sou · H2B386 · 2014-12-19 00:00:00 — I 221 fall, motsvarande 6 pro- cent av samtliga fall där taxan normalt skulle ha varit tillämplig, sammanföll yrkandet med beloppet enligt taxan. I 3 164 fall, mot- svarande av samtliga fall där taxan normalt skulle ha varit tillämplig, yrkades ersättning med ett belopp som översteg vad som normalt hade utgått enligt taxa. Målsägandebiträdenas yrkanden fördelade sig enligt följande. I 48 fall, motsvarande av samtliga fall där taxan normalt skulle ha varit tillämplig, yrkades ersättning med ett belopp som understeg vad som skulle utgått enligt taxa. I 20 fall, motsvarande 64 2004:2, Försöksverksamhet utan taxa. Ersättning till offentliga försvarare och målsägandebiträden av samtliga fall där taxan normalt skulle ha varit tillämp- lig, sammanföll yrkandet med beloppet enligt taxa. I 322 fall, mot- svarande av samtliga fall där taxan normalt skulle ha varit tillämplig, yrkades ersättning med ett belopp som översteg vad som normalt hade utgått enligt taxa. Då det i taxorna ingår ersättning för tidsspillan om högst gjordes viss korrigering av resultaten från försöket. Enligt kunde det rapporterade resultatet avseende tillerkänd ersättning för arbete i mål där taxa normalt hade varit tillämplig vid jämförelse med annars tillämpligt taxebelopp sägas ha uppvisat en tydlig trend . Den tillerkända ersättningen för arbete hade relativt sett blivit större jämfört med det annars tillämpliga taxebeloppet. Kostnadsökningen vid en ord- ning utan taxa kunde under försöksverksamhetens första månader beräknas till mellan för att successivt stiga till för offentliga försvarare och för måls- ägandebiträden (icke korrigerad kostnadsökning) under försökets sista månad. Undantaget var sommarmånaderna då kostnadsökningen låg stabil på mellan . Enligt sak- nades anledning att tro att kostnadsökningen avstannat vid försökets avslutande. Kostnadsökningen för gruppen offentliga försvarare, vid en ord- ning utan taxa, har med tillägg för tillerkänd tidsspillan om högst beräknats till medan motsvarande ökning för målsägandebiträden beräknats till . Totalt utgjorde detta en kostnadsökning med . utförde en enkätundersökning om hur en ordning utan taxor påverkade domstolarnas arbetsbörda. Enkäten visade att drygt hälften av juristdomarna ansåg att en ordning utan taxa under försöket ökat rättens arbetsbörda. Av dessa ansåg de flesta att arbetsbördan ökat marginellt medan i stort sett alla resterande respondenter menade att arbetsbördan ökat till viss del. av de tillfrågade ansåg att arbetsbördan inte förändrats. Ersättning till offentliga försvarare och målsägandebiträden Ersättningarna till målsägandebiträden och offentliga försvarare svarade tillsammans för över hälften av kostnaderna på an- slaget 1:12 Rättsliga biträden m.m. I vårt uppdrag har ingått att, i kostnadsdämpande syfte, se över hur en lämplig differentiering av timkostnadsnormen mellan offentlig försvarare och målsägande- biträde kan införas, överväga en begränsning i timarvoderings- systemet för målsägandebiträden samt föreslå på vilket sätt en ut- ökad användning av taxa i brottmål skulle kunna ha en kostnads- dämpande effekt. I det följande talas i princip genomgående om biträden. Med uttrycket avses även offentliga försvarare, om inget annat anges. 9.5.2Nivåer i timarvoderingssystemet för offentliga försvarare och målsägandebiträden Bedömning: En differentiering i timkostnadsnormen mellan offentliga försvarare och målsägandebiträden bör inte införas. Mot bakgrund av kostnadsökningen för offentliga försvarare och målsägandebiträden finns anledning att överväga vilka möjligheter som finns för att hålla kostnaderna nere. En metod för att hålla kostnaderna nere skulle kunna vara att differentiera timkostnadsnormen i olika hänseenden. Idén med differentierade timkostnadsnormer är inte ny. Som beskrivits ovan gällde tidigare olika timkostnadsnormer för brottmålstaxan