sou · H2B34 · 2014-02-03 00:00:00 — 32I det uppdrag som värdepappersmarknadsutredning (Fi 2013:04) fått ingår bl.a. att behandla frågan hur intressekonflikter till följd av provisioner och andra ekonomiska incita- ment ska hanteras (se dir. Fi 2013:55). 33Undersökningen genomfördes av TNS –. Se bilaga 4 för en sammanfattning av undersökningen och dess resultat såvitt avser de frågor som är av direkt intresse för utredningen. Att välja är att avstå intervjuer (med personer ). I undersökningen deltog drygt 3 600 personer, varav 477 personer telefonintervjuades. Av de tillfrågade i undersökningen uppgav att de i livet på eget initiativ tagit kontakt med företag som erbjuder rådgivning och förvaltning av sparande för att köpa sådana tjänster. Av dessa hade cirka en tredjedel tagit sådana kontakter . ansåg att de inte har behov av sådana tjänster, medan ansåg att de har stort eller mycket stort behov (det framgår inte om det är de som faktiskt har tagit kontakt med råd- givare på eget initiativ). Av samma undersökning framgår att av de tillfrågade i livet köpt privatekonomisk rådgivning. En viss efterfrågan verkar således finnas, men den är tämligen blygsam. Å andra sidan verkar det också finnas ett slags överdrivet behov av rådgivning. Det förefaller som om exempelvis de s.k. PPM-råd- givarna34 har fått kunder förvånansvärt lätt. Antalet personer som har köpt rådgivning eller förvaltning av sin premiepension har 2012 uppskattats av till cirka 700 000.35 Men råd- givningen har generellt sett inte tillkommit till följd av initiativ från kunden, utan genom att PPM-rådgivarna bearbetat privatpersoner genom mycket intensiv och ibland ytterst tveksam telefonförsälj- ning. Inte sällan har det lämnats ofullständig eller direkt felaktig information om vad det innebär i termer av kostnader, risker och nytta att köpa de aktuella rådgivnings- och förvaltningstjänsterna. Klagomålen tyder på att kunderna inte alltid förstått vilken rådgiv- nings- och förvaltningstjänst som de köpt och till vilket pris. Att pensionsspararna varit så lättbearbetade tyder förmodligen ändå på att de känner sig utlämnade och frustrerade när det gäller frågeställ- ningar som rör den egna pensionen och privatekonomin. Pensions- spararna verkar således inte själva aktivt söka rådgivning, men sam- tidigt ändå vara lätta att övertyga angående deras behov av de tjänster om rådgivning och diskretionär portföljförvaltning som erbjuds av förvaltningsföretagen. 34Med PPM-rådgivare avses här sådana företag som kontaktar pensionssparare per telefon och marknadsför tjänster om diskretionär portföljförvaltning av premiepensionsmedel. Ett problem som finns med dessa företag är att det inte alltid är tydligt för pensionsspararna om det trots allt är fråga om rådgivning eller bara marknadsföring av olika placeringsalternativ. I kapitel 11 behandlas den här typen av aktörer (förvaltningsföretagen) och de problem som finns från ett konsumentskyddsperspektiv med de tjänster som erbjuds . 35Se den redovisning som utredningen lämnar i kapitel 11 angående förvaltningsföretagen och deras kunder. uppskattning 2012 är att cirka 700 000 pensions- sparare överlåtit på förvaltningsföretag att förvalta premiepensionsmedlen. sannolikt färre med hänsyn till den utveckling på marknaden som skett . Att välja är att avstå Utgångspunkten för analysen nedan är att en rationell konsument borde vara intresserad av att skaffa en rådgivningstjänst som har ett uppskattat (nu-)värde som överstiger kostnaden för tjänsten.36 Det är dock självklart att man inte ska köpa en tjänst som inte tillför ekonomiskt värde. Har man samma kompetens som rådgivaren, eller bättre, vill man inte betala för hjälp. Detta kan naturligtvis vara korrekt i en del fall, men är förstås inte förklaringen till den låga synliga efterfrågan. När det gäller efterfrågan på rådgivnings- tjänster kommer i hög grad olika irrationella faktorer att påverka. Det kan däremot vara betydligt fler som avstår från att söka