sou · H2B319 · 2014-04-10 00:00:00 — Apotekstekniker utbildade i som erhåller svensk legitimation som receptarie blir därigenom behöriga att utöva receptarieyrket, trots att utbildningarna är olika. Dessutom görs ingen åtskillnad mellan vad receptarier och apotekare i är behöriga att utföra, varför apotekstekniker i praktiken kan komma att bli behöriga att utföra sådana sysslor som det normalt krävs en femårig apotekarutbildning för.33 En konsekvens av inriktningen att beakta enskildas faktiska kompetens i enlighet med livslångt lärande torde bli att medlemsländerna istället, i den mån det finns skyddsvärda intressen som motiverar en yrkesreglering, väljer en regleringsteknik 33 I flertalet andra medlemsländer finns inte receptarieyrket reglerat utan yrkesverksamheten ryms inom apotekaryrket. Erkännande av yrkeskvalifikationer m.m. som utgår från vilken faktisk kompetens som krävs för viss yrkes- verksamhet snarare än utbildningsnivån. Utredningen kan konstatera att det inte är helt enkelt att avgöra var gränsen går mellan när en mottagande medlemsstat kan kräva kompensationsåtgärder och när man i stället är skyldig att bevilja partiellt tillträde till yrket. Dessutom kan det uppstå situationer då det är svårt att avgöra om rätten till erkännande överhuvudtaget gäller. Som nämns ovan förutsätter nämligen detta att yrkesverk- samheten i mottagarlandet är jämförbar med den som har utövats i hemlandet, se avsnitt 8.3.1. Enligt bestämmelsen om partiellt tillträde är den mottagande medlemsstaten endast skyldig att ge partiellt tillträde då användandet av kompensationsåtgärder skulle medföra att den sökande skulle vara tvungen att gå igenom hela den utbildning som krävs för tillträde till yrket. Skyldigheten att ge partiellt tillträde är sålunda kopplat till kompensationsåtgärden anpassningsperiod och i det följande bortses därför från att den sökande även har rätt att välja lämplighetsprov som kompensationsåtgärd, se närmare avsnitt 8.5.1.2. Direktivet utgår enligt skäl 7 till ändringsdirektivet från antagandet att den enskilde själv föredrar partiellt tillträde framför kompensationsåtgärden anpassningsperiod, vilket inte nödvändigtvis måste vara fallet. Men oavsett om yrkesutövaren uttryckligen ansökt om partiellt tillträde eller inte ska myndigheten pröva om förutsättningarna för det är uppfyllda. Syftet med det partiella tillträdet är att låta en yrkesutövare i vart fall utöva sådan verksamhet som han eller hon är fullt kvalifi- cerad för i sitt ursprungsland, i stället för att tvinga yrkesutövaren att behöva genomgå en så omfattande anpassningsperiod att det skulle motsvara en helt ny utbildning. är kompensation genom anpassningsperiod definierat som utövande av ett reglerat yrke i den mottagande medlemsstaten under en behörig yrkes- utövares ansvar, eventuellt åtföljt av kompletterande utbildning.34 En anpassningsperiod får dessutom inte överstiga . Åtminstone i teorin finns det situationer som inte omfattas av vare sig kravet på att erbjuda anpassningsperiod eller kravet på att tillåta partiellt tillträde. Så skulle exempelvis vara fallet om det för ett visst yrke krävs en fyraårig utbildning och den sökande endast har likvärdiga formella kvalifikationer motsvarande . 34 Artikel 3.1.g) i det moderniserade yrkeskvalifikationsdirektivet. Erkännande av yrkeskvalifikationer m.m. sådant fall kan den mottagande medlemsstaten inte utforma en anpassningsperiod som understiger . Den mottagande medlems- staten är inte heller skyldig att erbjuda partiellt tillträde eftersom den sökande, som har sex månaders utbildning i bagaget, inte behöver genomgå ett helt utbildningsprogram för att få tillträde till yrket. I praktiken torde dock en dylik situation knappast uppstå, eftersom så stora skillnader i kompetenskrav mellan olika stater inte torde förekomma rörande jämförbara yrken eller verksamheter. Det är utredningens uppfattning att de behöriga myndigheterna bör tolka och tillämpa dessa regler utifrån dess syften. En