sou · H2B357 · 2014-08-27 00:00:00 — Medlemsstaterna får dock inte hindra institutet från att investera -av de tillgångar som motsvarar de tekniska avsättningarna eller, när det gäller planer där medlemmarna står för den finansiella risken, av hela portföljen i aktier eller andra överlåtbara värdepapper som kan jämställas med aktier och företagsobligationer som är föremål för handel på reglerade marknader och att besluta om dessa tillgångars relativa vikt i investeringsportföljen. Om det är motiverat av aktsam- hetsskäl får medlemsstaterna tillämpa en lägre gräns för institut som tillhandahåller pensionsprodukter med en långsiktig lägsta garanterad räntesats, står den finansiella risken och själva står för garantin (se artikel 18.5 a). -av de tillgångar som motsvarar de tekniska avsättningarna i tillgångar denominerade i andra valutor än dem som åtagandena är uttryckta i (se artikel 18.5 b), eller -på riskkapitalmarknader (se artikel 18.5 c). Medlemsstaterna får dock, särskilt med tanke på institutets åtagan- den och om det är motiverat av aktsamhetsskäl, ställa upp striktare investeringsregler i enskilda fall (se artikel 18.6). Av det belopp som ska skuldtäckas i verksamhet avseende tjänste- pensionsförsäkring får en andel om högst -utgöras av aktier och andra värdepapper som kan jämställas med aktier samt obligationer och andra skuldför- bindelser, om värdepapperen eller skuldförbindelserna inte är föremål för handel på reglerade marknader eller motsvarande marknader utanför EES, och -utgöras av kontanta medel. Om det finns särskilda skäl får i enskilda fall besluta om undantag från de begränsningar som anges ovan (se 7 kap. 12 § 1 och 2 FRL). De tillgångar som används för skuldtäckning i en understöds- förening ska vidare placeras så att risken för valutakursförluster begränsas. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska meddela föreskrifter om högsta tillåtna valutakursrisk (se 24 b § UFL och 7 kap. 10 e § FRL). Av det belopp som ska skuldtäckas i verksamhet avseende tjänste- pensionsförsäkring får en andel om högst -utgöras av aktier och andra värdepapper som kan jämställas med aktier samt obligationer och andra skuldför- bindelser, om värdepapperen eller skuldförbindelserna inte är föremål för handel på reglerade marknader eller motsvarande marknader utanför EES, och - utgöras av kontanta medel. Om det finns särskilda skäl får i enskilda fall besluta om undantag från de begränsningar som anges ovan (se 6 kap. 21 § 1 och 2 samt 23 § FRL). De tillgångar som används för skuldtäckning i ett försäkrings- företag ska vidare placeras så att risken för valutakursförluster begränsas. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om högsta tillåtna valutakursrisk (se 6 kap. 34 § FRL). Skälen för bedömningen: I likhet med den bedömningen som gjordes av vid införandet av tjänstepensionsdirektivet anser utredningen att det inte finns behov att införa andra begränsningar än de golvregler som finns i direktivet (se SOU 2004:101 s. 206–210) avseende tillgångar som motsvarar ett tjänstepensionsföretags tekniska avsättningar. I samband med tjänstepensionsdirektivets införande i UFL och FRL gjorde dock lagstiftaren, i likhet med Placeringsutredningen25, en annan bedömning. Begränsningen på i onoterade tillgångar som fanns i det konsoliderade livförsäkringsdirektivet behölls. Motivet för att tillämpa även på verksamhet avseende tjänstepensionsförsäkring var den aktuella tillgångs- gruppens särskilt riskfyllda karaktär och intresset för en likformig reglering för all livförsäkring. Vidare valde lagstiftaren att inte införa tjänstepensionsdirektivets kvantitativa begränsningar när det gäller möjligheten att hålla tillgångar i utländsk valuta. Lagstiftaren ansåg att detta framgick av kraven i 7 kap. 10 e § FRL och att begränsningen lagtekniskt skulle regleras via föreskrifter, där begränsningen då uppgick till . Vid genomförandet av tjänstepensionsdirektivet beslutades även att begränsningsregeln, som har sitt ursprung i det konsoliderade livförsäkringsdirektivet, om att tillgångar i kontanta medel får högst uppgå till av skuldtäckningstillgångarna, skulle gälla även för verksamhet avseende tjänstepensionsförsäkring. 