råd- givningstjänster därför att de upplever att de har minst lika bra, eller i alla fall tillräckligt bra kunskap själva. Konsumenter uppfattar ofta att de har betydligt bättre kunskaper än de egentligen har, vilket kan utgöra ett hinder för ett rationellt beslutsfattande. Över- drivet självförtroende är ett av problemen som behandlas på flera håll i litteraturen om behavioral finance37 och som även kommer fram i ett stort antal empiriska studier.38 Det finns också studier som visar att beslutsfattandet som sådant kan stärka självförtroen- det och därigenom leda vidare till ytterligare beslut som kanske är olämpliga. Även om man inte har ett särskilt gott självförtroende kan det förstås vara så att man missbedömer sin egen kompetens men också rådgivarens. Även om det i teorin är lätt att göra en korrekt bedömning, är det förmodligen mycket svårare att göra det i prakti- ken. Utan eget kunnande på området är det svårt att avgöra vilken kompetens som krävs och vilka risker det innebär att fatta beslut utan ordentlig förståelse för frågeställningar och utan tillräcklig analys. När det gäller denna bedömning kommer självklart också personliga egenskaper och faktorer i omgivningen att påverka. Det behov av finansiell rådgivning som en konsument upplever sig ha, kan vara en helt naturlig reaktion på den frustration som det inne- bär att behöva avstå från vissa alternativ i samband med en kapital- placering utan att i förväg vara säker på att dessa är sämre än det 36Hanna och Lindamood (2010) beskriver hur man teoretiskt kan uppskatta värdet av finan- siell rådgivning (värdet uppstår genom att rådgivningen potentiellt kan öka förmögenhetens värde, minska risk och jämna ut konsumtionen), men konstaterar att det är betydligt svårare för individen att göra detta i praktiken. 37Mitchell och Utkus (2004). 38Se exempelvis & Investments Commission, ASIC (2011) som, baserat på empiriska studier, bland annat beskriver om, hur och varför finansiella rådgivare används och inte används i . I (2005) konstateras att i undersökningar som gjorts i 11olika så har ett gemensamt resultat varit att konsumenter ofta tror att de vet mer om finansiella frågor än vad som faktiskt är fallet. Att välja är att avstå Till detta kommer dock att det är mycket svårt att få information om det värde som kan tillföras genom finansiell råd- givning i allmänhet, och mer specifikt av den enskilde rådgivaren. Kraven på information har blivit alltmer omfattande på den finansiella marknaden , men det har framför allt rört sig om krav på information om finansiella produkter. För värdepappersfonder finns krav på informationsbroschyrer och faktablad och om deras innehåll och format. Även för försäk- ringsprodukter har kraven ökat och snart kommer PRIPs-regel- verket39 att innebära utökade informationskrav avseende vissa sådana produkter. När det däremot gäller finansiella rådgivare finns emellertid inga krav på information som avspeglar deras skicklighet. Det finns visserligen krav på vissa grundläggande kunskaper t.ex. vid investe- ringsrådgivning för att man ska få tillstånd av eller bli registrerad hos , och det finns också olika licensieringsför- faranden40 som innebär att vissa kunskapskrav ska vara uppfyllda. Men att en rådgivare verkar under tillstånd eller har klarat ett test innebär ju inte en garanti för att den rådgivning som kommer att lämnas är seriös och bra för den enskilda konsu- menten. En parallell till detta är att bara för att ett fondbolag har tillstånd från att förvalta fonder, så finns inga garantier för att avkastningen kommer att bli god. När det gäller fonder finns dock vissa förutsättningar för kunden att göra bedöm- ningar och utvärderingar av resultatet, bl.a. just med hjälp av fakta- bladen. Dessutom finns företag, som exempelvis , som fortlöpande utvärderar och betygsätter fonder. Kännetecknande för rådgivningen är dessutom att den till sin karaktär kan vara mycket långsiktig och framför allt ha långsiktiga konsekvenser. Det innebär att det kan ta mycket innan det visar sig vilket resultat råden gav, och är det 39Den kom med ett förslag till förordning om informations- dokument om paketerade investeringsprodukter (PRIPs; packaged retail investment products) för icke-professionella investerare. Se vidare avsnitt 4.10.3 angående förslagets innebörd. 