yrkes- utövare från ett annat land bör därför endast då det är nödvändigt för att värna ett erkänt allmänintresse nekas tillträde till ett yrkes- område som reglerats i . Grundregeln är att en yrkesutövare som på grund av bristande kvalifikationer inte kan ges tillträde till ett yrke som reglerats i ska erbjudas antingen en anpass- ningsperiod eller ett lämplighetsprov. I de fall skillnaderna mellan det yrke som regleras i och den yrkesverksamhet som den sökande utövat i ursprungslandet är så stora att det inte är möjligt att erbjuda en anpassningsperiod som understiger , eller då anpassningsperioden innehåller krav på genomgång av en hel utbildning alternativt omfattande kompletterande utbildning, ska den behöriga myndigheten ge partiellt tillträde om sökanden så önskar och övriga villkor för detta är uppfyllda. Det måste dock åter poängteras att om det yrke som har utövats i hemlandet inte alls är jämförbart med det yrke till vilket tillträde söks, är den nya lagen inte tillämplig (se avsnitt 8.3.1). I en sådan situation ska alltså ansökan avslås. Partiellt tillträde ska inte tillämpas för yrkesutövare som omfattas av någon av ordningarna för automatiskt erkännande. Det innebär att yrkesutövare som av någon anledning inte kan få sina yrkeskvalifikationer automatiskt erkända, utan bedöms i enlighet med den generella ordningen, ska kunna komma ifråga för ett partiellt tillträde till sådan yrkesverksamhet som utövaren är fullt ut kvalificerad för i sitt ursprungsland och som objektivt kan särskiljas från vad som omfattas av det reglerade yrket. Det gäller även om yrket i sig omfattas av någon av ordningarna för automatiskt erkän- nande. Om förutsättningarna för partiellt tillträde är uppfyllda, men den behöriga myndigheten anser att tvingande hänsyn till allmänintresset motiverar att partiellt tillträde inte bör beviljas, får myndigheten neka partiellt tillträde, under förutsättning att allmän- intresset inte kan skyddas genom mindre ingripande åtgärder. Erkännande av yrkeskvalifikationer m.m. är enligt utredningens bedömning vanskligt att närmare ge sig in på hur denna prövning bör gå till. Det måste finnas skäl av hänsyn till allmänintresset som motiverar att tillträde till en verksamhet som objektivt kan särskiljas från ett reglerat yrke nekas en yrkesverksam som är fullt ut kvalificerad i ursprungslandet. Myndigheten ska också anse att det inte räcker med mindre ingripande åtgärder, som t.ex. att arbetet utförs under överinseende av en yrkesverksam som är fullt behörig att utöva det reglerade yrket i , för att uppnå målsättningen med allmänintresset. Behöriga myndigheter kan med fördel utnyttja den plattform för erfarenhetsutbyte som utred- ningen föreslår inrättas genom ett råd för reglerade yrken, se avsnitt 11.8. Även kommissionen kommer sannolikt att intressera sig för hur medlemsländerna tillämpar bestämmelsen om partiellt tillträde, då sådan statistik ska inrapporteras i enlighet med artikel 60. Som ovan nämnts markeras tydligt i ändringsdirektivet att utvecklingen går från att jämföra utbildningars formella nivå och längd till att i stället bedöma reell kompetens uppnådd i enlighet med livslångt lärande.35 Det förtydligas i direktivet att behöriga myndigheter vid jämförelsen mellan utbildningarna ska utgå från sådana kunskaps- och kompetensområden, uppnådda färdigheter och kompetenser som är grundläggande för utövande av yrket.36 Det vill säga, en fullständig överensstämmelse kan inte krävas. Innan den behöriga myndigheten beslutar att en sökande ska genomgå en anpassningsperiod eller ett lämplighetsprov måste myndigheten beakta i vad mån yrkesverksamhet eller livslångt lärande i ett medlemsland eller tredjeland, kan kompensera för de avvikelser som framkommer när utbildningarna jämförs.37 I praktiken förutsätter det att myndigheten har klart för sig vilka element i en utbildning som kan anses vara grundläggande för att kunna utöva yrket. I de fall det enda krav som ställs är en examen som återfinns i examensordningen framgår det av denna vilka de väsentliga kraven på utbildningen är. I vissa fall ställs dels krav på en examen som finns i examensordningen, 35Se t.ex. artikel 12 i det moderniserade yrkeskvalifikationsdirektivet samt skäl 11 till ändringsdirektivet. 