sou · H2B354 · 2014-07-15 00:00:00 — Vildsvin omfattas av allmän jakt men sugga som åtföljs av smågrisar får inte skjutas. I förhållande till annat vilt är perioden som vildsvin får jagas lång och sträcker sig fr.o.m. t.o.m. . Där- utöver är jakt på årsunge tillåten hela jaktåret, dvs. t.o.m. (p. 7 Bilaga 1 Jaktförordningen SFS 1987:905). Slutligen är jakt tillåten om vildsvin kommer in på gård eller trädgård och där kan orsaka skada eller annan olägenhet(23§ jaktlagen och p. 2 bilaga 4 Jaktför- ordningen SFS 1987:905). Jakt på vildsvin är tillåten dygnet runt. På grund av den stora ökningen av antalet vildsvin samt svårig- heten att jaga vildsvin omfattas jakten också av särskilda undantag med syfte att underlätta en effektiv jakt. Bl.a. får jägaren använda belysning som satts upp vid väg eller byggnad med annat syfte än att underlätta jakt, samt belysning som särskilt satts upp för att under- lätta jakt vid åtel (14 § Jaktförordningen SFS 1987:905). För att effektivisera jakt på vildsvin får också i det enskilda fallet ge tillstånd till belysning vid bl.a. skyddsjakt (15 § jaktförordningen) samt ge tillstånd för t.ex. rörlig belysning vid jakt (15 a § jaktförordningen). kan också efter ansökan ge tillstånd för att elektronisk bildförstärkare får användas vid jakt på vildsvin (15a § Jaktförordningen SFS 1987:905). Det är även tillåtet att fånga vildsvin med fällor. Det finns åtta godkända vildsvinsfällor, vilka alla är för levandefångst där man lockar med föda i fällan (Förteckning över godkända fångstredskap 2013). Allmänt, men med viss variation, gäller enligt tillstånden följande för dessa fällor: 1)Fångstredskapet får användas till och med . 2)Fångstredskapet får tidigast gillras för jakt innan solens nedgång. 3)Fångstredskapet ska avgillras manuellt senast före solens uppgång. 4)Fångstredskapet får endast betas med oförädlat vegetabiliskt foder. 5)Användaren ska ansvara för att fångstredskapet förses med en elektronisk larmanordning när detta har gillrats för jakt. 6)Vittjning ska ske efter det att ett larm har utlösts, dock senast . 7)Användaren ska regelbundet se till att larmanordningen fungerar korrekt som redskapet används för jakt. Vildsvin är en relativt ny viltart i och därmed finns inte samma tradition och historia för vildsvinsjakt som för jakt på annat vilt. Vanliga jaktmetoder för vildsvin är vaktjakt vid åtel och drevjakt med hund. Vaktjakten bedrivs eftersom vildsvinet är natt- aktivt. Åteljakt är en av de viktigaste jaktformerna för att be- gränsa vildsvinsstammen och kan bedrivas på såväl mindre som större marker. Drevjakt kräver större marker och god kunskap om hur den ska läggas upp, vilket gör denna form vanligare på större sammanhängan- de marker. Ifall jägare på mindre marker skall genomföra drevjakt krävs ofta samverkan mellan flera jakträtts-innehavare. Vid drevjakt på främst vildsvin används ofta såväl kortdrivande som stötande hundar istället för eller i kombination med mänsklig drevkedja. Det finns inga särskilda raser framavlade för vildsvinsjakt utan det är snarare en fråga om individens anlag. Det förekommer också att ställande hundar används vid vildsvinsjakt (i samverkan 2009). Med ett ökat antal godkända vildsvinsfällor medges också ökade möjligheter att använda dessa. För markägare som inte har tid eller intresse av att aktivt jaga vildsvin kan fällor vara ett alternativ. En nationell undersökning i samverkan mellan visar att av 2580 dödade vildsvin, – 2012, fälldes vid åteljakt, vid skadeförbyg- gande jakt på åker och vid drevjakt med hund (Bild 3). utgjorde fällfångst en ytterst liten del av den totala mängden fällda vildsvin (personlig kommu- nikation). Det finns inga svenska undersökningar över de olika jakt- metodernas effektivitet. En studie från visar dock att ett vildsvin skjuts per fyra vakkvällar, vilket skulle motsvara ca 16 tim- mar vaktid per skjutet vildsvin (m.fl. 2010). Bild 3 Bilden visar den procentuella fördelningen av olika jaktformer för de 2580 vildsvin