital. Tabell 15.1 Avsättningar till säkerhetsreserven och eget kapital.5 Källa: Svensk Försäkring. har säkerhetsreservens andel av det totala riskkapitalet varierat. Mellan dessa år har den uppgått till mellan av det totala riskkapitalet. Uppgiften bygger på en sammanställning från Svensk Försäkring över 132 skadeförsäk- ringsbolag som redovisade avsättning till säkerhetsreserv. 4Stone (1973) innehåller en enkel modell som visar sambandet mellan kapital och pris- sättning i ett försäkringsbolag. 5Eget kapital består av Garantikapital eller aktiekapital, Överkursfond, Uppskrivningsfond, Reservfond, Fond för orealiserade vinster, Övriga fonder, Balanserad vinst eller förlust, Årets resultat. Av en promemoria från Svensk Försäkring framgår att säker- hetsreserven även används för att finansiera allmänna företagsrisker och inte bara för att jämna ut eventuella förluster över tid.6 Sådana förluster beskrivs till exempel av Jaffee och (1997).7 Att säkerhetsreserven stiger, både i reala och nominella termer, kan också förklaras med lönsamheten i försäkringsrörelsen. Lön- samheten presenteras i figur 15.1. har totalkostnads- procenten (combined ratio), det vill säga förhållandet mellan skade- kostnader, förvaltningskostnader och premieinkomster, varit . totalkostnadsprocent = skadekostnader+förvaltningskostnader premieinkomster Det betyder att premieinkomsterna räckt till för att täcka utgifterna som uppstod i verksamheten. Utöver premieinkomsterna har försäkringsbolagen även stora intäkter från kapitalplaceringar som inte fångas upp av beräkningen av totalkostnadsprocenten. hade svenska skadeförsäkringsföretag kapitalintäkter på 5,9 miljar- der kronor och premieintäkter på 79 miljarder kronor.8 6En beskrivning av säkerhetsreservens roll och funktionssätt hos skadeförsäkringsföretag finns i /Svensk Försäkrings promemoria inställning till Skadeförsäkringsbolagens säkerhetsreserv som fullgott riskkapital . Promemorian publicerades i samband med de s.k. Solvens II-förhandlingarna. 7Se Jaffee och (1997). Diversifieringen av katastrofrisker diskuteras bland annat av Thomann (2013) och Froot (2001). 8http:///Statistics/StatBranch/Sammandrag%20resultat%20och%2 0balansräkning/Skadeförsäkringsbolag/Skadeförsäkringsbolag%202011.xls Figur 15.1 Lönsamheten i försäkringsrörelsen Driftkostnadsprocent = förvaltningskostnader / premieinkomster Skadeprocent = skadekostnader / premieinkomster Totalkostnadsprocent = driftkostnadsprocent + skadeprocent Källa: Svensk Försäkring. Avsättning till säkerhetsreserv likställs med eget kapital En avsättning till säkerhetsreserv har stora likheter med en avsätt- ning till en periodiseringsfond. Avsättning till säkerhetsreserv skiljer sig även materiellt från andra avsättningar som försäkrings- bolagen gör, till exempel från avsättningar som görs för ej intjänade och kvardröjande risker eller avsättningar för oreglerade skador som i redovisningen tas upp som förpliktelser. Enligt Inter- national Financial Reporting Standards, förkortad IFRS,9 redovis- ningsnormer räknas avsättning till säkerhetsreserv som eget kapital. Anledningen till det är att avsättningar till säkerhetsreserven avser förluster som är okända vid bokslutet. En avsättning av annat slag får normalt endast göras när det föreligger en bindande förpliktelse men exakt tidpunkt för utbetalning och belopp kan vara osäkert. När det gäller avsättningar till säkerhetsreserven regleras dessa i riktlinjer om normalplan för avsättning till säkerhetsreserv. I det enskilda företaget innebär en avsättning till 9 IFRS regleras av . säkerhetsreserv att den skattepliktiga vinsten minskar. I likhet med en avsättning till periodiseringsfond är avsättningar till säkerhets- reserven begränsade i sin storlek. Ett golv för lägsta tillåtna avsätt- ning finns inte. En upplösning av tidigare gjorda avsättningar till säkerhetsreserv kan användas utan större begränsningar för att täcka olika typer av förluster i verksamheten. Även i detta avseende liknar säkerhets- reserven periodiseringsfonder och eget kapital. Att upplösning av