36Artikel 14.4 i det moderniserade yrkeskvalifikationsdirektivet. 37Artikel 14.5 i det moderniserade yrkeskvalifikationsdirektivet. Erkännande av yrkeskvalifikationer m.m. dels tillkommer i praktiken ytterligare krav. I sådana fall, samt för yrken där det ställs krav på utbildning som inte återfinns i examens- ordningen, måste det enligt utredningens bedömning i myndighets- föreskrifter närmare anges vilka grundläggande krav som ska gälla för yrket. Sådana föreskrifter, som givetvis inte får innehålla något som inskränker den rätt till erkännande som enskilda har enligt den horisontella förordningen, gör det möjligt för enskilda att på förhand få information om vilka grundläggande krav som gäller för att få utöva reglerad yrkesverksamhet i . Dessa krav kommer nämligen att ligga till grund dels för Universitets- och högskolerådets bedömning av de utländska utbildningskvalifikationerna (se ovan avsnitt 8.1), dels för den behöriga myndighetens samlade prövning av sökandens yrkes- kvalifikationer, vilken även innefattar t.ex. yrkeserfarenhet eller kompletterande svensk utbildning. Slutligen kommer en sådan sammanställning av grundläggande krav att kunna tjäna som utgångs- punkt när lämplighetsprov ska sättas samman, se nedan avsnitt 8.5.1.2. 8.5.1.2Rätt att välja kompensationsåtgärd Utredningens förslag: En behörig myndighet som beslutar om kompensationsåtgärder ska enligt den nya förordningen ge sökanden möjlighet att välja mellan att genomgå en anpassnings- period eller att göra ett lämplighetsprov, om inte annat särskilt föreskrivs eller om sökandens kvalifikationer skiljer sig från kvalifikationskraven på visst angivet sätt. Om sökanden ska göra ett lämplighetsprov ska den behöriga myndigheten se till att detta kan ske . De föreskrivande myndigheterna ska bemyndigas att meddela föreskrifter om undantag från rätten att välja kompensationsåtgärd. Skälen för utredningens förslag Enligt artikel 14.1–2 i direktivet får medlemsstaterna under vissa förutsättningar kräva att en sökande genomgår en anpassningsperiod eller gör ett lämplighetsprov. Huvudregeln är att den sökande ska ha rätt att välja om han eller hon vill genomgå en anpassningsperiod eller göra ett lämplighetsprov. Till denna huvudregel finns i artikel 14.3 Erkännande av yrkeskvalifikationer m.m. undantag där medlemsländerna ges rätt att inskränka den enskildes valmöjlighet. I det moderniserade yrkeskvalifikationsdirektivet har ytterligare undantagsmöjligheter införts, vilket sammanfattningsvis innebär att undantag från yrkesutövarens möjlighet att välja anpass- ningsperiod eller lämplighetsprov kan göras för yrken förknippade med rådgivning avseende nationell rätt samt för en rad sjukvårds- yrken. Undantag kan enligt artikel 14.3 fjärde och femte stycket även göras om sökandens utbildningsnivå och utbildningskraven skiljer sig åt enligt fastställda steg. Om en medlemsstat anser att det för ett bestämt yrke är nödvändigt att begränsa yrkesutövarens valmöjlighet ska den i förväg underrätta de andra medlemsstaterna och kommissionen, och lägga fram dokument som visar att undantaget är berättigat. Denna underrättelseskyldighet avhandlas i avsnitt 11.2. Yrkesutövarens rätt att välja kompensationsåtgärd regleras huvud- sakligen i de behöriga myndigheternas föreskrifter. I de fall val- möjligheten begränsats har detta dock i vissa fall skett i lag och förordning. Begränsningar i valmöjligheten finns avseende advokat- yrket,38 vissa sjukvårdsyrken39 och fastighetsmäklare.40 Enligt vad utredningen erfarit vid sina kontakter med behöriga myndigheter finns det ibland en diskrepans mellan vad som framgår av föreskrifter när det gäller sökandens möjlighet att välja kompensationsåtgärd och hur det fungerar i praktiken. Framförallt tycks detta bero på att de behöriga myndigheterna har svårt att ta fram personligt anpassade lämplighetsprov. Det framgår dock klart av det moderniserade yrkeskvalifikationsdirektivet att de behöriga myndigheterna, med vissa specifika undantag, är tvungna att ge sökanden möjlighet att välja mellan anpassningsperiod och ett personligt anpassat lämplighetsprov. 