sou · H2B363 · 2014-09-05 00:00:00 — För försök till oredlighet mot borgenärer enligt 1 § första stycket eller försök till sådan oredlighet enligt 1 § andra stycket som innebär att tillgång bortförs ur riket döms det till ansvar enligt 23 kap. Detsamma gäller i fall då sådant brott som har angetts ska bedömas som grov oredlighet mot borgenärer. För förberedelse eller stämpling till grov oredlighet mot borgenärer eller förberedelse till grovt bokföringsbrott döms det också till ansvar enligt 23 kap. Paragrafen, som reglerar straffansvar för osjälvständiga brotts- former i 11 kap., har ändrats på så vis att det anges att även för- beredelse och stämpling till grov oredlighet mot borgenär är straff- bar. Försök till vissa moment av bestämmelsen om oredlighet mot borgenär (av normalgraden och grovt brott) är straffbart . Ändringen har behandlats i avsnitt 4.5.7.8. Övriga änd- ringar är enbart redaktionella. 17 kap. Om brott mot allmän verksamhet m.m. Den som med våld eller hot om våld förgriper sig på någon i hans eller hennes myndighetsutövning eller för att tvinga honom eller henne till eller hindra honom eller henne från åtgärd i myndighetsutövningen eller hämnas för sådan åtgärd, döms för våld eller hot mot tjänsteman till böter eller fängelse i högst . Detsamma ska gälla om någon på samma sätt förgriper sig mot den som har utövat myndighet för vad han eller hon har gjort eller underlåtit att göra. Om brott som avses i första stycket är grovt döms för grovt våld eller hot mot tjänsteman till fängelse i lägst och högst . Vid bedömningen av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om gärningen har innefattat våld eller hot av allvarligt slag, om gärningen har utförts med understöd av skjutvapen, sprängämne, vapenattrapp eller annat sådant hjälpmedel, om gärningsmannen har anspelat på ett våldskapital, eller om gärningen annars har varit av särskilt farlig art. Förutom rent redaktionella justeringar har bestämmelsen ändrats i tre avseenden. För det första har bestämmelsens gradindelning förändrats på så vis att det nu finns ett brott av normalgraden och ett grovt brott. För brott av normalgraden föreskrivs böter eller fängelse i högst och för grovt brott fängelse i lägst och högst . Ändringen är inte avsedd att medföra skärpta straff för våld och hot mot tjänsteman. Fråga är i stället om att dela in brottet i grader på ett annat sätt än tidigare för att främja en mer differentierad straffmätning av brottet därmed ska kunna göras. Indelningen möjliggör också en mer nyanserad kriminalisering av stämpling till brottet. För det andra har det i bestämmelsens andra stycke, genom en inte uttömmande lista, preciserats vilka faktorer som ska tillmätas särskild betydelse vid bedömningen av om våld eller hot mot tjänsteman ska bedömas som grovt. Ändringen har behandlats i avsnitt 7.4.5.7 Av bestämmelsen framgår att det särskilt ska beaktas om fråga har varit om livsfarligt våld eller hot av allvarligt slag, om gärningen har utförts med understöd av skjutvapen, sprängämne, vapenattrapp eller annat sådant hjälpmedel, om gärningsmannen har anspelat på ett våldskapital, eller om gärningen annars har varit av särskilt farlig art. För det tredje har det grova brottet fått en egen brottsbeteck- ning i lagtexten. Ändringen är föranledd såväl av förslaget att grad- indela brottet som av förslaget att fler grader av brott ska få egna brottsbeteckningar. Den ringa formen av våld eller hot mot tjänste- man har tagits bort. De gärningar som tidigare bedömdes som ringa bör som regel föranleda böter. Ändringarna har behandlats i avsnitt 7.4.5.7 och 7.4.7. Våld och hot mot tjänsteman är en kvalificerad variant av misshandel respektive olaga hot (med ytterligare ett försvårande moment, nämligen att angreppet sker mot en tjänsteman under myndighetsutövning eller i syfte att bl.a. påverka eller hämnas). I fråga om brottslighetskonkurrens bör det förhållandet gälla att våld eller hot mot tjänsteman konsumerar brott