respek- tive äktenskapsskillnadstaxan. Differensen mellan normerna var . Den offentliga försvararen och målsägandebiträdet får er- sättning enligt timkostnadsnormen vilken är densamma för båda kategorierna. Vi har övervägt om timkostnadsnormen bör differen- tieras mellan offentlig försvarare och målsägandebiträde. Vi har där- utöver något berört frågan om timkostnadsnormen bör differen- tieras mellan advokater och icke advokater, även om frågan inte Ersättning till offentliga försvarare och målsägandebiträden särskilt framgår av våra direktiv. Något förslag i sist nämnda del lämnas dock inte. Vi har vid våra överväganden utgått ifrån att frågställningen i direktiven innebär att timkostnadsnormen ska vara lägre för måls- ägandebiträden än för till offentliga försvarare. Om differentiering inte sker på detta sätt kommer den inte att medföra en besparing. Statskontoret har i rapporten ersättning till rättsliga biträden (2012:5) gjort en översyn av beräkningsmodellen för timkostnads- . Statskontoret har där kommit fram till att den nuvarande timkostnadsnormen bör överges och att timkostnadsnormen inte längre bör knytas till biträdenas kostnader. Statskontoret har bl.a. föreslagit att timkostnadsnormen bör knytas till utvecklingen av löner och priser i samhället och att löneutvecklingen för tjänstemän inom den konkurrensutsatta tillverkningsindustrin bör användas som bas för uppräkning av den del av timkostnadsnormen som speglar kostnader för lön och sociala avgifter. Statskontoret har därutöver föreslagit att ett produktivitetsavdrag bör göras vid den årliga omräkningen av timkostnadsnormen. Enligt Statskontoret kommer förslagen inte att få några direkta anslagsmässiga konsekvenser men förslaget om att införa ett produktivitetsavdrag bör enligt Stats- kontoret innebära att statens kostnader för rättsliga biträden ökar i något lägre takt än vad som vore fallet om nuvarande beräknings- modell behålls. Rapporten bereds inom . I våra samtal med olika aktörer inom rättsväsendet, t.ex. före- trädare för Riksåklagaren, , och Rättshjälpsmyndig- heten samt advokater, har framkommit att samtliga anser att det inte bör införas en differentiering i timkostnadsnormen mellan offentliga försvarare och målsägandebiträden. Skälen härtill har an- getts vara flera. Bl.a. har framhållits brottmålsprocessens stabilitet. Det har hävdats att det inte går att generalisera ett målsägande- biträdes uppgifter och säga att detta skulle vara mindre kvalificerat än den offentliga försvararens. Det har pekats på målsägandebiträdet som en viktig stödfunktion vars största insats sker utanför rätts- salen. Risken för att en differentiering av timkostnadsnormen i Ersättning till offentliga försvarare och målsägandebiträden aktuellt fall skulle äventyra återväxten på humanjuristsidan har också framhållits. I denna del har särskilt framhållits att det är viktigt att det finns förutsättningar för återväxt av försvarare och målsägande- biträden. Annars minskar förutsättningarna för en bra brottmåls- process. Som målsägandebiträde kan förordnas advokat, biträdande jurist på advokatbyrå eller annan som är lämplig för uppdraget. Enligt en rapport från , Målsägandebiträde – en utvärdering av tillämpningen av lagen om målsägandebiträde, m.m.65 avsåg av förordnandena advokat, bi- trädande jurist och annan lämplig person. Det saknas anledning att anta att kategorierna biträdande jurister och andra lämpliga personer ökat . Eftersom målsägande- biträden därmed normalt förordnas bland den krets personer som förordnas till offentlig försvarare torde kontorskostnader och andra omkostnader i huvudsak överensstämma. Det bör därutöver på- pekas att vi anser att utgångspunkten när det gäller förordnande av målsägandebiträden bör vara att den som förordnas ska vara advo- kat. Det är ytterst en rättsäkerhetsfråga att uppdrag som måls- ägandebiträde hanteras av erfarna advokater. Andelen