sou · H2B352d2 · 2014-07-03 00:00:00 — Resolutionsmyndigetens bedömning i den frågan ska framgå av beslutet. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 23.3.5. Paragrafen genomför artiklarna 17.4 och 17.7 i resolutions- direktivet. Av paragrafen framgår vilka åtgärder som ska vidta när den har fått ett ärende överlämnat till sig. Inspektionen ska, med utgångspunkt från de väsentliga hinder som resolutions- myndigheten har identifierat, besluta om föreläggande enligt 26 §. Dessa åtgärder ska dock vara proportionerliga till det hinder som ska undanröjas. Här hänvisas till författningskommentaren till 4 §. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 23.3.5. Paragrafen genomför delar av artiklarna 12.1, 12.2, 13.2 och 13.3 i resolutionsdirektivet. Av paragrafen första stycke framgår att om ett institut ingår i en koncern ska den omfattas av en koncernresolutionsplan. Den planen ska identifiera vilka åtgärder som resolutionsmyndigheten avser att vidta mot företaget i fråga och, i förekommande fall vilka åtgärder som utländska resolutionsmyndigheter avser att vidta mot där hemmahörande företag. En koncern kan bestå av enbart företag i . I den kan det emellertid också finnas företag i andra länder inom EES. I båda dessa fall ska det upprättas koncernresolutionsplaner. För en gräns- överskridande koncern beror dock innehållet i planen på vad myndigheterna kan komma överens om, se följande paragrafer. En gränsöverskridande koncern definieras i 2 kap. 2 § som en koncern med moder- och dotterföretag i flera länder inom EES. Enligt andra stycket bör en plan också ange hur resolutionen ska finansieras. Planen får i så fall innehålla en överenskommelse om att kostnaderna ska fördelas mellan finansieringsarrangemangen i de olika länderna. ska i ett sådant fall bära sin del av kostnaderna. Hur kostnaderna ska fördelas mellan de olika finansieringsarrangemangen kommer sannolikt att framgå av olika fördelningsnycklar. Den överenskommelse som träffas om finansieringen kommer att ligga till grund för överenskommelser om hur kostnaderna faktiskt ska fördelas om företaget fallerar. Finansieringsplaner är nämligen en del av de koncernresolutions- ordningar som myndigheterna ska försöka komma överens om enligt 10 kap. Tredje stycket beskriver vem som ska upprätta en koncern- resolutionsplan för en inte gränsöverskridande koncern och med vem samråd ska ske. Av fjärde stycket framgår att det är den samordnande resolu- tionsmyndigheten som ska upprätta planen. Planen ska tas fram inom ramen för resolutionskollegiet. Planen ska tas fram tillsam- mans med de berörda resolutionsmyndigheterna och eftersamråd med relevanta behöriga myndigheter. Den samordnande resolutionsmyndigheten får involvera resolutionsmyndigheter från tredjeland (se artikel 13.2 i resolutionsdirektivet). kan ingå i samarbetet antingen som samordnande resolutionsmyndighet eller i egenskap av resolutions- myndighet för något av dotterföretagen. Bestämmelsen behandlas i avsnitten 23.4.1 och 23.4.2. Paragrafen genomför artiklarna 13.4 första stycket, 13.7 och 13.10 i resolutionsdirektivet. Paragrafen behandlar överenskommelser om koncern- resolutionsplaner för en gränsöverskridande koncern. ska enligt första och andra styckena, oavsett om den är samordnande resolutionsmyndighet eller ansvarig för ett dotterföretag ska försöka komma överens med de övriga rele- vanta resolutionsmyndigheterna om en koncernresolutionsplan för en gränsöverskridande koncern. En sådan överenskommelse ska träffas . Som framgår av 16 § kan dock förlängas i avvaktan på att myndigheterna utreder vilka åtgärder som ska vidtas för att undanröja eventuella väsentliga hinder mot att hantera ett institut inom ramen för konkurs, likvidation eller resolution. Av tredje stycket framgår att resolutionsmyndigheten när den är samordnande resolutionsmyndighet, ska ompröva ett gemensamt beslut i där angivna fall. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 23.4.3. 