388 kap. 2 § tredje stycket första meningen . 394 kap. 8 § 3 föreskrifter om erkännande av yrkeskvalifikationer inom hälso- och sjukvården. 4018 § fastighetsmäklarförordningen. Erkännande av yrkeskvalifikationer m.m. För att kunna ta fram personligt anpassade lämplighetsprov är det enligt utredningen nödvändigt att den behöriga myndigheten preciserar vilka kvalifikationer som är väsentliga för utövandet av yrket. Som framgår ovan är en sådan precisering också är nöd- vändig för att Universitets- och högskolerådet i första skedet, se avsnitt 8.1, ska kunna bedöma om en sökandes utländska kvalifika- tioner motsvarar vad som krävs i . Med utgångspunkt i preciseringen av vilka krav som är väsentliga för utövandet av yrket kan den behöriga myndigheten sedan utforma eller upphandla lämplighetsprov uppdelat i olika kompetensblock. En sökande kan därefter få välja mellan en anpassningsperiod eller att göra de block av provet som enligt Universitets- och högskolerådets och den behöriga myndighetens bedömning inte motsvaras av de utländska kvalifikationerna. Även om direktivet under vissa förutsättningar medger att medlemsstaterna föreskriver om undantag från rätten att välja mellan anpassningsperiod och lämplighetsprov, anser utredningen att huvud- regeln bör föras in i den nya förordningen. Detsamma gäller de generella undantag som anges i artikel 14.3 fjärde och femte stycket, dvs. då sökandens utbildningsnivå och de nationella utbildningskraven skiljer sig åt enligt fastställda steg. Av förordningen om erkännande av yrkeskvalifikationer ska det således framgå att om en behörig myndighet har fattat beslut om kompensationsåtgärder ska den sökande ges möjlighet att välja mellan att genomgå en anpassnings- period och att göra ett lämplighetsprov, om inte annat föreskrivs eller om sökandens kvalifikationer skiljer sig från kvalifikationskraven på det sätt som anges i artikel 14.3 fjärde och femte stycket. Om särskilda föreskrifter behövs avseende ett visst yrke eller en viss sektor bör de kunna meddelas av de föreskrivande myndigheterna. Förordningen ska därför förses med ett bemyndigande rörande detta. Slutligen framgår av direktivet att om sökanden ska göra ett lämplighetsprov ska den behöriga myndigheten se till att detta kan ske från tidpunkten för beslutet. Även denna tidsfrist bör anges i den nya förordningen.41 41 Om ett lämplighetsprov ska anordnas för att kontrollera tillfälliga tjänstetillhandahållare eller inom ramen för ansökan om ett yrkeskort gäller andra tidsfrister, jfr artikel 7.4 samt artikel 4d.5. Erkännande av yrkeskvalifikationer m.m. 8.5.2Automatiskt erkännande av yrkeserfarenhet Utredningens förslag: Skyldigheten att i vissa fall automatiskt erkänna yrkeserfarenhet från ett annat land inom EES eller i ska framgå av den nya lagen. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska bemyndigas att meddela ytterligare föreskrifter om automatiskt erkännande av yrkes- erfarenhet enligt det moderniserade yrkeskvalifikationsdirektivet och de genomförandeakter som Europeiska kommissionen antagit med anledning av direktivet. Utredningens bedömning: finns det inget yrke i som omfattas av direktivets bestämmelser om automa- tiskt erkännande av yrkeserfarenhet. Skälen för utredningens förslag och bedömning Automatiskt erkännande av yrkeserfarenhet regleras i artikel 16–19 i det moderniserade yrkeskvalifikationsdirektivet. Om det för vissa verksamheter inom hantverk, industri och handel krävs kunskap och förmåga av allmän, affärsmässig eller yrkesmässig art omfattas dessa, på de villkor som anges i kapitel II, av