40I finns SwedSec och Insuresec som ställer krav på bland annat rådgivarnas resp. försäkringsförmedlarnas kunskaper och regeluppfyllnad. Syftet med licensieringen är att upprätthålla allmänhetens förtroende för de företag som verkar på den svenska värde- pappersmarknaden. De fördelar med ett licensieringsförfarande som brukar anges är att det möjliggör kontroll av att den som utger sig för att vara rådgivare eller försäkringsförmedlare har tillstånd och i någon mening uppfyller de kunskapskrav som ställs i regelverket. Ett annat argument som brukar nämnas är att licensieringen bidrar till att en god sed utvecklas på marknaden, vilket i sin tur kan bidra till klarare konkurrensvillkor för aktörerna på mark- naden. I kapitel 7 nedan diskuterar utredningen hur branschen tillämpar god rådgivningssed. Att välja är att avstå ofta svårt att utvärdera detta (eftersom det är svårt att avgöra vad man ska jämföra med). Utöver de bevisproblem som då kan uppstå för konsumenten, blir en utvärdering i efterhand, när en skada kanske inträffat, normalt irrelevant för kunden. Som konstaterats ovan kan beslut som rör den egna finansiella ekonomin vara avgörande för individens framtida välfärd. Att över- låta sådana frågor till en utomstående kräver att man känner ett stort förtroende för att rådgivaren inte bara har nödvändig kompe- tens utan också är skicklig inom sitt område och står på kundens sida. Det faktum att man inte känner sig trygg beträffande vilken kompetens och skicklighet som en rådgivare har kan påverka beslutet att över huvud taget anlita en rådgivare och därför medföra att man hellre avstår från att efterfråga rådgivarens tjänster.41 Mot- svarande resonemang kan dessvärre också leda till att det just är sådana rådgivare som har en särskilt god förmåga att övertyga och kanske dupera som faktiskt är bäst på att få kunder. Svårigheten att utvärdera rådgivare efter skicklighet kan också leda till att konsu- menten i stället utvärderar upplevelsen eller känslan vid själva råd- givningstillfället. Bra rådgivning kan för kunden vara sådan råd- givning som lämnar en positiv känsla efter mötet, vilket kan ha mindre att göra med kvaliteten i själva råden än att individen känner sig sedd och bekräftad. Många klagomål som avser finansiell rådgivning handlar just om sådana situationer där konsumenter mött en mycket trevlig råd- givare som vunnit individens förtroende och sedan rekommenderat placeringar med olämpligt höga risknivåer eller avgifter. En fråga att ställa sig i sammanhanget, och som inte besvaras helt lätt, är hur man ska se på det faktum att vissa konsumenter som fått en positiv upplevelse av själva rådgivningsmötet (trevlig rådgivare, intressant diskussion, uppmärksamhet, omväxling i var- dagen osv.) och därför blivit extra benägna att faktiskt placera sina tillgångar enligt rådgivarens rekommendationer42 agerar mot sitt eget bästa, trots att de förstår att vissa av de rekommen- derade produkterna är alldeles för dyra eller onödigt riskfyllda för dem. Så länge individen inser situationen och är medveten om vad 41I ASIC (2011) redogörs för ett stort antal empiriska studier avseende finansiell rådgivning i . I dessa studier framkom att bristen på förtroende för rådgivaren och därmed rädslan för att få dåliga råd var den främsta anledningen till att konsumenter avstått från att söka råd från finansiella rådgivare. 