som ingick i SVA och undersökning . Källa: , . Det kan också vara av intresse att studera Nordamerikanska för- hållanden där vildsvin inkluderas i gruppen invasiva arter. Därmed bekämpas vildsvin inom olika program liknande mårdhund i . Denna bekämpning har gett Nordamerikanska myndigheter värde- fulla kunskaper om hur vildsvinspopulationer kan minskas på ett effektivt sätt. Vildsvinsbekämpningen i framhåller fällor som ett mycket effektivt redskap ifall det används på rätt sätt (Hamrick m.fl. 2011, West m.fl. 2009). Det innebär att det förmodligen finns potential för en ökad användning av fällor ifall man önskar decimera stammarna i . Dock framför LRF att villkoren för användning av vild- svinsfällor, exempelvis tillåten tid för användning och året, är så begränsande att godkända redskap knappast kan fungera som ett effektivt alternativ till annan jakt. Främst avser det de begräs- ningar som hindrar användning under den del av året när de kunde ha gjort störst nytta. Annars anses i , likt i , att åteljakt också är ett kostnadseffektiv sätt att minska stammarna. Att bestämma antalet vildsvin är svårt. De metoder som står till buds är frivilliga viltrapportering via webb- portalen . Även viltolycksstatistik är en möjlig metod eftersom allmänheten är skyldig att rapportera ifall den kolliderat med vildsvin enlig 40 § Jaktförordningen (SFS 1987:905). Därutöver förekommer enkätundersökningar, förekomstindex, trikintester, attitydundersökningar och skador på gröda för att följa vildsvins- beståndens utveckling. Alla dessa metoder är behäftade med relativt stora osäkerheter och ger endast någon form av index, vilket kan visa på tendenser ifall stammen ökar eller minskar och i bästa fall relativa mått på popu- lationens storlek. Vad gäller jägarnas frivilliga återrapportering görs den inte av alla jägare. Under /2007 inkom rapporter från mark mot- svarande av all jaktbar areal (m.fl. 2008). Denna siffra ligger också i linje med en skattning av antalet jägare som rapporterar avskjutning till jägareförbundet vilken uppgår till 30–(personlig kommunikation). Eftersom återrapportering av avskjutningsresultat normalt inte innehåller någon information om hur mycket tid som avsatts till jakt, kan eventuella förändringar i avskjutningsresultatet bero på såväl förändringar i vildsvinspopulationens storlek som förändringar av hur stor jägarnas ansträngning varit (antal personer och den tid de lägger ned). Därmed finns det en inbyggd osäkerhet i att använda avskjutningsdata för att följa stammarna (2010). Vad gäller omräkning av rapporterad avskjutningsdata till total avskjutning är metoden relativt robust och används fortlöpande som vetenskaplig metod(t.ex. Elmhagen m.fl. 2011). Det totala antalet skjutna vildsvin och framåt visas i bild 4. På motsvarande sätt är antalet viltolyckor beroende av fler fak- torer än endast stammens storlek. Förändringar i trafikintensitet på olika vägar, upprättande av viltstängsel, snödjup i omgivande marker med mera är faktorer vilka också kan leda till förändringar i antalet viltolyckor och därmed tillför osäkerheter i populationsskattning- en. Antalet rapporterade viltolyckor med vildsvin och framåt visas i bild 4. De olika metoderna uppvisar dock stora likheter i resultat vad gäller vildsvin vilket höjer tillförlitligheten. kan man dock spåra skillnader i resultat beroende på vilken faktor man stu- derar vilket visar på metodernas inneboende osäkerhet och behov av flera kompletterande metoder (se , bild 4). Till skillnad från t.ex. älgövervakningen, där man förutom en obligatorisk avskjutningsstatistik även använder jägarnas älgobser- vationer, spillnings- och flyginventeringar, är vildsvinet genom sitt levnadssätt betydligt svårare att inventera med dessa metoder. På grund av att det är nattaktivt är jägarobservationer eller flyginven- teringar svåra att praktiskt genomföra. Genom sitt flockbeteende och födoval är spillnings- och spårinventeringar heller inte lämpliga (och 2010). Bild 4 Antalet