säkerhetsreserven kan användas till täckande även av andra för- luster i försäkringsrörelsen än försäkringsfall framgår även av publikationer och rekommendationer som Svensk Försäkring har tagit fram.10 Hur säkerhetsreserven ska hanteras framgår även av det så kallade Solvens II regelverket. Solvens II avser att ge alla försäkringsbolag inom EU ett enhetligt regelverk som definierar solvenskapital- kraven. Under förhandlingarna framhöll den svenska försäkrings- industrin11 att det för branschen var av stor vikt att avsättningarna till säkerhetsreserven behandlades som eget kapital. Försäkrings- företagen underströk att det var av mycket stor betydelse att avsättningarna till säkerhetsreserven, inom ramen för Solvens II, skulle behandlas som eget kapital (i underlaget till förhandlingarna kallat tier 1-kapital). I promemorian påpekas dessutom att säker- hetsreserven poolas på bolagsnivå och att säkerhetsreserven får användas för att täcka förluster i försäkringsföretagets kapital- placeringsverksamhet. Branschens uppfattning ger ytterligare stöd för att avsättning till säkerhetsreserven till sin natur är lik en avsätt- ning till periodiseringsfond. Avsättning till säkerhetsreserven innehåller en skattekredit I likhet med periodiseringsfonder så innebär avsättningar till säker- hetsreserv att en skattekredit skapas. De argument som fördes fram i samband med räntebeläggning av periodiseringsfonder12 är därför relevanta även här. uppgår skattekrediten till av gjorda avsättningar till säkerhetsreserv. Den effektiva skatten på skadeförsäkringar som finansieras med säkerhetsreserven sjunker 10Promemorian SF 2009. 11Omfattar inte livförsäkringsföretag. 2004/05:38 s. 9. till följd av dessa avsättningar. Till skillnad från andra typer av eget kapital, till exempel aktiekapital eller kvarhålla vinstmedel, består avsättningar till säkerhetsreserven i sin helhet av obeskattade medel. Vad gäller storleken på skattekrediten utgörs den av den aktuella skattesatsens andel av den avdragsgilla avsättningen. I Svensk Försäkrings rekommendation avseende gemensamma nyckeltal i försäkringsbolagens årsredovisningar13 skrivs följande. Soliditet bör definieras såsom, beskattat eget kapital plus obeskattade reserver efter avdrag för latent skatt i förhållande till balans- omslutning. [] Den latenta skattesatsen bör därvidlag vara 28 pro- cent eller i respektive land gällande skattesats. Vidare kan nämnas att skadeförsäkringsföretagens beskattning har varit aktuell i en tidigare utredning.14 Där påpekas att skadeförsäk- ringsföretagen beskattas för sitt överskott ur försäkringsrörelsen. Utredningen konstaterar vidare att svårigheten med vinstberäk- ningen utgörs av de olika fondavsättningarna för att täcka försäk- ringsförpliktelserna som ett skadeförsäkringsföretag har möjlighet att göra. Utredningen konstaterar även att säkerhetsreserven inte bör innehålla några skattekonsoliderande moment.15 Utredningen anger vidare att en förutsättning för detta är att försäkrings- inspektionen16 fortlöpande reviderar och anpassar normalplanen med hänsyn till den faktiska skadeutvecklingen. 13SF (1991) Gemensamma nyckeltal i försäkringsbolagens årsredovisningar; Skadeförsäk- ringsbolag, Antagen av styrelse . 14SOU 1989:34, s. 290–292. 15SOU 1989:34, s. 291. 16Nu övervakas försäkringsbranschen av . 15.2.5Kommitténs förslag angående räntebeläggning Förslag: På avsättningar till säkerhetsreserven i skadeför- säkringsföretag ska en schablonintäkt beräknas och tas upp till beskattning. Intäkten ska beräknas till statslåneräntan vid utgången av november månad året före det kalenderår under vilket beskattningsåret går ut multiplicerad med summan av gjorda avdrag till säkerhetsreserven som den juridiska personen har vid ingången av beskattningsåret. Vad som ovan framkommer om säkerhetsreservens karaktär visar att en avsättning till säkerhetsreserv har stora likheter med en avsättning till periodiseringsfond. Då avsättning till periodiserings- fond är räntebelagd anser kommittén att det finns starka skäl för att även avsättningar till säkerhetsreserven