42Inga-Lill (2012) studerar i sin forskning vad som sker i mötet mellan rådgivare och kund. Resultaten presenteras i hennes doktorsavhandling – Exploring Relationships between Consumers and Financial Advisors. Att välja är att avstå som motiverar det egna beslutsfattandet bör det kanske inte vara samhällets sak att ingripa? Allt handlar ju inte om ekonomisk nytta. Svårigheten är ju dock, som konstaterats ovan, att det kan vara svårt för individen att uppskatta den faktiska kostnaden av att göra ett sämre val. I diskussionen ovan har utgångspunkten varit att konsumenten har så mycket kunskap själv eller en sådan positiv självbild att det inte blir intressant att efterfråga finansiell rådgivning. Ett annat skäl till att en individ inte efterfrågar finansiell rådgivning är att han eller hon saknar den grundkunskap som krävs för att förstå nyttan av finansiell rådgivning. För att man ska vilja sätta av tid eller resurser till beslut och ställningstaganden kring den egna ekonomin krävs att man förstår att detta skulle kunna bidra till att man kan få en bättre ekonomisk situation än man annars skulle ha haft. Dess- värre verkar dock många av de som skulle ha stor nytta av finansiell rådgivning ha mycket begränsade kunskaper om finansi- ella frågor.43 En annan förklaring till att man kan tveka till att ta hjälp är att man kanske känner sig obekväm av att hamna i ett kunskapsunder- läge. Att det är svårt att förstå terminologi och resonemang kan vara extra känsligt när det rör den egna ekonomin. Inte bara ett för gott självförtroende kan medföra att man avstår från finansiell råd- givning, utan även ett dåligt självförtroende kan resultera i det. Det kan också vara så att personer som känner behov av rådgiv- ning inte vet var de kan hitta kompetenta rådgivare som står helt på kundens sida och inte eftersträvar att som resultat av rådgivningen sälja eller förmedla produkter som ger dem försäljningsintäkter eller provisioner. Om man tror att detta är det yttersta syftet med rådgivarens verksamhet kanske man redan av den orsaken undviker att ta kontakt med en rådgivare eftersom man inte känner nödvän- digt förtroende för denne. Detta gäller oavsett om det rör sig om bankens rådgivare eller en fristående rådgivare eller förmedlare. Studier i Australien44 visar att en av de viktigaste anledningarna till att konsumenter undviker finansiell rådgivning är att konsumen- ten saknar förtroende för rådgivaren och till följd av provisions- ersättningar uppfattar att rådgivarna inte har kundens bästa för ögonen. I den ovan redovisade TNS Sifo-undersökningen har av de tillfrågade köpt privatekonomisk rådgivning. 43Se bland annat Ds 2003:35 samt Almenberg och (2011). 44ASIC (2011). Att välja är att avstå vet inte om rådgivaren fått provision, däremot tror att det är vanligt att rådgivare som får provision säljer produkter som kunden inte behöver eller som inte är lämpliga. Om de som aldrig köpt privatekonomisk rådgivning ändå sökt eller fått helt provisionsfinansierad sådan framgår inte av undersökningen. Andra studier45 inom området visar dock att konsumenter som anlitar råd- givare ofta är naiva eller godtrogna i förhållande till sina rådgivare och de incitament som driver dem. I en studie46 av 6 000 köpare av finansiella tjänster i åtta EU- länder framkom att dessa dels uppvisade brist på insikt i intresse- konflikter rörande den rådgivning som de fått, dels sällan betalade direkt för sin rådgivning. Samma studie visade dock att konsumen- terna reagerade kraftigt när de fick information om intressekonflik- ten och att informationen kunde leda till att konsumenten fattade beslut som helt gick på tvären mot rådgivarens råd. Detta visar så- ledes att det kan finnas många konsumenter som inte förstår att det finns intressekonflikter som kan påverka rådgivarens objektivitet, vilket skulle kunna vara en anledning till att efterfrågan på obero- ende rådgivning inte visar sig så tydligt. finns det, som konstaterats, andra konsumenter som oroar sig så mycket för bris- ten på objektivitet i rådgivningen att de låter bli att ta hjälp, och som borde kunna vara benägna att köpa tydligt oberoende rådgiv- ningstjänster. Det kan dock också finnas flera irrationella skäl till att man väljer