25 Se SOU 2003:84. Motivet var att tjänstepensionsdirektivet inte hindrade detta, och att man ville uppnå en likformig reglering för all livförsäkring. Det bör i sammanhanget betonas att dessa tre regleringar som behölls för understödsföreningar och försäkringsföretags verksam- het avseende tjänstepensionsförsäkring är föranledda av tvingande regler i det konsoliderade livförsäkringsdirektivet (se prop. 2004/05:165 s. 177–179). föreslagna kvalitativa regler innebär inte att förmånstagarna får ett sämre skydd. Det avgörande för bedömningen är huruvida en investering är utförd på ett aktsamt sätt, dvs. om processen som ligger bakom investeringsbeslutet håller tillräcklig hög kvalitet. Denna kvalitet påverkas av om investeringsbeslutet är en följd av en väl utarbetad investerings- strategi, dvs. om förvaltaren är omsorgsfull, skicklig och ställer förmånstagarnas intressen främst. Det torde exempelvis vara svårt att hävda att det är aktsamt att investera en stor del av tillgångarna i marknader med bristande genomlysning där värderingen av till- gångarna är osäker. Det är inte heller aktsamt att i för stor utsträck- ning utsätta förmånstagarna för valutarisk som kan undvikas genom matchning mot åtagandena eller företagsspecifik risk som till låg kostnad är möjlig att diversifiera bort. Att enbart ha tillgångar eller en stor del av tillgångarna i form av likvida medel (banktillgodoha- vanden) som har en låg avkastning torde även det vara svårt att förena med aktsamhetsprincipen. Dessutom är de investeringsrikt- linjer som ska upprättas vara relativt omfattanden. De även föremål för kontroll som ett led i tillsynen. Förslaget till IORP II-direktivet Se avsnitt 9.4.1. 9.4.11Investeringsregler för gränsöverskridande verksamhet Förslag: Om ett svenskt tjänstepensionsföretag bedriver verk- samhet i annat land inom EES (gränsöverskridande verksamhet) ska företaget i vissa fall tillämpa de utländska investerings- reglerna. Ingen separation ska krävas när det gäller de tillgångar som motsvarar de utländska åtagandena. Tjänstepensionsdirektivet: Vid gränsöverskridande verksamhet (som avses i artikel 20) får en värdmedlemsstat kräva att vissa sär- skilt angivna begränsningsregler avseende investeringar ska gälla ett utländskt instituts verksamhet i värdlandet, dock under förutsätt- ning att samma eller strängare regler gäller för hemlandets institut (se artikel 18.7). I sådant fall gäller som begränsning att institutet inte får inve- stera mer än -i aktier , andra värdepapper som kan jämställas med aktier och skuldförbindelser som inte är föremål för handel på reglerade marknader, eller också ska institutet investera av dessa tillgångar i aktier, andra värdepapper som kan jämställas med aktier och skuldförbindelser som är föremål för handel på reglerade marknader (se artikel 18.7. a). -respektive i aktier och andra värdepapper som kan jämställas med aktier, obligationer, skuldförbindelser och andra penning- och kapitalmarknadsinstrument från samma företag eller företag som ingår i en och samma grupp (se artikel 18.7 b). -av dessa tillgångar i tillgångar denominerade i andra valutor än dem åtagandena är uttryckta i (se artikel 18.7 c) För att kraven avseende gränsöverskridande verksamhet ska upp- fyllas får hemlandet kräva att tillgångar hålls fullständigt åtskilda. Om en understödsförening har gränsöverskridande tjänstepensions- verksamhet och en annan medlemsstat har bestämmelser som inne- bär ytterligare begränsningar för understödsföreningens placering av tillgångar ska understödsföreningen underkasta sig dessa regler (se 24 b § UFL och 7 kap. 14 § FRL). Om ett svenskt försäkringsföretag bedriver verksamhet avseende tjänstepensionsförsäkring i annat land inom EES (gränsöverskri- dande verksamhet) ska