ska räntebeläggas. Detta bedöms därför som en lämplig del av finan- sieringen av de reformer som föreslås i detta betänkande. Kom- mittén föreslår således att avsättningen till säkerhetsreserven ska räntebeläggas. Räntan föreslås tas ut i form av en schablonintäkt som hänför sig till den del av avsättningen till säkerhetsreserv som utgör en skattekredit. Schablonintäkten bör vara konstruerad på samma sätt som schablonintäkten på periodiseringsfonder då en avsättning till säker- hetsreserv innebär en skattekredit på samma sätt som en avsättning till periodiseringsfond. Det föreslås att schablonintäkten beräknas till statslåneräntan året före beskattningsåret. Förslaget tas in i en ny paragraf, 39 kap. 8 a § IL. 15.3Slopad avdragsrätt för räntekostnader på vissa efterställda lån i kreditinstitut Kommittén föreslår att avdragsrätten för räntekostnader hänförliga till en viss del av kreditinstitutens skulder slopas. De skulder som avses är efterställda lån och andra kapitalinstrument som får räknas som supplementärkapital enligt artikel 62 i EU-förordningen 575/2013. För att underlätta läsbarheten används i det följande begreppet efterställda lån för att beteckna både sådana kapital- instrument och efterställda lån som utgivits av ett kreditinstitut och som omfattas av artikel 62 EU-förordningen 575/2013. ställda lån är efterställda institutets övriga skulder. De medför rätt till betalning först efter att andra skulder har betalats. Dessa förpliktelser är därmed förknippade med en högre risk än andra skulder. finns efterställda lån främst i form av långfristiga – ibland eviga – förlagslån. Avsnittet är disponerat så att i avsnitt 15.3.1 presenteras gällande rätt och i avsnitt 15.3.2 presenteras kommitténs förslag och de överväganden som ligger bakom detta. Allmänt om efterställda lån Civilrättsligt utgörs ett efterställt lån av en skuldförbindelse där det är avtalat att borgenären, i händelse av gäldenärens obestånd, får betalt först efter övriga borgenärer.17 Efterställda lån benämns även förlagslån och ges ut i form av förlagsbevis. Förlagsbevisen är räntebärande och vanligtvis löpnade . Även så kallade eviga förlagslån förekommer. De är förlagslån där förlagsbevisen är utgivna utan att gäldenären enligt avtalsvillkoren förbundit sig att återbetala lånet. Eftersom innehavaren av ett förlagsbevis tar en större risk än innehavaren av en obligation är räntan i allmänhet högre. Ett förlagbevis skulle följaktligen kunna ses som ett mellan- ting mellan en preferensaktie och en obligation. Ur företagets perspektiv kan således emission av förlagslån ses som ett alternativ till nyemission av aktier. Skatterättsligt saknas en särskild defini- tion av efterställda lån. Huvudregeln vid sådant förhållande är att beskattningen följer de civilrättsliga klassificeringarna. Som nämnts ovan intar förlagslånen närmast ett mellanting mellan eget kapital, preferensaktier och skuldförbindelser. I avsaknad av en särskild skatterättslig definition av efterställda lån måste i praktiken en 17 Betydelsen av efterställningsvillkor är bland annat avgörande vid obeståndssituationer. fastställde i beslut av mål nr Ö 3700-02, dom. Hovrätten hänvisade till förarbetena som angav att frågan om en fordran är efterställd får avgöras genom tolkning av villkoren och omständigheterna i det enskilda fallet (se prop. 1995/96:5 s. 231). Efterställningsvillkoren kunde även vara begränsade till vissa samman- hang, till exempel konkurs men inte ackord. Avgörande var vad som avtalats. Hovrätten menade att avtalet inte kunde tolkas annat än enligt sin klara och entydiga ordalydelse. Efterställdhet gällde alltså bara vid likvidation och konkurs, inte vid ackord under företagsrekonstruktion. bedömning i det enskilda fallet göras om ett efterställt lån, skatterättsligt, utgör en skuldförbindelse eller eget kapital. Efterställda lån hos kreditinstitut regleras kraven på storlek på kapitallbas hos kreditinstitut i EU-förordningen 575/2013. Av artikel 1 framgår att den är tillämplig på de institut som omfattas av Direktiv /36/EU18. avses