enligt 3 och 4 kap. som begås genom samma gärning och som inte har strängare straffskala än våld och hot mot tjänsteman. I relation till grov misshandel bör vidare gälla att grovt våld och hot mot tjänste- man konsumerar grov misshandel så länge gärningen inte är sådan att den bör föranleda ett strängare fängelsestraff än . När det gäller övriga omständigheter hänvisas till vad som angetts ovan i kommentaren till 4 kap. 4 §. Våld eller hot mot tjänsteman kan exempelvis vara av särskilt farlig art om tydliga kopplingar finns till myndighetsutövning i förhållande till kriminella nätverk eller grupperingar så som t.ex. hot som framförs i samband med ansökan om alkoholtillstånd av en nattklubb som ägs eller drivs av personer med nära koppling till ett kriminellt nätverk eller om våld eller hot som framförs mot åklagare eller polis för ingripanden mot ett sådant nätverks verksamhet. Gradindelningen tillsammans med att det nu uttryckligen anges kvalifikationsgrunder i bestämmelsen kan antas innebära att något fler gärningar än tidigare bedöms ha ett straffvärde över . Den som, på annat sätt än vad som anges i 1 §, för att tvinga eller hindra någon i hans eller hennes myndighetsutövning eller för att hämnas för åtgärd som utförts i myndighetsutövningen, otillbörligen utför en gärning, som för honom eller henne medför lidande, skada eller annan olägenhet, eller hotar med sådan gärning, döms för förgripelse mot tjänsteman till böter eller fängelse i högst . Om brott som avses i första stycket är grovt döms för grov förgripelse mot tjänsteman till fängelse i lägst och högst . Vid bedömningen av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om gärningen har innefattat våld eller hot av allvarligt slag mot tjänstemannens närstående, om skada har drabbat egendom av betydande värde eller annars har varit särskilt kännbar, om gärningen har utförts med understöd av skjutvapen, sprängämne, vapenattrapp eller annat sådant hjälpmedel, om gärningsmannen har anspelat på ett våldskapital, eller om gärningen annars har varit av särskilt farlig art. Förutom rent redaktionella justeringar har bestämmelsen ändrats i tre avseenden. För det första har straffskalorna för brottet anpassats till de straffskalor som gäller för våld eller hot mot tjänsteman. De nya straffskalorna stadgar böter eller fängelse i högst för brott av normalgraden och fängelse i lägst och högst för grovt brott. började straffskalan för grovt brott på fängelse- minimum. Ändringen är inte i sig avsedd att medföra en allmän straffskärpning. Den kommer därför att innebära att åtskilliga brott som tidigare bedömdes som grova nu kommer att bedömas som brott av normalgraden (i princip sådana gärningar som bedöms ha ett straffvärde mellan fängelse och ). Av- sikten är att dela in brottet i bättre avvägda grader för att under- stödja en mer nyanserad straffmätning av brottet. Straffskalorna för de båda brotten motsvarar de som gäller enligt 17 kap. 1 § . Med hänsyn till brottstypens kon- struktion – att den också omfattar mindre allvarliga kränkningar – kan emellertid förväntas att en större andel av brotten ligger vid straffskalans botten i jämförelse med brott enligt 17 kap. 1 § . För det andra har det i bestämmelsens andra stycke, genom en inte uttömmande lista, preciserats vilka faktorer som ska tillmätas särskild betydelse vid bedömningen av om brottet ska bedömas som grovt. Ändringen har behandlats i 7.4.5.8. Av bestämmelsen framgår att det särskilt ska beaktas om fråga har varit om våld eller hot av allvarligt slag mot tjänstemannens närstående, om skada på egendom har drabbat sak av stor ekonomisk betydelse eller annars varit särskilt kännbar, om gärningen har utförts med understöd av skjutvapen, sprängämne, vapenattrapp eller annat sådant hjälp- medel, om gärningsmannen har anspelat på ett våldskapital, eller om gärningen annars har varit av särskilt farlig art. Med egendom av betydande värde avses t.ex. sådan egendom som hus, bilar och liknande. Den