att inte ta tag i sina privatekonomiska frågor och vända sig till en rådgivare. Förträngning av frågorna och av behovet av hjälp är vanligt förekommande. För många är privatekonomiska frågor både svåra och tråkiga, och i vissa fall är de också förknippade med bekymmer. En person som vet med sig att han eller hon är för högt belånad, har för litet sparkapital eller lever på för god fot, kan välja att förtränga problemen i stället för att hantera dem. Att tänka på pensionen innebär att erkänna att man själv blir utsatt för tidens gång och åldrande, och att livet en gång kommer att ha ett slut. En naturlig försvarsmekanism är förträngning; att leva i och tänka på något trevligare. Även för dem som inte förtränger frågorna helt kan det finnas ett motstånd mot att ta tag i dem, och man skjuter dem lätt till framtiden. I ett stressigt liv kan det vara lätt att skjuta upp frågor om långsiktigt sparande till morgondagen. 45Inderst (2011). 46Chater, Inderst och Huck (2010). Att välja är att avstå Undersökningar visar att lågt självförtroende kan förstärka för- trängningseffekten.47 Det innebär att brist på kunskaper tillsam- mans med en alltmer komplicerad finansmarknad och en ökad finan- siell oro i världen kan få effekten att man i högre grad väljer att avstå från att hantera sina egna finansiella frågeställningar. Förträngningseffekten är också en möjlig förklaring till varför konsumenter i högre grad verkar vara mindre betalningsvilliga beträffande finansiell rådgivning än beträffande andra typer av råd- givningstjänster eller annan typ av service. Man betalar för att få hjälp med sin hälsa, träning, hårvård, deklaration, fastighetsbesikt- ning, renovering, städning etc. I dessa fall är förträngning ofta inte ett alternativ, och att skjuta upp hanteringen på obestämd framtid kan vara direkt besvärande. Förträngningsmekanismen kan, när det gäller finansiell rådgiv- ning, förstärkas av att frågorna ofta är svåra och komplexa, vilket kan kännas besvärande som konsekvenserna av rådgiv- ningen (eller den uteblivna rådgivningen) ligger långt fram i tiden. Den omedelbara nyttan kan därför uppfattas som liten. Möjligen kan det ge en viss tillfredsställelse att man har hanterat något som man borde ta tag i, men det finns inga egentliga krav på eller sär- skilda tidpunkter för när ett ställningstagande bör göras. Som angetts är det också så att privatekonomiska frågor inte är något man pratar så mycket om i samhället, individer emellan. Det är ovanligt att någon berättar hur man tänker när det gäller risk- tagandet i pensionssparandet, eller vilka avgifter man betalar för sin fondförsäkring. Att prata privatekonomi förefaller inte vara något man gör på middagar eller i fikarummet på jobbet. Inte ens med sina närmaste vänner eller släktingar är det vanligt att man utbyter råd och rön kring privatekonomiska frågor. Detta, att inte prata om privatekonomiska frågor med släkt och vänner, är kulturellt betingat men inte unikt för Sverige.48 Måhända är vi dock i påverkade av vår uppväxt andra hälft och lever kvar med en känsla av att det kan uppfattas som provocerande att ha för mycket pengar som det upp- levs som skamligt att ha för lite. Vilka konsekvenser för efterfrågan på finansiell rådgivning som oviljan att diskutera privatekonomiska frågor har är emellertid svårt att avgöra. Å ena sidan kan det förstärka förträngningseffekterna, och leda till minskad efterfrågan, å andra sidan är det svårt att få 47Se bland annat ASIC (2011). 