bland annat kredit- institut. Av artikel 4 i förordningen, definitioner, framgår i punkt (1) att med kreditinstitut förstås ett företag vars verksamhet består i att från allmänheten ta emot insättningar eller andra återbetalbara medel och att bevilja krediter för egen räkning. I punkt (3) anges att med institut förstås ett kreditinstitut eller värdepappersföretag. När termen institut används vidare i texten avses endast sådana kreditinstitut som avses artikel 4 punkt (1). När samtliga institut som omfattas avses anges det med termen banksektorn. I förordningen regleras vilka nivåer på eget kapital ett institut måste hålla. Det kapital som får räknas som eget kapital under kapitaltäckningskravet får bestå av primärkapital och sekundär- kapital. Primärkapitalet delas in i kärnprimärkapital och övrigt primärkapital för kapitaltäckningsändamål. Förordningen baseras på de internationella s.k. III-reglerna och syftar främst till att ange hur stort kapital ett institut ska ha i relation till riskerna i verksamheten. Dessutom kan i egenskap av tillsynsmyndighet ställa institutsspecifika krav.19 Det som bör nämnas här är att eget kapital (enligt en viss definition) får ingå i det primära kapitalet om det helt kan täcka förluster i en fortlevnadssituation och om det vid konkurs eller likvidation prioriteras efter alla andra krav. Exempel på sådant kapital är aktiekapital och kvarhållna vinstmedel men också vissa hybridinstrument. Kapitalkravet enligt förordningen innebär att instituten måste ha en kapitalbas som motsvarar av de riskvägda till- gångarna (beräknade på ett visst sätt), varav ska 18Direktiv /36/EU av om behörighet att utöva verksamhet i kredit- institut och om tillsyn av kreditinstitut och värdepappersföretag, om ändring av direktiv /87/EG och upphävande av direktiv /48/EG och 2006/49/EG. 19Dessa regleras främst av direktiv /36/EU. utgöras av primärkapital. Supplementärkapital får således utgöra högst av de riskvägda tillgångarna. Som supplementärkapital räknas enligt artikel 62 bland annat efterställda lån. För att ett efterställt lån ska få räknas in i kapital- basen måste även vissa villkor enligt artikel 63 vara uppfyllda. Dessa går i huvudsak ut på att det ska vara fråga om lån emitterade till annan än koncernföretag eller närstående företag, företag där emittenten kontollerar av röster eller kapital, samt att avtalad avkastning på lånen inte får göras beroende av framtida kreditvärdighet hos emittenten. Lånen måste även löpa och får inte innehålla klausuler som gör det förmån- ligt att lösa in lånen men före den avtalade löptidens slut. För instituten utgör upptagande av efterställda lån en form av finansiering som utan att utgöra eget kapital mot utgivande av någon form av egenkapitalinstrument ändå får räknas in i kredit- institutens kapitalbas. Då de efterställda lånen normalt betraktas som skuldbevis har det inneburit att instituten, som de kunnat upprätthålla en acceptabel kapitalbas, fått skattemässigt avdrag för kostnaden för den del av kapitalanskaffningen som består av efterställda lån. Förslag: Räntekostnader hänförliga till efterställda lån som getts ut av ett kreditinstitut och som omfattas av bestämmelserna i artikel 62 i EU-förordningen 575/2013 om vilka låneinstrument som får ingå i kreditinstituts kapitalbas ska inte få dras av. Ovanstående genomgång av gällande rätt visar att efterställda lån ligger nära eget kapital och att de också i praktiken i många avseende behandlas som sådant. Det finns starka argument för att efterställda lån hos kreditinstitut bör behandlas på samma sätt som eget kapital. Kommitténs huvudförslag och alternativa förslag kan båda för- väntas ha en positiv effekt på den finansiella stabiliteten i den icke- finansiella sektorn. Genom att minska incitamenten till skuldsätt- ning kommer företagen att stärka sin soliditet. Till följd av för- slagen kan det antas att icke-finansiella företag i kommer att vara mindre känsliga för konjunkturnedgångar. Detta har en stor samhällsekonomisk betydelse.20 Sambandet mellan skuldsätt- ning och känslighet för