skjutna vildsvin baserat på jägarnas frivilliga rapportering (1990-2012) och antalet rapporterade viltolyckor där vildsvin varit inblandade (2003-2012). Avskjutning och viltolyckor vildsvin Antal skjutna djur/år viltolyckor/år Antal Källor: och Nationella viltolycksrådet En metod som provats såväl i som i är inven- tering genom åtelkameror (och 2010 och Plhal m.fl. 2012). Genom att använda ett stort antal åtelkameror där man räknar vildsvin under vissa tidsintervall kan man få fram ett mått på populationens minsta storlek vid den angivna tiden. Genom komplet- terande metoder kan även det aktuella antalet djur i hela populatio- nen fastställas. Viltskadecenter har också på uppdrag av ut- arbetat förslag på metoder för att inventera skador av vildsvin, vilket i sin tur skulle kunna ge indirekta mått på vildsvinsstammens storlek (m.fl. 2011). Viltskadecenter konstaterar att det är möjligt att genomföra besiktningar på lokalnivå. Inventeringarna är dock relativt dyra i förhållande till resultatet, om metoden ska an- vändas för att genomföra storskaliga skadeinventeringar. Istället bör andra metoder utvecklas för att följa mer storskaliga förändringar i skadebilden. Rapporten visar också att jordbrukare i av fallen som undersökts rapporterat den rätta eller underskattat omfattningen av skador. Därmed verkar egeninventering bland lantbrukare kunna fungera relativt väl för att följa skadeutvecklingen . Kronhjort får jagas inom särskilt registrerade kronhjortsskötsel- områden utom i län där den jagas efter licens från Länsstyrel- sen inom angivna kronhjortsområden (4 § Jaktförordningen (SFS 1987:905). om jakt på kronhjort meddelas av Natur- vårdsverket (NFS 2011:7). Enligt föreskrifter ska , i samråd med jägarorganisation och markägare, fastställa en målsättning med skötseln av kronhjort inom länet Kronhjortsskötselområden är områden av lämplig storlek, form och läge som medger skötsel av en i huvudsak egen stam och som registrerats av . Vid registrering av kronhjortsskötsel- områden ska även en skötselplan bifogas, vilken ska följas upp av var tredje år. Därutöver ansvarar kronskötselområdet för att skötselplanen följs genom tilldelning av kronhjort till ingå- ende jakträttshavare, och därmed att stammen förvaltas på ett lämpligt sätt. Inom kronhjortsskötselområde får smyg- och vaktjakt på hind och kalv bedrivas fr.o.m. t.o.m. . Fr.o.m. till andra måndagen tillåts alla jaktformer men fortfarande endast på hind och kalv. Därefter fram t.o.m. är jakt tillåten även på handjur (Bilaga 3 Jaktförordningen SFS 1987:905). På mark utanför kronhjortsskötselområden är jakt endast tillåten på kalv. t.o.m. medges dess- utom enbart smyg- och vaktjakt. Därefter är jakt tillåten fram till andra måndagen för att slutligen återigen vara tillåten t.o.m. (p. 9 bilaga 1 Jaktförordningen SFS 1987:905) I län fattar beslut om kronhjortsområden där en fast stam kan accepteras med hänsyn till andra intressen i samhället, vilka beskrivs i föreskrift. Jakten sker efter ansökan om licens och tilldelningen bestäms av . Jakt inom kronhjortsområden är generellt tillåten andra måndagen fram t.o.m. (bilaga 3 Jaktför- ordningen SFS 1987:905), men regleras i detalj av . Jakt på annan mark inom län är tillåten fr.o.m. andra mån- dagen t.o.m. (p. 9 bilaga 1 Jaktförordningen SFS 1987:905). är jakt tillåten fr.o.m. innan solens upp- gång t.o.m. efter solens nedgång, dock är endast smyg- och vaktjakt tillåtet den sista timmen (9 § Jaktförordningen SFS 1987:905). Kronhjort är mycket störningskänslig, vilket gör det lämpligt att jaga genom smyg-, vakt- eller tryckjakt. Kronhjort fälls också vid allmän drevjakt på klövvilt. Även drevjakt med hund förekommer, men då kronhjort är störningskänslig anses kortdrivande och lång- sammare hundtyper vara mest lämpliga (Solheim m.fl. 2004). Slut- ligen förekommer också jakt i anslutning till utfodringsplatser som vid jakttillfället därmed fungerar som åtel (person- lig kommunikation). Möjligheterna att på nationell nivå