48Zeliser (1994). Att välja är att avstå den hjälp man behöver via vänner och bekanta, vilket skulle kunna innebära ett större behov av hjälp från någon annan. Det kan framstå som något förvånande att man inte i samband med de reformer som genomförts, och som innebär att ett allt större ansvar lagts över på individen för den egna ekonomin, också över- vägt att åtminstone via skolan eller på annat sätt ge dem de förut- sättningar de kan antas behöva för sitt beslutsfattande. Att individernas ansvar ökat har dock resulterat i att många känner ett obehag av att inte ha tillräcklig kompetens, och även ett latent dåligt samvete för att inte ta tag i frågor som är viktiga. Detta innebär i sig en samhällskostnad. Därtill blir man kanske ett lätt- köpt byte för uppsökande rådgivare som inte alltid har helt seriösa avsikter. Avslutningsvis kan konstateras att behovet av finansiell rådgiv- ning materialiseras i konkret efterfrågan i betydligt mindre omfatt- ning än som borde vara bra för individer och samhälle. Ovan har ett antal olika förklaringar till detta lämnats varav de flesta varit kopp- lade till individens utgångspunkter. En annan viktig förklarings- faktor är med stor sannolikhet också hur utbudet på finansiell råd- givning kommit att utvecklas. Den rådgivning kunden söker, eller borde söka, är inte lätt att hitta på marknaden. Detta belyses i de kommande avsnitten. 3.4Utbudet av finansiell rådgivning 3.4.1Hur borde utbudet se ut? Med tanke på den ökade komplexiteten och individens utökade ansvar för den egna finansiella situationen borde det finnas utrymme för framväxt av en bransch av rådgivare som erbjuder tjänster som motsvarar individernas behov av rådgivning. En sådan rådgivning kan som konstaterats handla om att hjälpa konsumenten att uppnå önskade konsumtionsnivåer under livet genom omfördelning av kapital över tiden med hjälp av sparande och lån till lämpliga risk- nivåer, men det kan förstås också mer specifikt handla om att hjälpa konsumenten att möjliggöra något visst konsumtionsönskemål eller att ge råd om placeringar av ett kapital för framtida bruk. Det innebär att konsumenterna borde få råd rörande sparande, lån, för- säkring och finansiella instrument som kan hjälpa konsumenten att nå sina mål med ett lämpligt risktagande. Att välja är att avstå Nästa steg i rådgivningen skulle kunna vara att hjälpa konsu- menten att hitta lämpliga finansiella instrument för placering av sparande, och för att uppnå den eftersträvade nivån på det finansi- ella risktagandet. Därför är det också ett problem, vilket kommer att belysas nedan, att utbudet av rådgivningstjänster i mycket stor utsträckning kommer från rådgivare som har sin enda inkomst från förmedling eller försäljning av finansiella produkter. De intresse- konflikter som därigenom skapas blir problematiska om konsumen- ten inte beaktar dem eller ens förstår att de finns. Det borde således finnas rådgivningstjänster att köpa som kan ge konsumenten hjälp med de övergripande, mer fundamentala frågorna kring den egna finansiella situationen. Rådgivningen borde, utifrån tidigare resone- mang ovan (avsnitt 3.3) vara oberoende, och det borde vara tydligt för konsumenten var man kan hitta den som rådgivaren har relevant kompetens. 3.4.2Hur erbjuds finansiell rådgivning ? Som konstaterats ovan har behovet av finansiell rådgivning ökat bland konsumenterna under de senaste 10–20 åren. Detta har också lett till en kraftig tillväxt av antalet rådgivare i olika former. Det är dock endast ett mycket litet antal aktörer som erbjuder sådana tjänster som konsumenten borde efterfråga enligt teorin; dvs. oberoende rådgivning med fokus på de övergripande frågorna avse- ende kundens ekonomi. I stället erbjuds rådgivningen normalt av producenter av finansiella produkter (banker, försäkringsbolag, värdepappersbolag) eller av förmedlare med ekonomisk koppling till producenten i form av provisioner eller andra ersättningar. Det innebär att konsumenten inte betalar en direkt avgift för rådgiv- ningen utan att rådgivaren i stället får ersättning från producenten av den finansiella produkt som konsumenten investerar i. Genom att konsumenten betalar höga avgifter för produkterna kan produ- centen ta av dessa för att betala rådgivaren enligt en ersättnings- modell som man kommit överens om. Detta gör det otydligt vem som är rådgivarens faktiska uppdragsgivare, och kan styra rådgiv- ningen mot produkter som är mer lönsamma för rådgivaren att rekommendera.