automatiskt erkännande av kvalifikationer styrkta genom yrkes- erfarenhet. De verksamheter som avses anges i bilaga IV till det moderniserade yrkeskvalifikationsdirektivet. Se vidare avsnitt 3.2.2.2. Det finns inte några yrken som regleras genom krav på kunskap och förmåga av allmän, affärsmässig eller yrkesmässig art. Bland de yrken som listas i bilaga IV i direktivet är det endast besiktningstekniker som reglerats i . För detta yrke ställs dock inte enbart krav på kunskap och förmåga av allmän, affärs- Erkännande av yrkeskvalifikationer m.m. mässig eller yrkesmässig art, utan även krav på formell kompetens. Tillträde till detta yrke ska sålunda handläggas enligt den generella ordningen. Utredningen bedömer därför att det inte föreligger något reglerat yrke i för vilket ordningen för automatiskt erkännande av yrkeserfarenhet ska tillämpas. Därmed saknas anledning att vidta några genomförandeåtgärder avseende artikel 17 till 19 i direktivet. Den allmänna rätten till automatiskt erkännande av yrkeserfarenhet, som anges i artikel 16, bör emellertid genomföras genom en bestämmelse i den nya lagen, så att denna täcker alla de ordningar som föreskrivs i direktivet. Vidare bör regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer bemyndigas att meddela ytterligare föreskrifter om automatiskt erkännande av yrkeserfarenhet. För det fall man väljer att framöver reglera ett yrke i genom att ställa krav på kunskap och förmåga av allmän, affärsmässig eller yrkesmässig art kan därmed de nödvändiga genomförandeåtgärderna ske i sektorsförfattning på lägre normnivå. Även om inget yrke i bedöms vara reglerat i enlighet med ordningen för automatiskt erkännande av yrkes- erfarenhet kan det finnas behov för svenska yrkesutövare att kunna utverka sådana intyg som kan komma att krävas i annat medlems- land där yrkesverksamhet regleras i enlighet med denna ordning, se avsnitt 10.3. 8.5.3Automatiskt erkännande på grundval av samordning av minimikraven för utbildning Utredningens förslag: I den horisontella lagen ska anges att yrkeskvalifikationer som har förvärvats i en annan stat inom EES eller i och som ger rätt att där utöva yrkesverksamhet som apotekare, barnmorska, läkare, sjuksköterska, tandläkare eller veterinär, ska erkännas automatiskt i de fall som anges i föreskrifter som har meddelats i anslutning till patientsäkerhetslagen respektive lagen om verksamhet inom djurens hälso- och sjukvård. Det ska framgå av patientsäkerhetsförordningen och i för- ordningen om verksamhet inom djurens hälso- och sjukvård att en ansökan om legitimation som omfattas av bestämmelserna om automatiskt erkännande ska handläggas enligt förfarande- bestämmelserna i den nya horisontella förordningen. Erkännande av yrkeskvalifikationer m.m. Skälen för utredningens förslag Automatiskt erkännande på grundval av samordning av minimi- kraven för utbildning regleras i artikel 21 och i bilaga V till det moderniserade yrkeskvalifikationsdirektivet. Medlemsstaterna ska automatiskt erkänna bevis på formella kvalifikationer att utöva yrkena läkare, sjuksköterska med ansvar för allmän hälso- och sjukvård, tandläkare, veterinär, barnmorska, apotekare och arkitekt, om yrkesutövarens examensbevis återfinns i den uppräkning av nationella examina som återfinns i direktivets bilaga V. Dessa examensbevis ger sålunda innehavaren möjlighet att utöva sitt yrke i alla medlemsstater, på samma villkor som de som förvärvat sina kvalifikationer i den mottagande medlemsstaten. Direktivet kräver i bl.a. artikel 23 att behöriga myndigheter i vissa uttryckligen angivna fall godtar utbildningar som avviker från de samordnade minimikraven, t.ex. i enlighet med förvärvade rättig- heter. Sådana ansökningar ska dock behandlas i enlighet med den generella ordningen. Se vidare avsnitt 3.2.2.3 och 4.11. Automatiskt erkännande av veterinärexamina regleras i Jordbruks- verkets föreskrifter.42 Automatiskt erkännande av övriga examina regleras i föreskrifter.43 Arkitekt utgör inte ett reglerat yrke i och för detta yrke saknas därför regler om automatiskt erkännande av yrkeskvalifikationer från andra länder. De yrken som berörs av det automatiska erkännandet är i många fall sådana där rörligheten över gränserna är omfattande. Vidare är reglerna som styr erkännandet av kvalifikationer inom dessa yrken en central del av direktivet. De utbildningar som samordnats genom direktivet berör dock endast två sektorer, hälso- och sjuk- 42Statens jordbruksverks föreskrifter och allmänna råd (SJVFS 2009:83) om behörigheter för djurhälsopersonal. 