följa kronhjortsstammarna genom direkta inventeringsmetoder är små, vilket förklarar det stora intervallet vid den senaste skattningen (se avsnitt 3.1.3). Det finns t.ex. i jämförelse med älg inget system för jägarnas viltobser- vationer. Dessutom är spillningsinventering inte heller enkel både på grund av att de lever i större grupper och att deras spillning kan förväxlas med andra arter. Däremot genomför enskilda förvaltningsorganisationer olika sor- ters inventeringar inom begränsade områden. stubbinventering (räkning av djur på öppna ytor) och räkning av djur vid brunstlokaler (personlig kommunikation) samt flyginventering (Holmens viltskötselområde 2014, hemsida). Bild 5 Antal skjutna kronhjortar baserat på jägarnas frivilliga rapportering. Antal skjutna djur/år De övriga nationella metoder för att följa kronhjortsstammarna som står till buds är jägarnas avskjutningsrapporter och Nationella vilt- olycksrådets statistik. Vad gäller jägarnas rapportering är den obliga- torisk enligt 5a § Jaktförordningen (SFS 1987:905)och ska ske till . Genom att vara obligatorisk kan den antas ge en högre återrapportering jämfört med de arter där återrapporteringen är fri- villig (t.ex. vildsvin och dovhjort). Avskjutningen av kronhjort visas i bild 5. Det är också obligatoriskt att anmäla om man kört på kronhjort med fordon enlig 40 § Jaktförordningen (SFS 1987:905). Det inne- bär att trafikolyckor kan fungera som visst mått på stammens relativa utveckling med de för- och nackdelar som beskrivs för vildsvin. Dock definierades kron- och dovhjort gemensamt som hjort fram till 2008 vilket gör det omöjligt att gå längre tillbaka för respektive art (Bild 6). Bild 6 Antalet olyckor med hjort som rapporterats till Nationella viltolycksrådet . Antal viltolyckor/år Källa: Nationella viltolycksrådet. Dovhjort omfattas av allmän jakt. För hela landet gäller att jakten börjar och avser då endast smyg- och vaktjakt på horn- bärande djur fram till . Fr.o.m. t.o.m. är all jakt tillåten. Därefter råder brunstuppehåll fram tills jakt åter tillåts fr.o.m. fram till sista februari. Hund som förföljer dovhjort får dock inte användas efter . Inom vissa utpekade län medges också jakt på hind och kalv under pe- rioden till . Dessa är , , , , och (p. 8 bilaga 1 Jaktförordningen SFS 1987:905). är jakt tillåten fr.o.m. före solens upp- gång t.o.m. efter solens nedgång, dock är endast smyg- och vaktjakt tillåtet den sista timmen (9§ Jaktförordningen SFS 1987:905). De jaktmetoder som främst används för dovhjort är smygjakt, vaktjakt och jakt med drivande hund. Smyg- och vaktjakt sker främst på och runt åkermarker. Då hund används förekommer såväl kort- som normaldrivande samt stötande hundar och sker ofta på mer beskogad mark (2005). Förutsättningarna för att följa dovhjortsstammarna liknar de för kron- hjort. Dock är möjligheterna för att använda spillningsinventering än svårare då spillningen är lätt förväxlingsbar med rådjurs (2010) samt att de lever i än större grupper. Liksom för kronhjort förekommer inventering genom individ- räkning på lokal nivå i form av stubbinventeringar och brunstinven- tering (personlig kommunikation) Bild 7 Antal skjutna dovhjortar baserat på jägarnas frivilliga rapportering. Antal skjutna djur/år Då dovhjort omfattas av allmän jakt finns ingen skyldighet för den enskilda jägaren att rapportera sin avskjutning. Däremot kan den jägare som så önskar rapportera sin avskjutning till Jägareför- bundet via i likhet med vad som gäller för vildsvin (se avsnitt 3.3.3). Avskjutningen av dovhjort visas i bild 7. Trafikolyckor där dovhjort är inblandad är obligatoriska att rappor- tera enlig 40 § Jaktförordningen (SFS 1987:905). Därmed ges samma möjlighet för dovhjort som för vildsvin och kronhjort vad gäller uppföljning av populationen med hjälp av trafikolyckor (Bild 6). utreds möjligheterna att på prov använda åtelkameror som stöd i inventeringsarbetet av klövvilt med särskilt fokus på dov- hjortsförvaltning i . , , Jägareför- bundet