bolaget utöver reglerna i 6 kap. på begäran av de behöriga myndigheterna i det landet tillämpa även de utländska placeringsbestämmelserna (se 6 kap. 24 § FRL). Skälen för förslaget: Enligt tjänstepensionsdirektivet får en värdmedlemsstat vid gränsöverskridande verksamhet kräva att vissa särskilt angivna begränsningsregler ska gälla ett utländskt instituts verksamhet i värdlandet, förutsatt att samma eller strängare regler gäller för hemlandets institut. Direktivet ställer dock upp gränser för hur långt värdmedlemsstaten får gå i dessa fall. Vid verksamhet i ett annat EES-land kan de svenska tjänste- pensionsföretagen, i likhet med försäkringsföretagen och under- stödsföreningarna som bedriver verksamhet avseende tjänstepensions- försäkring, således komma att underkastas strängare placeringsregler beträffande verksamheten i det landet. Utredningen anser att detta – i likhet med de bestämmelser som gäller för understödsföreningar och försäkringsföretag – bör komma till uttryck i lag. Ett svenskt tjänstepensionsföretag måste naturligtvis alltid tillämpa minst de investeringsregler som gäller enligt svensk rätt. Huruvida bör införa motsvarande bestämmelse för de utländska institutens verksamhet här i landet behandlas nedan i avsnitt 10. Utredningens bedömning är vidare att de utländska investe- ringsreglerna inte kommer att avvika i sådan mån från de svenska reglerna att det finns skäl att utnyttja möjligheten i direktivets att kräva separation av de tillgångar som motsvarar åtagandena i utlandet. Förslaget till IORP II-direktivet I förslaget till IORP II-direktiv har artikel 18.7 i tjänstepensions- direktivet slopats. Detta kan dock inte föranleda någon ändring i utredningens förslag eftersom vi alltjämt har att beakta tjänste- pensionsdirektivets regler. Bedömning: Tjänstepensionsdirektivets regler – om att begräns- ningar inte får införas för tjänstepensionsföretagen när det gäller företagens val av förvaltningen av investeringsportföljen eller val av förvaringen av tillgångar – kräver inga lagstiftningsåtgärder. Inga regler införs om tillgångarnas lokalisering. Inga regler införs om obligatorisk skyldighet att anlita förva- ringsinstitut eller förbud för förvaringsinstitutens möjlighet att förfoga över förvarade tillgångar. Tjänstepensionsdirektivet: Artikel 19.1 anger att en medlemsstat inte får begränsa ett tjänstepensionsinstituts rätt att, för förvalt- ningen av investeringsportföljen, anlita kapitalförvaltare som är etablerade i andra medlemsstater och som där är etablerade och auktoriserade kapitalförvaltare, förvaringsinstitut och förvaltare av alternativa investeringsfonder. Vidare får medlemsstaterna enligt artikel 19.2 inte begränsa institutets rätt att, för förvaringen av sina tillgångar, anlita förva- ringsinstitut som är etablerade i en annan medlemsstat och som är auktoriserade för investeringstjänster inom värdepappersområdet samt rätten att starta och driva kreditinstitut eller godkända som förvaringsinstitut enligt direktivet för företag för kollektiva investeringar i överlåtbara värdepapper (fondföretag). En medlemsstat har dessutom rätt att föreskriva en obligatorisk skyldighet att anlita förvaringsinstitut. Dessutom anges det i artikel 19.3 att medlems- staterna har möjlighet att i nationell lagstiftning förbjuda förvarings- institut som är etablerade inom dess territorium att fritt förfoga över förvarade tillgångar om detta begärs av den medlemsstat som är institutets hemland. En understödsförening omfattas av krav på lokalisering av tillgång- arna. De tillgångar som används för skuldtäckning ska finnas inom EES om understödsföreningens verksamhet utövas inom EES. För risker och verksamhet utanför EES ska de tillgångar som används för skuldtäckning finnas i . Tillgångarna kan dock få finnas utanför EES om verksamheten utövas inom EES och inom EES om verksamheten utövas utanför EES, förutsatt att det inte kan antas försämra förmånsrätten enligt 4 a § förmånsrättslagen (1970:979) och lokaliseringen även i övrigt är betryggande. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela närmare föreskrifter om lokalisering av tillgångarna (se 24 b § UFL och 7 kap. 10 d § FRL). Ett livförsäkringsföretags tillgångar som används för skuldtäckning ska finnas inom EES om försäkringsföretagets verksamhet utövas inom EES. För risker och verksamhet utanför EES ska de tillgångar som används för skuldtäckning finnas i . Tillgångarna kan dock få finnas utanför EES om verksamheten utövas inom EES och inom EES om verksamheten utövas utanför EES, förutsatt att det inte kan antas försämra förmånsrätten enligt 4 a § förmånsrätts- lagen (1970:979) och lokaliseringen även i övrigt är betryggande (se 6 kap. 18 § FRL). Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela närmare föreskrifter om lokalisering av tillgångarna (se 6 kap. 34 § 7 FRL) Skälen för bedömningen: Tjänstepensionsdirektivets regler om att en medlemsstat inte får införa begränsningar av ett val av förvaltning av investeringsport- följen föranleder inga lagstiftningsåtgärder. Utredningens bedömning är att tjänstepensionsdirektivet regler om att medlemsstaterna inte får begränsa institutets rätt att, för förva- ringen av sina tillgångar, anlita förvaringsinstitut som är etablerade i en annan medlemsstat och som är auktoriserade för investerings- tjänster inom värdepappersområdet samt rätten att starta och driva kreditinstitut eller godkända som förvaringsinstitut enligt direkti- vet för företag för kollektiva investeringar i överlåtbara värdepap- per (fondföretag) inte kräver några lagstiftningsåtgärder. Bestämmelserna i om var tillgångar ska finnas (lokali- serade) för att få användas i skuldtäckningen är delvis en följd av de tvingande bestämmelser om lokalisering som fanns i tredje gene- rationens försäkringsdirektiv (artikel 17.3 i första livförsäkringsdi- rektivet i dess lydelse enligt artikel 18 i tredje livförsäkringsdirekti- vet). Reglerna i FRL mjukades dock upp i samband med att det skedde en modernisering av rörelsereglerna för svenska försäk- ringsbolag (se prop. 1998/99:87 s. 252–254 om lokalisering av skuldtäckningstillgångar). Då infördes bestämmelserna om att till- gångar som används för skuldtäckning får placeras utanför EES- området, om tillgångarna är lokaliserade på ett för försäkringsta- garna och andra ersättningsberättigade betryggande sätt. Lokali- seringskravet i detta fall kopplades till den svenska förmånsrätten, på så sätt att om en lokalisering av tillgångar utanför EES medför risk att den svenska förmånsrätten urholkas kan denna lokalisering inte anses vara betryggande. Vid det tillfället införde också bestämmelser om att tillgångar som används för skuldtäckning får finnas i övriga EES länder. I samband med nu nämnd reform fördes ett resonemang om att ett utrymme för försäkringsbolagen att placera skuldtäckningstill- gångar utanför EES-området underlättar möjligheterna till risk- spridning, som det måste beaktas att om denna rätt är ovillkorlig kan försäkringstagarnas skydd försämras. Det gäller om tillgångarna skulle komma att lokaliseras till länder där de är oåt- komliga för bolaget eller för försäkringstagarna vid en eventuell konkurs eller där rimliga möjligheter saknas till kontroll av till- gångens existens och värde. Detta kan också gälla för placeringar inom EES, eftersom gemenskapsreglerna på konkursområdet ännu inte är tillräckligt samordnade. Försäkringsdirektiven innehåller emellertid vissa bestämmelser om hemlandstillsyn som i viss mån kompenserar avsaknaden av konkursregler (jfr prop. 1994/95:184 s. 195). Genom att införa bestämmelsen om att lokaliseringen ska vara betryggande uppfyll- des bland annat den allmänna stabilitetsprincipen om att ett försäk- ringsföretag ska har en tillfredställande soliditet, likviditet och kontroll över försäkringsrisker, placeringsrisker och rörelserisker så att åtagandena mot försäkringstagarna och andra ersättningsbe- rättigade på grund av