8 och 9 §§ Paragraferna genomför artikel 13.5 första stycket och artikel 13.6 första stycket i resolutionsdirektivet. Paragraferna beskriver vad som gäller om myndigheterna inte lyckas komma överens enligt 7 §. Då ska den samordnande resolutionsmyndigheten fatta beslut om koncernåterhämtnings- planen. De övriga resolutionsmyndigheterna ska upprätta och anta planer för de individuella instituten och besluta om dem. ska inför beslutet beakta synpunkter och reservationer från de utländska myndigheterna. Av detta följer också att resolutionsmyndigheten i beslutet ska ange vilken hänsyn den tagit till de övriga myndigheternas synpunkter och varför den avviker från den bedömning som gjorts av de övriga myndig- heterna. Att besluten ska vara motiverade följer av förvaltnings- lagen (1986:223). Bestämmelserna behandlats i avsnitt 23.4.3. Paragrafen genomför artiklarna 13.5 andra stycket, 13.6 andra stycket och artikel 13.9 i resolutionsdirektivet. Av paragrafens första stycke framgår vad som gälle om en utländsk resolutionsmyndighet inom fristen hänskjuter ett ärende som avses i 8 eller 9 § till för bindande medling. Resolutions- myndigheten ska följa ett beslut från . Om inte yttrar sig inom en månad får resolutionsmyndigheten fatta sitt beslut. Detta gäller dock inte om resolutionsmyndigheten anser att det på något sätt kan inkräkta på finanspolitiska ansvar. Som framgår av andra stycket får resolutionsmyndigheten inte hänskjuta ett ärende till efter fyramånadersfristens utgång, se även 29 kap. 7 §. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 23.4.3. Paragrafen genomför artikel 13.8 i resolutionsdirektivet. Av paragrafen framgår att resolutionsmyndigheten är bunden av beslut som fattas av utländska resolutionsmyndigheter och detta även om resolutionsmyndigheten inte har deltagit i beslutet. beslut som fattas av utländska myndigheter kommer dock inte direkt att binda de svenska företagen, men kanske deras moder- företag. De beslutade planerna kommer exempelvis att ligga till grund för resolutionsmyndighetens beslut om hur stort minimi- kravet på de nedskrivningsbara skulderna ska vara enligt 4 kap. i lagen. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 23.4.3. Paragrafen genomför artikel 13.10 i resolutionsdirektivet. Av paragrafen framgår att resolutionsmyndigheten är skyldig att underrätta den samordnande resolutionsmyndigheten om den anser att en koncernresolutionsplan som beslutats strider mot finanspolitiska ansvar. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 23.4.3. Paragrafen genomför artikel 87 j i resolutionsdirektivet. Av bestämmelsen framgår bl.a. att en koncernresolutionsplan som beslutas för en gränsöverskridande koncern som huvudregel ska följas av resolutionsmyndigheten. Den får dock avvika från planen om den bedömer att resolutionsändamålen skulle uppnås effektivare med hjälp av andra åtgärder. Se även exempelvis 10 kap. 4 §. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 23.4.3. Paragrafen genomför delar av artikel 16 i resolutionsdirektivet. Av paragrafen framgår vilken bedömning som ska göras av möjligheten att hantera en koncern om ett eller flera institut i den fallerar. Den bedömningen ska göras med utgångspunkt från möjligheten att hantera respektive koncernföretag. Beträffande bedömningen i övrigt hänvisas till författningskommentaren till 2 §. Bestämmelserna är tillämpliga både på en gränsöverskridande och en inte gränsöverskridande koncern. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 23.4.4. 15 och 16 §§ Paragraferna genomför artikel 17.2 i resolutionsdirektivet. Av 12 § framgår att resolutionsmyndigheten ska underrätta bl.a. det institut som myndigheten anser att det finns väsentliga hinder mot att hantera de inom ramen för konkurs, likvidation eller resolution. En sådan underrättelse, från resolutionsmyndigheten eller en utländsk resolutionsmyndighet, leder enligt 16 § till att den tid som myndigheterna har på sig att fatta ett beslut skjuts fram. Man kan säga att klockan stannar medan processen pågår. För en gränsöverskridande koncern ska ett eventuellt beslut föregås av den process som beskrivs i 16–25 §§. Bestämmelserna behandlas i avsnitt 23.4.5. Paragrafen genomför artikel 18.1 i resolutionsdirektivet. När ett institut ingår i en gränsöverskridande koncern ska resolutionsmyndigheten enligt bestämmelsen i denna paragraf försöka komma överens med de övriga resolutionsmyndigheterna om vilka åtgärder som ska vidtas för att undanröja eller minska eventuella hinder. Detta beslut hanteras enligt den process som beskrivs i 18–25 §§. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 23.4.5. 18 och 19 §§ Paragraferna genomför delar av artiklarna 18.2–18.4 i resolutions- direktivet. Bestämmelserna i 18 och 19 §§ beskriver inledningen av pro- cessen för att komma fram till vilka åtgärder som ska vidtas för att undanröja eller minska eventuella hinder mot att rekonstruera eller avveckla en gränsöverskridande koncern. Den liknar den process som gäller för en individuell resolutionsplan. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 23.4.5. Paragrafen genomför delar av artikel 18.4 och artikel 18.5 första meningen i resolutionsdirektivet Paragrafens första stycke beskriver vad myndigheterna ska försöka komma överens om när resolutionsmyndigheten är den samordnande resolutionsmyndigheten. Överenskommelsen ska träffas inom den tid som anges i andra stycket. Av tredje stycket framgår att detsamma gäller när resolutionsmyndigheten ansvarar för något av dotterföretagen. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 23.4.5. Paragrafen genomför artikel 18.5 andra meningen i resolutions- direktivet. Av paragrafens första stycke framgår att den överenskommelse som myndigheterna träffar ska vara motiverad och vilka det ska skickas till. Överenskommelsen är bindande för resolutions- myndigheten. Den ska enligt andra stycket omsätta beslutet i åtgärder mot institutet när det behövs. Det kan t.ex. bli nödvändigt om överenskommelsen innebär att ett svenskt institut ska ändra något i sin verksamhet. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 23.4.5. 22 och 23 § Paragraferna genomför delar av artikel 18.6 första och andra styckena och av artikel 18.7 första stycket i resolutionsdirektivet. Av paragraferna framgår att om myndigheterna inte kommer överens inom tidsfristen, ska resolutionsmyndigheten inleda den process som beskrivs i 3–5 §, beroende på vilket beslut det är fråga om. Eventuella beslut om åtgärder överlämnas alltså till . Om resolutionsmyndigheten inte är samord- nande resolutionsmyndighet bör den beakta den samordnande resolutionsmyndighetens beslut. Att besluten ska vara motiverade framgår av förvaltningslagen. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 23.4.5. Paragrafen genomför artiklarna 18.6 tredje stycket, 18.7 andra stycket och 18.9 i resolutionsdirektivet. Paragrafens behandlar Ebas bindande medling i olika avseenden, se författningskommentaren till 10 §. Punkterna g, h och k i artikel 17.5 motsvarar dem i 26 § första stycket 7, 8 och 10. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 23.4.5. Paragrafen genomför artikel 18.8 i resolutionsdirektivet. Av paragrafen framgår att beslut som fattas i enligt 20 § liksom beslut motsvarande de i 22 eller 23 § som fattas av utländska myndigheter är bindande för resolutionsmyndigheten och ska ligga till grund för eventuella beslut som den fattar. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 23.4.5. Paragrafen genomför artikel 17.5 i resolutionsdirektivet. Av paragrafen framgår vilka åtgärder ett institut eller ett annat koncernföretag kan föreläggas att vidta för att undanröja eller minska väsentliga hinder. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 23.3.5. Paragrafen genomför artiklarna 10.5, 11.1, 13.1. Av bestämmelsen framgår att ett institut eller ett moderföretag inom EES ska ge resolutionsmyndigheten den hjälp och det stöd som den behöver för att upprätta planen. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 23.3.2. 