advokater som förordnas till målsägandebiträden framledes kan därmed för- väntas öka. Redan angivna omständigheter talar, enligt vår uppfattning, emot att en differentierad timkostnadsnorm ska gälla mellan offentliga försvarare och målsägandebiträden. Tanken att målsägandebiträden ska erhålla en lägre ersättning än offentliga försvarare bottnar ofta i felaktiga uppfattningar om vad ett målsägandebiträdes arbete består i. Att ett målsägandebiträde under huvudförhandlingen ofta kan vara mindre aktiv än den offent- liga försvararen, och kanske till stor del utföra förhållandevis rutin- betonat arbete, kan inte, mot bakgrund av vad som har anförts om kontorskostnader m.m., få medföra att biträdet ska erhålla lägre ersättning än en offentlig försvarare. Det betyder inte heller att målsägandebiträdet lagt ned mindre tid på förberedelse- åtgärder än den offentliga försvararen. Den tid för förberedelse- åtgärder som av den offentliga försvararen måste läggas ned i varje mål, oavsett målets omfattning, är förmodligen densamma för måls- Ersättning till offentliga försvarare och målsägandebiträden Det får hållas för visst att målsägandebiträdet inför huvudförhandlingen läser förundersökningen m.fl. åtgärder, även om biträdet under själva förhandlingen inte behöver vara lika aktiv som en offentlig försvarare. Det kan vidare förmodas att det av målsägandebiträdet, liksom av den offentliga försvararen, krävs mer tid för förberedande åtgärder ju för huvudförhandling är. Målsägandebiträdet har därvid ofta en del åtgärder, som t.ex. att utforma ett enskilt anspråk eller att ta andra kontakter, som inte den offentliga försvararen har. Även nu angivna omständigheter talar enligt vår uppfattning emot ett införande av en differentierad timkostnadsnorm mellan målsägandebiträden och offentliga försvarare. Mot att införa en differentierad timkostnadsnorm i aktuellt fall talar också, som flertalet aktörer påpekat, risken för att det alter- nativet skulle göra det svårare att finna kvalificerade personer som är villiga att åta sig uppdrag som målsägandebiträde. Om en diffe- rentierad timkostnadsnorm införs i detta fall finns risk för att många advokater på grund av ersättningens storlek hellre skulle åta sig uppdrag som offentlig försvarare. En lägre ersättning till måls- ägandebiträden än till offentliga försvarare rimmar vidare illa med den övriga utveckling som skett såvitt avser frågor relaterade till brottsoffer. Utöver detta kan anföras att en enhetlig timkostnadsnorm mellan offentliga försvarare och målsägandebiträden underlättar arbetet i domstolarna när det gäller hanteringen av ersättningsfrågor. Genom att samma norm används för de båda biträdesslagen minskar det administrativa arbetet, viket i sig är kostnadsbesparande. Mot bakgrund av det anförda anser vi att en differentierad tim- kostnadsnorm mellan målsägandebiträden och offentliga försvarare inte bör införas. Mot bakgrund dock av utformningen av direktiven till utredningen har vi valt att redovisa några tankar kring ett in- förande av en differentiering av timkostnadsnormen. Vi har utgått ifrån att frågeställningen innebär att timkostnadsnormen ska vara lägre för målsägandebiträden i förhållande till offentliga försvarare. En differentiering av timkostnadsnormen mellan offentliga för- svarare och målsägandebiträden bygger på utgångspunkten att det går att värdera arbetet som utförs i de olika rollerna på olika sätt eller att det kan påvisas att vissa typer av åtgärder som utförs av målsägandebiträden drar lägre kostnader än för offentliga försvarare. Ersättning till offentliga försvarare och målsägandebiträden De krav som måste ställas på ett differentierat timarvoderings- system i angivet fall är att det ska ge målsägandebiträdet skälig ersättning för nedlagt arbete och att det ska motivera biträdet att göra erforderliga åtgärder i samtliga fall. Ett rimligt krav är att en differentierad