och LRF arbetar i samverkan för att uppnå en god och aktiv förvaltning av klövvilt. Genom att använda åtelkameror avser man kunna utveckla ett kostnadseffektivt redskap för att följa populatio- nernas utveckling och följa effekterna av olika förvaltningsåtgärder (, personlig kommunikation). Rådjur omfattas av allmän jakt och jakttiden skiljer sig beroende på län. I de nordliga länen, , , och , är jakt tillåten t.o.m. . I resten av är jakt tillåten fram t.o.m. . Därutöver är smyg- och vaktjakt på hornbärande djur tillåten i hela landet t.o.m. . I , , , och är smyg- och vaktjakt på hornbärande djur även tillåtet under perio- . Slutligen är smyg- och vaktjakt på kid tillåten i hela landet utom i , , och t.o.m. . 10 bilaga 1 Jaktförordningen SFS 1987:905) är jakt tillåten fr.o.m. innan solens upp- gång t.o.m. efter solens nedgång, dock är endast smyg- och vaktjakt tillåtet den sista timmen (9§ Jaktförordningen SFS 1987:905). Vanliga jaktmetoder utan hund är smyg- och vaktjakt. Vid vakt- jakt används ofta fasta skjutplatser där rådjur brukar passera, t.ex. vid hygges- och åkerkanter. Jakt med hund bedrivs ofta med lång- samt drivande hundar, särskilt på större jaktområden. rådjurstäta områden är jakt med stötande hund vanligt (1995) Möjligheterna för att följa rådjurspopulationerna är mycket lika de för dovhjort, dvs. viltobservationer, frivilliga avskjutningsstatistik (bild 8) och vilttrafikolyckor (bild 9). Därtill kan spillningsinven- tering och spårning genomföras i de områden där dovhjort saknas. Bild 8 Antal skjutna rådjur baserat på jägarnas frivilliga rapportering. Antal skjutna djur/år Bild 9 Antal rapporterade viltolyckor med rådjur baserat på jägarnas frivilliga rapportering. Antal viltolyckor/år Källa: Nationella viltolycksrådet. Jakt på björn sker genom licens- eller skyddsjakt. Licens kan ges av eller av efter delegering av Natur- vårdsverket. 2013 medgavs länsstyrelserna i , , , , och rätt att själva administrera licensjakten på björn. Därutöver beslöt Naturvårds- verket om licensjakt på björn i . I de fall licensjakt delegerats till länsstyrelserna styrs dess genomförande av Natur- vårdsverkets föreskrifter och allmänna råd (NFS 2010:7). Licensjakt på björn kan medges t.o.m. utom i väster om odlingsgränsen. Där ska jakten avslutas . är jakt på björn tillåten fr.o.m. innan solens uppgång t.o.m. innan solen går ned. Jakt är inte tillåten på hona med åtföljande ungar eller ungar som följer hona. Vidare är endast tillåtet att använda två hundar . Då tilldelat antal björnar fällts eller avräknats på grund av påskjutning ska jakten avbrytas. Vid björnjakt används främst ställande hundar men har amerikanska plotthundar börjat användas vilka både kan ställa och driva björn. Det fälls också björn i samband med älgjakt. An- vändning av åtel är tillåtet vid björnjakt och regleras i föreskrifter och allmänna råd för beslut om licensjakt efter björn (NFS 2010:7). Innan åteljakt tilläts genomfördes –2012 ett försök i , och med syfte att undersöka framtida möjligheter och problem med att tillåta åteljakt på björn (Jakt på björn 2013 hemsida, Zedrosser m.fl. 2013). har det övergripande ansvaret för den nationella övervakningen av björnstammen medan det praktiska arbetet genom- förs av länsstyrelserna och . En viktig del av över- vakningen är den rapportering, besiktning, provtagning och under- sökning av samtliga björnar som fälls under licens- och skyddsjakt i , vilket görs av länsstyrelserna och SVA i samverkan. För att bestämma björnpopulationens storlek genomför länssty- relserna i samverkan med spillningsinventeringar, där frivilliga framför allt jägarkåren samlar in och levererar spillning till . sköter vidare hantering och distri- bution till laboratorium för DNA-analys. Utifrån resultaten från DNA-analysen genomför Skandinaviska björnprojektet statistiska analyser för att skatta den totala björnpopulationens storlek i det område där inventeringen har utförts (Nationell förvaltningsplan för björn 