skada som här avses är ekono- misk skada på egendomen. Med annan särskilt kännbar skada avses t.ex. egendom med affektionsvärde eller skada på tjänstemannens husdjur eller liknande egendom. När det gäller övriga omständigheter hänvisas till vad som angetts ovan i kommentaren till 4 kap. 4 §. För det tredje har det i bestämmelsens andra stycke lagts till en brottsbeteckning för grovt brott. Ändringen i sig är inte avsedd att påverka bestämmelsens tillämpning utan är enbart föranledd av förslaget att fler grader av brott ska få egna brottsbeteckningar. Ändringen har behandlats i avsnitt 7.4.7. I fråga om brottslighetskonkurrens framgår det redan av bestäm- melsen att förgripelse mot tjänsteman är subsidiär i förhållande till våld eller hot mot tjänsteman. I övrigt anses samma förhållande råda som redovisats ovan i kommentaren till 17 kap. 1 §, nämligen att förgripelse mot tjänsteman konsumerar brott enligt 3–4 kap. som inte har strängare straffskala. Förgripelse mot tjänsteman bör dessutom konsumera skadegörelse och åverkan enligt 12 kap. under samma premisser. Gradindelningen tillsammans med att det nu uttryckligen anges kvalifikationsgrunder i bestämmelsen bör kunna bidra till att något fler gärningar än tidigare bedöms ha ett straffvärde över . Den som med våld eller hot om våld angriper någon för att han eller hon gjort anmälan, fört talan, avlagt vittnesmål eller annars vid förhör avgett utsaga hos en domstol eller annan myndighet eller för att hindra någon från en sådan åtgärd, döms för övergrepp i rättssak till fängelse i högst . Om brottet är ringa döms för ringa övergrepp i rättssak till böter eller fängelse . Detsamma ska gälla, om man med någon annan gärning, som medför lidande, skada eller olägenhet, eller med hot om en sådan gärning angriper någon för att han eller hon avlagt vittnesmål eller annars avgett utsaga vid förhör hos en myndighet eller för att hindra honom eller henne från att avge en sådan utsaga. Med domstol eller annan myndighet i första stycket avses även en dömande kammare eller ett annat organ i . Om brott som avses i första stycket är grovt döms för grovt övergrepp i rättssak till fängelse i lägst två och högst . Vid bedömningen av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om det har uppkommit, eller funnits risk för, betydande men för det allmänna eller enskild, om gärningen har utförts med understöd av skjutvapen, sprängämne, vapenattrapp eller annat sådant hjälpmedel, om gärningsmannen har anspelat på ett våldskapital, eller om gärningen annars har varit av särskilt farlig art. Förutom rent redaktionella justeringar har bestämmelsen ändrats i två avseenden. För det första har det i bestämmelsens första och tredje stycke lagts till brottsbeteckningar för ringa respektive grovt brott. Änd- ringen är inte avsedd att påverka bestämmelsens tillämpning utan är enbart föranledd av förslaget att fler grader av brott ska få egna brottsbeteckningar. Ändringen har behandlats i avsnitt 7.4.7. För det andra har det, genom en inte uttömmande lista, preci- serats vilka faktorer som ska tillmätas särskild betydelse vid bedöm- ningen av om ett övergrepp i rättssak ska bedömas som grovt. Av bestämmelsen framgår att det särskilt ska beaktas om det har upp- kommit, eller funnits risk för, betydande men för det allmänna eller enskild, om gärningen har utförts med understöd av skjutvapen, sprängämne, vapenattrapp eller annat sådant hjälpmedel, om gär- ningsmannen har anspelat på ett våldskapital, eller om gärningen annars har varit av särskilt farlig art. Ändringen har behandlats i 7.4.5.9. Omständigheten att det har uppkommit, eller funnits risk för, betydande men för det allmänna eller enskild utgör i princip en kodifiering av tidigare uttalanden i doktrin och i praxis (se RH 2003:23 och Ulväng m.fl. (2012), s. 237). Ledning för tillämp- ningen kan följaktligen sökas i tidigare rättspraxis. När det gäller allmänna resonemang om de nya kvalifikations- grunderna hänvisas