4 kap. Minimikravet på nedskrivningsbara skulder Paragrafen genomför delar av artiklarna 45.1, 45.4, 45.5 och 45.14 i resolutionsdirektivet Paragrafens första stycke innehåller en definition av minimikravet på nedskrivningsbara skulder. Vilka skulder som är kvalificerade framgår av 2 kap. 2 §. Det är emellertid inte alla kvalificerade skulder som får räknas med när kravet bestäms utan bara de som är medräkningsbara. Vilka de är framgår av föreskrifter meddelade med stöd av 30 kap. 1 §. Detta framgår av andra stycket Av tredje stycket framgår hur derivatskulderna ska tas med vid beräkningen av de totala skulderna. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 17.2. Paragrafen genomför delar av artiklarna 45.7 och 45.8 i resolutions- direktivet. Av bestämmelsen första stycke framgår att resolutionsmyndigheten i varje enskilt fall ska besluta om minimikravet på nedskrivningsbara skulder. Beslutet ska fattas efter samråd med . Av 3 § framgår vilka övergripanden omständigheter som ska beaktas när kravet fastställs. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får precisera kriterierna närmare, se 30 kap. 1 §. Av paragrafens andra stycke framgår att ett krav ska uppfyllas även på gruppnivå. Beslutet fattas av den samordnande resolutions- myndigheten resolutionsmyndigheten är samordnande resolutionsmyndigheten ska den samråda med . För en gränsöverskridande koncern ska beslutet fattas enligt den process som beskrivs i 6–10 §§. Av tredje stycket framgår att resolutionsmyndigheten får besluta att kravet ska tillämpas av vissa andra företag på individuell nivå. Även ett sådant beslut ska fattas efter samråd med . Bestämmelsen behandlas i avsnitten 17.3 och 17.6. Paragrafen genomför delar av artiklarna 45.6, 45.8 andra stycket och 45.15 i resolutionsdirektivet. Av paragrafen framgår vad som är vägledandende för storleken på det krav som ställs på företaget i fråga. Det handlar om att säkerställa att det kan hanteras inom ramen för resolution. Om resolutionsmyndigheten bedömer att ett institut inte kommer att försättas i resolution kan dock kravet sättas till noll. Kravet ska beslutas i anslutning till resolutionsplaneringen och en resolutionsplan ska innehålla information om kravet. Om det i samband med den planeringen bedöms att det finns väsentliga hinder mot att hantera ett institut genom resolution, kan institutet föreläggas att ändra detta, exempelvis genom att emittera nya skulder. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om vilka kriterier som får ligga till grund för den bedömningen. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 17.2. Paragrafen genomför delar av artikel 45.1 i resolutionsdirektivet. Av paragrafens först stycke framgår att kravet ska vara uppfyllt , Av 13 § framgår att resolutionsmyndigheten ska övervaka att så är fallet. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 17.2. Paragrafen genomför artikel 45.13 i resolutionsdirektivet. Av bestämmelsen framgår att resolutionsmyndigheten kan kräva att det berörda företaget uppfyller kravet med vissa typer av kvalifi- cerade skulder. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 17.5. 6–10 §§ Paragraferna genomför artiklarna 45.9 och 45.10 i resolutions- direktivet. Bestämmelserna beskriver om hur myndigheterna ska försöka komma överens om kravet för en gränsöverskridandekoncern och vad som händer om de inte gör det. Processen behandlas närmare i avsnitt 17.7. 11 och 12 §§ Paragraferna genomför artiklarna 45.11 och 45.12 i resolutions- direktivet. Av paragraferna framgår vilka möjligheter det finns för att göra undantag för vissa institut. Bestämmelserna behandlas i avsnitten 17.8 och 17.9. Paragrafen genomför delar av artikel 45.15 i resolutionsdirektivet. Av paragrafen framgår att resolutionsmyndigheten ska övervaka att kravet uppfylls. Övervakningen ska avse både individuella och gruppbaserade krav, beroende på vad som är tillämpligt. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får föreskriva vilken information ska rapporteras lämna till resolutionsmyndigheten för dess övervakning. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 17.2. Åtgärder för att förbereda resolution och undvika fallissemang Paragrafen genomför delar av artiklarna 68.1, 68.3, 68.5 och 68.6 i resolutionsdirektivet. Det sakliga innehållet motsvaras av 12 kap. 4–7 och 9 §§. Därför hänvisas till författningskommentarerna till de bestämmelserna. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 10.3. 2 och 3 § Paragraferna genomför artikel 55 i resolutionsdirektivet. För att säkerställa att det är möjligt att skriva ned eller kon- vertera skulder, ska de nämnda företagen i sina skulder ta in villkor som innebär att borgenären erkänner att skulden kan komma att skrivas ned eller konverteras och accepterar en eventuell minskning av kapitalbeloppet eller det utestående beloppet eller kon- verteringar eller indragningar som kan bli följden av antingen ett beslut om inom ramen för resolution eller utanför resolution enligt 5 kap. Bestämmelsen är tillämplig på relevanta skuldinstrument eller kvalificerade skulder som omfattas av lagstiftningen i tredje land, utom de uppräknade kvalificerade insättningarna. Detta gäller dock bara om det inte framgår något annat av kommissionens tekniska standarder eller om resolutionsmyndig- heten har beslutat något annat i ett enskilt fall eller med stöd av föreskrifter meddelade med stöd av 30 kap. 1 §. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 24.2. Paragrafen genomför delar av artikel 27.2 i resolutionsdirektivet. Av paragrafen framgår att resolutionsmyndigheten får förelägga ett företag att kontakta potentiella köpare i syfte att förebreda en eventuell resolution av företaget. Av bestämmelsen framgår att ett sådant föreläggande endast får utfärdas efter en underrättelse från enligt 15 kap 2 b § LBF eller25 kap. 2 b § LVM. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 29.4.2. Paragrafen genomför artiklarna 10.8 och 71.7 i resolutions- direktivet. Av paragrafen framgår att resolutionsmyndigheten får kräva att ett företag för register över ingångna avtal. Myndigheten kan när som helst kräva att företaget upprättar ett sådant register. De avtal som ska registreras är finansiella avtal och andra avtal av särskilt stor betydelse för företagets verksamhet. Med den sistnämnda typen av avtal avses bl.a. avtal som är hänförliga till den företagskritiska verksamheten, t.ex. . Av artikel 71.8 framgår att ska ta fram förslag till tekniska standarder för tillsyn angående den information om finansiella avtal som registren minst bör omfatta samt under vilka omständigheter myndigheterna bör kräva av ett företag att det upprättar ett sådant register. För att få en fullständig bild av regleringen måste dessa tekniska standarder beaktas. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får också meddela föreskrifter om bl.a. registrens innehåll, se 30 kap. 1 §. Beträffande rätt att besluta om upp- rättande av register hänvisas till 13 kap. 8 a LBF och 23 kap. 3 b § LVM. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 24.4. Paragrafen genomför artiklarna 54.1 och 54.2 i resolutions- direktivet. Av paragrafen framgår att resolutionsmyndigheten i samband med resolutionsplaneringen får förelägga ett företag att höja sitt maximikapital för att underlätta den nedskrivning eller kon- vertering som kan komma att ske om företaget försätts i resolution. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 24.3. 6 kap. Nedskrivning och konvertering av relevanta kapitalinstrument utanför resolution Paragrafen genomför delar av artikel 36.4 och artikel 59.10 i resolutionsdirektivet. Paragrafen innehåller två olika delar. För det första anger den att innan beslutar om nedskrivning eller konver- tering ska den se till att det finns en sådan värdering som anges i 7 kap. 1 §. Jämför författningskommentaren till nämnda bestäm- melse och 7 kap. 3 §. Med utgångspunkt från den värderingen ska den sedan fastställa hur mycket kapitalinstrumenten behöver skrivas ned för att absorbera förluster så att substansvärdet blir noll, dvs. så att till- gångar och skulder är lika stora. Den ska också fastställa med vilket belopp de kapitalinstrumenten behöver konverteras till kärn- primärkapital. Konverteringsbehovet kommer att styras av vad som krävs för att företaget eller koncernen inte längre ska fallera eller sannolikt, dvs. att genom åtgärden ska företagets återges livskraften. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 30.3. 