2013). Spillningsinventering med DNA-analys har genomförts med mellanrum i länen. Vissa län har dock endast inventerats en enda gång på detta sätt. Som ett komplement till spillningsinventering använder länssty- relserna den så kallade Björnobsen (startades av 1998), där jägare rapporterar alla björnobservationer under den första älgjaktsveckan till . Dessa observationer, som ut- mynnar i ett årligt index, kan sedan såväl kalibreras mot spillnings- inventering samt användas för att följa björnpopulationens utveck- ling. Också de observationer som görs av fältpersonal registreras i databasen , men dessa är relativt få och insam- lade på ett mindre strukturerat sätt. Även allmänheten kan rappor- tera observationer till , men sådana observationer är generellt få och av ganska liten relevans för björnförvaltningen utöver att det ger viss information om spridning av björn till nya områden. I samarbete med håller på att se över övervakningsprogrammet för björn. Arbetet som pågår ska utmynna i bl.a. en gemensam metodik. Mårdhunden är en i svenska naturen ovälkommen art som hotar den biologiska mångfalden. Därför betraktas jakt på mårdhund som nödvändig för att minimera dess negativa effekter. Jakt på mård- hund är därmed tillåten . Därutöver finns undantag som tillåter jakt på gård för den som bor där men saknar jakträtt en- ligt 23 § Jaktlagen (SFS 1987:259). Fast belysning uppsatt för annat ändamål än jakt får också användas vid jakt på mårdhund. fångas och skjuts mårdhund främst i . Utöver de djur som fälls av jägare inom den allmänna jakten pågår också riktad jakt inom . Allmänhetens och projektets jakt bedrivs såväl genom ordinär jakt som genom användning av fångst- redskap. Inom projektet genomförs också jakt med hjälp av så kallade judas-individer. Dessa är ensamma vuxna djur som fångats, sterili- serats och försetts med GPS-sändare. Då de släpps fria söker de aktivt efter en ny partner som sedan kan fångas och avlivas genom projek- tets jägare. (Technical report 2012). till avlivades totalt 290 in- divider varav 72 av allmänheten och 218 genom Mårdhundspro- jektet. Fördelningen av hur många mårdhundar som avlivas genom respektive metod visas i bild 10. Utöver det hittade allmänheten ytterligare 29 individer som dött av olika skäl, t.ex. trafikolyckor (personlig kommunikation). Bild 10 Antalet mårdhundar som avlivats genom olika metoder. Från har framförts att ett införande av skott- peng vore ett mer kostnadseffektivt sätt att hålla en nödvändigt hög avskjutningsnivå. Från framförs, i motsats till , att många studier visar att skottpengar för in- vasiva främmande arter verkar i motsatt riktning. Det skapar ett incitament att bibehålla populationen istället för att utrota den genom att det sätts ett värde på arten. Närheten till inger också oro, där tiotals mårdhundar kan skjutas eller fångas . Risken finns att det istället börjar transporteras skjutna mård- hundar från till . Övervakning av mårdhundens populationsutveckling och spridning sker genom vilket utvecklats genom ett EU LIFE-projekt i samarbete mellan finländska, danska och svenska myndigheter och jägarorganisationer. Projektet koordineras av medan är huvudman. myndigheter, trots att de har få bekräftade mårdhundsobserva- tioner, ingår i samarbetet och har delfinansierat arbetet med mård- hundsbekämpning utan att ta del av EU-finansieringen. Övervakningen sker dels genom ett nät av fast placerade åtel- kameror i närheten av så kallade doftåtlar dit mårdhundar lockas och därmed kan fångas på bild. Därutöver arbetar projektet med fällor, judas-individer och flyttbara åtelkameror för att hitta individer. En viktig del för övervakningen av mårdhund är allmänhetens deltagan- de. Genom information och utbildning av allmänheten samt ett jour- nummer får projektet in allmänhetens rapporter om mårdhunds- observationer. Det har dock visat sig att dessa rapporter inte alltid är korrekta utan att andra arter som t.ex. grävling och rödräv ibland tas för att vara mårdhundar.