till vad som angetts ovan i kommentaren till 4 kap. 4 §. Ett övergrepp i rättssak kan exempelvis vara av särskilt farlig art om det finns tydliga kopplingar till organiserad brottslig- het eller gärningen har innefattat hot om repressalier kopplat till vissa utpekade kriminella nätverk och grupperingar. För försök eller förberedelse till våld eller hot mot tjänsteman, grovt våld eller hot mot tjänsteman, grov förgripelse mot tjänsteman, övergrepp i rättssak, grovt övergrepp i rättssak eller främjande av flykt döms det till ansvar enligt 23 kap. Detsamma gäller för stämpling till grovt våld eller hot mot tjänsteman, grov förgripelse mot tjänsteman, övergrepp i rättssak eller grovt övergrepp i rättssak. Paragrafen, som reglerar straffansvar för osjälvständiga brotts- former i 17 kap., har förutom redaktionella ändringar förändrats i två avseenden. För det första har bestämmelsens utformning anpassats till den gradindelning som har skett av våld och hot mot tjänsteman så att det av bestämmelsen framgår att även grovt våld eller hot mot tjänsteman är straffbart på försöks- och förberedelsestadiet. För det andra har stämpling till grovt våld eller hot mot tjänsteman liksom försök, förberedelse och stämpling till grov för- gripelse mot tjänsteman, övergrepp i rättssak och grovt övergrepp i rättssak kriminaliserats. har försök och förberedelse till våld och hot mot tjänsteman varit straffbart. Däremot har inga förstadier till förgripelse mot tjänsteman eller övergrepp i rättssak varit straffbara. Ändringen har behandlats i avsnitt 4.5.4–4.5.6. Övriga ändringar är enbart redaktionella. 23 kap. Om försök, förberedelse, stämpling och medverkan till brott Den som, med uppsåt att utföra eller främja brott, 1.tar emot eller lämnar pengar eller annat som betalning för ett brott eller för att täcka kostnader för utförande av ett brott, eller 2.skaffar, tillverkar, lämnar, tar emot, förvarar, transporterar, sammanställer eller tar annan liknande befattning med något som är särskilt ägnat att användas som hjälpmedel vid ett brott, ska i de fall det särskilt anges dömas för förberedelse till brottet, om han eller hon inte gjort sig skyldig till fullbordat brott eller försök. I de fall det särskilt anges döms för stämpling till brott. Med stämpling förstås, att någon i samråd med annan beslutar gärningen eller att någon söker anstifta annan eller åtar eller erbjuder sig att utföra den. Straff för förberedelse eller stämpling ska bestämmas under den högsta och får sättas under den lägsta gräns som gäller för fullbordat brott. Högre straff än fängelse får bestämmas endast om fängelse eller däröver kan följa på det fullbordade brottet eller om gärningen annars med hänsyn till det avsedda brottets straffvärde, faran för att brottet skulle fullbordas och omständigheterna i övrigt är särskilt allvarlig. Om faran för att brottet skulle fullbordas var ringa eller om gärningen med hänsyn till andra omständigheter är mindre allvarlig, ska det inte dömas till ansvar. Förutom rent redaktionella justeringar har bestämmelsen ändrats i två avseenden. För det första har det införts en möjlighet att döma till strängare straff än fängelse inte bara om gärningen avser ett fullbordat brott för vilket är föreskrivet fängelse eller däröver utan också om gärningen annars med hänsyn till det full- bordade brottets straffvärde, faran för att brottet skulle fullbordas och omständigheterna i övrigt är särskilt allvarlig. Syftet med förändringen är att se till att det finns möjlighet att utdöma straff på ett sätt som är förenligt med principerna om proportionalitet och ekvivalens och att undvika tröskeleffekter. Ändringen har behandlats i avsnitt 5.2.2. Vid bedömningen av om en gärning på detta sätt är särskilt all- varlig ska alltså beaktas det avsedda brottets svårhet. För att en för- beredelse- eller stämplingsgärning ska vara att bedöma som särskilt allvarlig bör normalt förutsättas att det för det fullbordade brottet är föreskrivet fängelse