försäkringar kan fullgöras. Utredningen anser att det inte finns något behov av uttryckliga lokaliseringsregler. Detta eftersom aktsamhetsprincipen innebär att tillgångarna ska investeras på ett sätt som tillförsäkrar säkerhet, kvalitet, likviditet och lönsamhet utifrån de förväntade pensions- förmånernas typ och varaktighet. Dessutom har reglerna om lokali- sering utmönstrats ur livförsäkringsdirektiven, och det redan i samband med att det konsoliderade livförsäkringsdirektivet ersatte första- och tredje livförsäkringsdirektivet. Det bör även i sammanhanget nämnas att Solven II-direktivet i – i likhet med tjänstepensionsdirektivet – innehåller bestämmelser om att medlemsstaterna, när det gäller försäkringsrisker som är belägna inom EES, inte får kräva att tillgångar som innehas för att motsvara de försäkringstekniska avsättningar som hänför sig till dessa risker, är placerade inom gemenskapen eller i något viss medlemsstat (se artikel 134.1). Obligatorisk skyldighet att anlita förvaringsinstitut Det finns inte behov av att utnyttja möjligheten som tjänstepens- ionsdirektivet ger att föreskriva en obligatorisk skyldighet att anlita förvaringsinstitut. Skyldigheten att anlita förvaringsinstitut berör främst investeringar i olika slags av finansiella instrument. Denna skyldighet regleras i separat lagstiftning framför allt på värdepap- pers- och fondområdet. möjlighet att förfoga över tillgångar Det finns inte behov av att utnyttja möjligheten att i tjänstepens- ionsrörelselagen införa bestämmelser som förbjuder förvaringsin- stitut som är etablerade i att fritt förfoga över förvarade tillgångar om detta begärs av den medlemsstat som är institutets hemland. Förslaget till IORP II-direktiv Bedömning: Förslaget om att vissa typer av tjänstepensionsin- stitut ska vara skyldiga att utse ett enda förvaringsinstitut för- anleder inga ändringar i utredningens bedömningar och förslag. ska inte utnyttja möjligheten att föreskriva en skyldighet för tjänstepensionsinstitut att utse ett förvaringsinstitut. Skäl för bedömningen: I förslaget till IORP II-direktiv finns en ny bestämmelse – artikel 35.1 – om att tjänstepensionsinstitut inom tjänstepensionsplaner där medlemmarna eller förmånstagarna bär all investeringsrisk ska utse ett enda av tillgångarna och för tillsynsuppgifter enligt särskilda bestämmel- ser i artiklarna 36 och 37. För tjänstepensionsplaner i vilka med- lemmar och förmånstagare inte bär all investeringsrisk ska hem- medlemsstaten enligt artikel 35.2 kunna kräva att institutet utser ett av tillgångar, eller för förvaring av tillgångar och för tillsynsuppgifter i enlighet med artiklarna 36 och 37. Av skäl 45 framgår det att förvaring och tillsynskrav som avser institutens tillgångar bör stärkas genom att klargöra förva- ringsinstitutets roller och uppgifter, men att endast institut som förvaltar pensionsplaner där medlemmar och förmånstagare stå för alla risker bör åläggas att utse ett förvaringsinstitut. Utredningens bedömning är att bestämmelserna i artikel 35.1 i grunden inte är relevanta för den typ av tjänstepensionsinstitut som utredningen föreslår, dvs. institut som står risk. Med denna bedömning är inte heller bestämmelserna i artiklarna 35.5–35.8, 36 och 37 relevanta för svensk del. Det kan behövas ytterligare ana- lyser kring hur de föreslagna bestämmelserna ska tolkas såvitt gäller t.ex. fondanknutna förmånsavtal, men utredningen anser att sådana eventuella ytterligare analyser bör göras först när förhandlingarna kring IORP-II-direktivet slutförts. När det gäller den möjlighet har att införa krav på att tjänstepensionsinstitut ska anlita förvaringsinstitut gör utredningen ingen annan bedömning än den som redovisats ovan under rubriken att anlita förvaringsinstitut. De ändringar i artikel 19.1(artikel 34 i förslaget till IORP II- direktiv), 19.3 (artikel 35.3) och 19.4 (35.4) som finns i förslaget till IORP II-direktiv är redaktionella ändringar eller följdändringar med anledning av de ändrade