2–4 §§ Paragraferna genomför artikel 59.3 b–d i resolutionsdirektivet. Av bestämmelserna framgår när ska fatta beslut om skuldnedskrivning eller konvertering av relevanta kapitalinstrument för ett företag som är hemmahörande i . Bestämmelserna behandlas närmare i avsnitten 30.2 och 30.9. Paragrafen genomför artikel 59.3 e i resolutionsdirektivet. Av bestämmelsen framgår hur ska besluta om nedskrivning och konvertering av relevanta kapitalinstrument om ett företag behöver statligt stöd samt möjligheten för att på motsvarande sätt skriva ned eller konvertera alla efterställda skulder i en sådan situation. Bestämmelsen behandlas utförligt i avsnitt 30.9. Bestämmelsen har behandlats utförligt i avsnitt 30.9. 7–10 §§ Paragraferna genomför artiklarna 62.1 och 62.3 och 62.8 i resolutionsdirektivet. Av paragraferna framgår att ska underrätta andra myndigheter när den överväger att fatta ett beslut om ned- skrivning eller konvertering. Tillsammans med de underrättade myndigheterna ska den överväga om det finns några realistiska alternativa åtgärder som kan vidtas inom rimlig tid. åtgärder avses tidiga ingripanden och andra tillsynsåtgärder. Dit hör också tillskott av eget kapital eller andra medel som kan bidra till att företagets eller koncernens problem åtgärdas. Av paragraferna framgår att ska försöka komma överens med den utländska berörda myndigheten om behovet att vidta åtgärder. Om det finns alternativa åtgärder ska den berörda myndigheten se till att de vidtas. Om de inte kommer att vidtas får myndigheten ompröva sitt beslut. Bestämmelsen behandlas utförligt i avsnitt 30.9. 11–13 §§ Paragraferna genomför artiklarna 60.1a och 47.1 i resolutions- direktivet. Bestämmelsen motsvaras av 17 kap 1–4 §§. Skillnaden här är att åtgärderna endast avser poster i kärnprimärkapitalet. I övrigt hän- visas till författningskommentaren till de paragraferna. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 30.4. Paragrafen genomför delar av artikel 60.1 och artikel 60.2 i resolu- tionsdirektivet. Bestämmelsen motsvaras av 22 kap 16 §. Skillnaden här är att denna paragraf endast avser sådana skulder som får räknas in i kapitalbasen, de s.k. relevanta kapitalinstrumenten. Därför hänvisas till författningskommentaren till den paragrafen. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 30.4. Paragrafen genomför artikel 60.3 i resolutionsdirektivet. Bestämmelsen innehåller ett antal anvisningar som ska alltså aktivt verka för att uppfylla de vid en konvertering. Om någon av punkterna 1–4 inte kan uppfyllas bör alternativa åtgärder övervägas, inklusive resolution. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 30.5. Paragrafen genomför artikel 53.1 i resolutionsdirektivet. Motsvarande bestämmelse finns i 22 kap 22 § Därför hänvisas till författningskommentaren för dem bestämmelserna. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 30.7. Paragrafen genomför artikel 59.7 i resolutionsdirektivet. Bestämmelsen behandlas utförligt i avsnitt 30.6. Paragrafen genomför artikel 60.4 i resolutionsdirektivet. Bestämmelsen anger att får förelägga ett företag som kan bli föremål för nedskrivning eller konvertering av relevanta kapitalinstrument att stämman i företaget ska ge styrelsen i företaget det bemyndigande som krävs för att företaget utan ytterligare stämmobeslut ska kunna ge ut ett tillräckligt antal kärnprimärkapitalinstrument. Vad som menas med ett tillräckligt antal kärnprimärkapitalinstrument får bestämmas i det enskilda fallet. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 30.8. Paragrafen genomför delar av artikel 36.1. Det är resolutionsmyndighetens ansvar att en värdering som beaktar alla krav i 7 kap. är utförd innan resolutionsåtgärder vidtas. En värdering enligt 7 kap. ska även vidtas innan nedskrivning eller konvertering av kapitalinstrument genomförs. I dessa fall är det ansvar att denna värdering utförs, se författ- ningskommentar till 6 kap. 1 §. En värdering ska också vara utförd innan resolutionsmyndigheten fattar beslut att ett visst institut uppfyller villkoren för resolution.