och att den avsedda gärningen ligger i den övre delen av straffskalan. Också fall där förberedelse- eller stämplingsgärningen avser en mer omfattande brottslighet kan vara att bedöma som särskilt allvarlig, t.ex. om en och samma för- beredelsegärning avser ett större antal inbrottsstölder eller flera narkotikabrott som i sig inte är så allvarliga som angivits ovan. Hänsyn ska också tas till om faran för fullbordat brott är särskilt betydande. En viktig indikation på att faran för fullbordan är betydande kan vara att gärningen har fortskridit långt mot full- bordan utan att försökspunkten har nåtts. Någon automatik ligger dock inte i detta. I vissa fall kan naturligtvis faran för fullbordan vara utesluten eller begränsad också i fall där gärningsmannen är nära att påbörja utförandet av gärningen. En annan omständighet som bör beaktas är om faran för brottets genomförande är garan- terad i större utsträckning än vanligt till följd av att brottet är organiserat. Hänvisningen till omständigheterna i övrigt är avsedd att ge uttryck för att en helhetsbedömning måste göras av gärningens Vilka omständigheter som kan vara relevanta kan variera. Stämplingsgärningar som förövas i stundens ingivelse och utan planering bör t.ex. sällan kunna vara att bedöma som särskilt allvarliga även om farerekvisitet skulle vara uppfyllt. För det andra har den undantagsregel som finns i bestäm- melsens avslutande stycke vidgats på så sätt att den omfattar inte bara situationer där faran för fullbordan är ringa utan också andra situationer där gärningen är mindre allvarlig. Bestämmelsen syftar, vilket har utvecklats närmare i avsnitt 4.5.9, till att möjliggöra en mer nyanserad kriminalisering av förberedelse- och stämplings- gärningar. Vid en bedömning av om gärningen är ansvarsfri bör, vid sidan om den undantagsregel som gäller och som avser fall där faran för fullbordan är ringa, hänsyn framför allt tas till det avsedda brottets svårhet och till förberedelse- eller stämplings- gärningens karaktär. Det förhållandet att straffvärdet för den planerade gärningen inte är högre än bör ofta kunna leda till att förberedelse- eller stämplingsgärningen bedöms som mindre allvarlig. Också omständigheterna kring själva gär- ningen bör beaktas. Exempelvis bör det förhållandet att en för- beredelse- eller stämplingsgärning har påtagligt spontan karaktär och avser endast måttligt allvarlig brottslighet kunna vara en om- ständighet som talar för att gärningen är att anse som mindre allvarlig. Underlåter någon att anmäla eller annars avslöja en förestående eller pågående brottslig gärning, ska han eller hon i de fall det särskilt anges dömas för under- låtenhet att avslöja brottet enligt vad som är stadgat för den som medverkat endast i mindre mån till sådant brott; högre straff än fängelse får dock inte dömas ut. I de fall då det är särskilt föreskrivet ska för underlåtenhet att avslöja brott dömas även den som inte haft uppsåt till men borde ha insett att brottet var förestående eller pågående. Om föräldrar eller andra uppfostrare eller förmyndare, i annat fall än som avses i första stycket, underlåter att från brott hindra den som står under deras vård eller lydnad döms för underlåtenhet att hindra brottet enligt vad som föreskrivs i första stycket. För underlåtenhet att hindra brott ska också, i de fall det är särskilt angivet att underlåtenhet att avslöja brott är straffbelagt, dömas den som har ett bestämmande inflytande i en sammanslutning och underlåter att hindra ett förestående eller på- gående brott inom ramen för sammanslutningen. Ansvar för underlåtenhet att avslöja eller hindra brott förutsätter 1.att gärningen har fortskridit så långt att den är straffbar, och 2.att ett ingripande kan ske utan fara för den handlande eller för någon annan och, i fall som avses i andra och tredje stycket, utan anmälan till myndighet. Förutom rent redaktionella justeringar har bestämmelsen ändrats i två avseenden. För det första har