bestämmelserna kring förvaringsin- stitut, och föranleder inga ändringar i utredningens bedömningar och förslag. Förslag: Ett tjänstepensionsföretag ska vara skyldigt att upp- rätta och följa investeringsriktlinjer. Ansvaret för riktlinjerna ska åvila styrelsen. Investeringsriktlinjerna ska innehålla principerna för tjänste- pensionsföretagets samtliga investeringar, och särskilt redovisa principerna för investeringar i de tillgångar som ska användas för skuldtäckning. Riktlinjerna ska lämnas in till Finansin- spektionen, senast när de börjar användas och när de ändras. Tillsammans med riktlinjerna ska det lämnas en redogörelse för de konsekvenser riktlinjerna får för tjänstepensionsföreta- get, tjänstepensionstecknare, tjänstepensionsberättigade och andra ersättningsberättigade på grund av förmånsavtal. eller annan myndighet som regeringen utser får bemyndigande att utfärda föreskrifter om vilka upp- gifter riktlinjerna ska innehålla, och vad en konsekvensredogö- relse ska innehålla. Tjänstepensionsdirektivet: Ett tjänstepensionsinstitut ska ha skriftliga riktlinjer för placeringsverksamheten och följa upp dessa minst . Dessa riktlinjer ska ofördröjligen ses över efter varje väsentlig förändring i placeringspolicyn. Riktlinjerna ska åtminstone innehålla uppgifter om metoder för att mäta placerings- risker, processer för riskkontroll och den strategiska allokeringen av tillgångar i förhållande till pensionsåtagandenas art och varaktig- het (se artikel 12). Varje medlemsstat ska se till att de behöriga myndigheterna har de befogenheter och de medel med avseende på alla institut som är etablerade inom dess territorium som är nödvändiga för att regel- bundet få tillgång till riktlinjerna för placeringsverksamheten såsom till exempel dokumentation som visar att riktlinjerna för place- ringsverksamheten följs (se artikel 13 c iv). En understödsförening som driver verksamhet avseende tjänste- pensionsförsäkring ska upprätta och följa placeringsriktlinjer. Riktlinjerna ska innehålla principerna för placering av samtliga till- gångar med en särskild redovisning av principerna för placering av de tillgångar som används för skuldtäckning. ska ge in placeringsriktlinjer till Finans- inspektionen senast den dag de börjar användas eller ändras. Till- sammans med riktlinjerna ska understödsföreningen lämnas en redogörelse för de konsekvenser som riktlinjerna får för under- stödsföreningen samt för medlemmarna och andra ersättningsbe- rättigade på grund av försäkringar. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om vilka uppgifter placeringsriktlinjerna och konsekvensredogörelsen ska innehålla(se 24 c § UFL). En understödsförening som driver verksamhet avseende tjäns- tepensionsförsäkring ska ge medlemmar och andra som är ersätt- ningsberättigade den information som behövs om föreningen och dess verksamhet samt om sina försäkringar och de överenskommel- ser som ligger till grund för försäkringarna. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om vilken information som en understödsför- ening ska lämna till medlemmarna och andra ersättningsberättigade på grund av försäkringar (se 20 a §UFL). Ett försäkringsföretag ska upprätta och följa placeringsriktlinjer. Riktlinjerna ska innehålla principerna för placering av samtliga till- gångar och särskilt redovisa principerna för placering av de till- gångar som används för skuldtäckning (se 8 kap. 4 § FRL). Livförsäkringstagare och de som erbjuds att teckna en livförsäk- ring i försäkringsföretaget ska informeras om det huvudsakliga innehållet i placeringsriktlinjerna, om det inte med hänsyn till för- säkringens särskilda beskaffenhet eller av något annat särskilt skäl saknas anledning till sådan information. Avser verksamheten tjänstepensionsförsäkring, ska informationen ges även till andra Näringsrättslig reglering SOU 2014:57 ersättningsberättigade på grund av försäkringen (se 8 kap. 5 § FRL). Ett försäkringsföretag som meddelar tjänstepensionsförsäkring.