konjunkturella svängningar kallas för den finansiella acceleratorn. Sambandet beskrivs i avsnitt 7.4. Det kan antas att (hög) skuldsättning i ett företag under vissa omständig- heter har negativa effekter på andra företag som följd, se och (2000). Med undantag för den schablonintäkt för finansiell sektor som föreslås i avsnitt 14.8 i huvudförslaget och i avsnitt 16.7 i det alter- förslaget förväntas kommitténs förslag inte ge något incita- ment till att minska skuldsättningen i den finansiella sektorn. är skuldsättningen särskilt hög i banksektorn. Exempel- vis utgörs balansräkningens skuldsida i de fyra storbankerna i till av eget kapital och av skulder. Att huvudförslaget och det alternativa förslaget inte ger några incitament till att minska skuldsättningen beror på att dessa inte påverkar möjligheten att kvitta finansiella kostnader mot finansiella intäkter så länge de finansiella kostnaderna understiger de finan- siella intäkterna. Det kan antas att detta gäller i den finansiella sektorn. För att bredda skattebasen och ge incitament att höja solideten i banksektorn anser kommittén att slopad avdragsrätt för räntekostnader hänförliga till viss del av kreditinstitutens skulder är ett lämpligt instrument. Kommittén föreslår således ett brutto- avdragsförbud för räntekostnader på vissa efterställda skulder. De skulder som avses är efterställda lån och andra finansiella instru- ment som får räknas som supplementärkapital enligt artikel 62 i EU-förordningen 575/2013. EU-förordningen 575/2013 reglerar bland annat kapitalteckningen i banksektorn. Förslaget finns i en ny paragraf, 24 kap. 10 a § IL. 20 Se bland annat (2010) för en uppskattning av de samhällsekonomiska kost- naderna. 15.4Justering i reglerna om behandling av underskott vid ägarförändringar I syfte att förenkla reglerna om behandling av underskott vid ägarförändringar i 40 kap. IL föreslås ett par mindre förändringar. Förslaget innebär en viss justering vid tillämpningen som påverkar beräkningen av den s.k. beloppsspärren. Den regel där ändringarna införs är en undantagsregel som i det följande benämns som ventilen. Avsnittet inleds med en redogörelse för gällande rätt och ett särskilt avsnitt som behandlar just den aktuella undantags- regeln (15.4.1 och 15.4.2). Därefter presenteras kommitténs förslag (15.4.3). I detta avsnitt följer en översiktlig beskrivning av reglerna om begränsning av avdrag underskott i samband med ägarförändringar. Regler om tidigare års underskott finns i 40 kap. IL. Kapitlet är uppbyggt med en huvudregel och efterföljande undantag från denna huvudregel. Huvudregeln innebär att underskott från tidi- gare år ska dras av (40 kap. 2 § IL). Det är således fråga om en i grunden obegränsad rätt att vid beskattningen göra avdrag underskott. De mest omfattande inskränkningarna i huvudregeln är de begränsningar som inträder när det har skett en ägarförändring. Det finns fyra olika former av ägarförändringar som anges i lagen. Begränsningarna sker i dessa fall i form av två olika spärrar, beloppsspärren och koncernbidragsspärren. Med ägarförändring avses att någon annan får det bestämmande inflytandet över ett underskottsföretag21. Ett företag anses ha ett bestämmande inflytande över ett annat företag om det är dotter- företag till det förra enligt ett antal associationsrättsliga regleringar, det vill säga att ägandet uppgår till av rösterna i företaget.22 I vissa fall kan även annat än ett företag (fysisk person, dödsbo, utländsk juridisk person och svenskt handelsbolag) för- 21Med underskottsföretag avses ett företag som hade ett underskott det föregående beskatt- ningsåret eller som har ett eget eller övertaget underskott som inte har fått dras av än bland annat på grund av koncernbidragsspärren. Se närmare 40 kap. 4 § IL. 22Se närmare om dessa förutsättningar i 40 kap. 5 § IL. värva det bestämmande inflytande som utlöser beloppsspärren. Förvärvaren får i så fall det bestämmande inflytandet över ett företag om företaget skulle ha varit dotterföretag till förvärvaren om denne hade varit ett svenskt aktiebolag.23