43Socialstyrelsens föreskrifter (SOSFS 2007:23) om erkännande av yrkeskvalifikationer inom hälso- och sjukvården. Erkännande av yrkeskvalifikationer m.m. vården och djurens hälso- och sjukvård, och det finns därför inte anledning att ta in de materiella bestämmelserna om automatiskt erkännande på grundval av samordning av minimikraven för utbild- ning i den horisontella lagstiftningen. Vilka utländska examina som omfattas av ordningen för automatiskt erkännande bör därför även i fortsättningen anges i respektive Jordbruks- verkets föreskrifter. I formell mening bör dock den nya lagen och förordningen även gälla för automatiska erkännanden. Med detta i åtanke, samt för att underlätta för läsaren, ska den horisontella lagen ange att yrkes- kvalifikationer som har förvärvats i en annan stat inom EES eller i och som ger rätt att där utöva yrkesverksamhet som apotekare, barnmorska, läkare, sjuksköterska, tandläkare eller veterinär ska erkännas automatiskt i de fall som anges i föreskrifter som har meddelats i anslutning till patientsäkerhetslagen respektive lagen om verksamhet inom djurens hälso- och sjukvård. En följd av att den nya lagen och förordningen ska gälla även vid prövningen av en ansökan som omfattas av den automatiska ord- ningen är att den nya förordningens förfarandebestämmelser blir direkt tillämpliga. Patientsäkerhetsförordningen och förordningen om verksamhet inom djurens hälso- och sjukvård ska förses med bestämmelser som tydliggör detta. 8.5.4Automatiskt erkännande på grundval av gemensamma utbildningsprinciper Utredningens förslag: Det ska av den horisontella lagen framgå att för det fall kommissionen fattar beslut om gemensamma utbildningsramar eller utbildningsprov som omfattas av, ska en sökande som genomgått en sådan utbildning eller avlagt ett sådant prov automatiskt godkännas för att utöva yrket på samma villkor som en sökande som har inhämtat nödvändiga yrkeskvalifikationer i . Vidare ska regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer bemyndigas att meddela ytterligare föreskrifter i enlighet med de delegerade akter och genomförandeakter som kommissionen antar på detta område. Erkännande av yrkeskvalifikationer m.m. Skälen för utredningens förslag Automatiskt erkännande på grundval av gemensamma utbildnings- principer regleras i artikel 49a och 49b i det moderniserade yrkes- kvalifikationsdirektivet. Direktivet föreskriver att sådana minimikrav för kunskaper, färdigheter och kompetenser som behövs för att kunna utöva ett specifikt yrke ska kunna fastställas genom delegerade akter, så kallade gemensamma utbildningsramar, som deltagande medlems- länder ska kunna lägga till grund för automatiskt erkännande. På motsvarande sätt kan ett gemensamt utbildningsprov fastställas, och en sökande med godkänt resultat ska automatiskt erkännas för yrket på samma villkor som innehavare av kvalifikationer uppnådda i medlemsstaten i fråga. Se vidare avsnitt 4.13.4. Bestämmelserna om gemensamma utbildningsprinciper införs genom ändringsdirektivet, varför det inte finns någon reglering rörande detta. Det saknas ännu delegerade akter som fastställer gemensamma utbild- ningsramar eller gemensamma utbildningsprov. För ett fullständigt genomförande av det moderniserade yrkeskvalifikationsdirektivet krävs dock att direktivets grundläggande artiklar rörande automatiskt erkännande på grundval av gemensamma utbildningsprinciper införs i nationell rätt .