bestämmelsen tillförts ett nytt tredje stycke där en ny form av underlåtenhet att hindra brott kriminaliseras. Ansvar enligt bestämmelsen träffar den som har ett bestämmande inflytande i en sammanslutning och underlåter att hindra brott som begås inom ramen för denna sammanslutning. Normalt bör ansvar i första hand dömas ut enligt bestämmelsens nya tredje stycke och först om sådant ansvar inte kan ådömas bör ansvar enligt det första stycket aktualiseras. Ändringen har behandlats i avsnitt 6.5.2. För att någon ska anses ha ett bestämmande inflytande fordras att denne själv har makt att besluta om vad som görs antingen inom ramen för sammanslutningen eller inom en viss del av denna, dvs. att denne har möjlighet att styra över vad andra personer i sam- manslutningen gör. De sammanslutningar som avses enligt bestämmelsen inbegriper dels olika former av juridiska personer, dels andra former av nät- verk och grupperingar som har en inte helt obetydlig varaktighet. Också sammanslutningar som är projektliknande, dvs. som sätts samman endast för en viss uppgift, är avsedda att omfattas, men straffansvar förutsätter att någon har ett bestämmande inflytande på ovan angivet sätt. Den straffbara gärningen består i att en person som har ett bestämmande inflytande underlåter att hindra ett brott som begås inom ramen för sammanslutningen, dvs. i att den person som har sådant inflytande att gärningen kan hindras underlåter att utöva detta inflytande. För att man ska kunna tala om att en person har underlåtit att hindra ett visst brott måste förutsättas att personen kunnat hindra detsamma. Vid bedömningen av om detta krav är uppfyllt får man på samma sätt som man normalt gör vid bedömning av kausali- tetskravet vid orsakande genom underlåtenhet bedöma om det är i hög grad sannolikt att brottet hade hindrats om personen hade agerat (se bl.a. NJA 2007 s. 369). Det relevanta brottet ska vara förövat inom ramen för samman- slutningen. Det betyder att gärningar som ligger helt utanför ramen för sammanslutningens verksamhet inte kan föranleda ansvar. Ansvarsfrihet torde i sådana fall ofta kunna motiveras också med hänvisning till bristande uppsåt. Slutligen följer av bestämmelsens utformning att den är tillämp- lig endast i de fall ansvar för underlåtenhet att avslöja brott är kriminaliserad. Ansvar förutsätter alltså på samma sätt som de flesta osjälvständiga brottsformer att det finns ett särskilt stad- gande som anger att brottsformen är kriminaliserad i relation till ett visst brott. Som framgått av allmänmotiveringen är bestämmelsen inte formellt begränsad till en viss typ av sammanslutningar. Kravet på att den underlåtande ska ha haft ett bestämmande inflytande innebär emellertid, i kombination med att kriminaliseringen är begränsad till vissa mer allvarliga brottstyper, en inte obetydlig begränsning i detta avseende. Det beror på att det i de flesta sam- manslutningar (t.ex. ekonomiska och ideella föreningar, olika typer av bolag osv.) helt enkelt inte finns någon som har en sådan maktposition att denne kan besluta om brott av det slag som här är aktuella. För det andra har undantaget för fall där ett ingripande innebär fara för den underlåtande eller någon närstående flyttats till bestämmelsens sista stycke. Undantaget har också vidgats till att gälla inte bara fara för den underlåtande eller någon denne när- stående utan också fara för annan. Ansvarsfrihet bör t.ex. kunna aktualiseras om det föreligger konkreta hot om allvarliga repres- salier mot någon person i gärningsmannens närhet som inte är en närstående i rättslig mening. Ansvarsfrihet bör också i vissa fall kunna aktualiseras om ett avslöjande av brottet skulle göra klart att en person inom ett kriminellt nätverk eller en kriminell gruppering spridit uppgifter om nätverket eller grupperingen och ett av- slöjande därför skulle innebära fara för denne. Ändringen har behandlats i avsnitt 6.5.2. 10.2Förslaget till lag om ändringar i narkotikastrafflagen (1968:64)