timkostnadsnorm inte ska få medföra risk för att kvali- ficerade personer inte är villiga att åta sig uppdrag som målsägande- biträde. För det fall sådana slutsatser kan dras och sådana beräk- ningar är möjliga, och ger ett rimligt resultat i förhållande till de krav som ställs på ett målsägandebiträde, bör en differentiering i angivet avseende kunna övervägas. En sådan norm skulle i sådana fall innebära att målsägandebiträden ersätts enligt en lägre timkost- nadsnorm än offentliga försvarare. Uppdraget att utarbeta en diffe- rentierad timkostnadsnorm bör lämpligtvis kunna ges till Domstols- verket. bör i denna del samråda med och inhämta synpunkter från berörda myndigheter och organisationer. Inom ut- redningen har, utan någon närmare undersökning, nämnts att en differentiering mellan offentliga försvarare och målsägandebiträden inte borde överstiga 250–. advokatsamfunds uppfatt- ning är att om en differentiering ska ske bör den innebära att gällande timkostnadsnorm ska utgöra basen för den lägre nivån. Som framgått föreslår vi dock inte någon differentiering i angivet hänseende. Vi vill påtala att det huvudsakliga syftet med en differentierad timkostnadsnorm – att begränsa kostnaderna – i stället kan uppnås på andra sätt. Flera av våra förslag kan komma att innebära bespa- ringar inom området. Framför allt avses förslaget om att ett målsägandebiträdes för- ordnande ska begränsas i tiden (se avsnitt 6.6.2). Om förslaget genomförs kommer det automatiskt att innebära en kostnads- besparing såvitt gäller kostnader för målsägandebiträden (se av- snitt 6.6.2). Likaså avses den förordade skärpningen av praxis när det gäller förordnande av målsägandebiträden (se avsnitt 6.6.2). Det finns även förslag från andra utredningar som kan påverka frågan. Här avses framför allt förslaget från Straffprocessutred- ningen (SOU 2013:17) om att systemet med prövningstillstånd i ledet mellan tingsrätt och hovrätt ska gälla för alla brottmål. Ett flertal av de aktörer inom rättsväsendet som vi samrått med har uttryckt att det skulle kunna vara lämpligt att införa en diffe- rentiering i timkostnadsnormen mellan advokater och icke advo- Ersättning till offentliga försvarare och målsägandebiträden Som skäl för detta har bl.a. angetts att det ställs högre krav på advokater än på andra rättsliga biträden, t.ex. gäller examina- tionskrav och utbildningskrav. Därutöver har angetts att advokater har en särskild advokatexamen och att har en kontrollerande funktion över advokater, vilket för bättre kvalitet hos advokater jämfört med icke advokater. Detta bör då också synas i ersättningsnivåerna. Vidare har som skäl angetts att differentierade normer kan be- löna skicklighet och snabbhet i arbetet. I denna del kan det i och för sig med fog hävdas att en advokat vanligtvis har mer erfarenhet, har inhämtat mer kunskaper och kan utföra ett uppdrag på ett mer skickligt och effektivt sätt än vad den nyutexaminerade, biträdande juristen eller annan jurist kan förväntas göra. Å andra sidan kan också hävdas att det finns jurister, som inte är advokater, som specialiserat sig inom ett visst område och som därför besitter en kunskap inom området som medför att ett ärende kan handläggas på ett väl så skickligt och effektivt sätt. Därutöver har också anförts att biträdande jurister och andra jurister normalt har en lägre lön eller ersättning än en advokat och därmed är billigare än en advokat. När det t.ex. gäller den privata sfären, t.ex. inom affärsjuridiken, debiteras oftast en lägre timpenning för det arbete som utförts av en biträdande jurist, i förhållande till det arbete som utförts av en advokat. Även i kon- kurssammanhang tillämpas en lägre timkostnadsnorm för arbete som utförts av t.ex. biträdande jurister. Tolkar som har offentliga uppdrag har olika nivåer för arvodering beroende på vilken kategori tolken i fråga ligger inom. Även om den mindre erfarne juristen inte tillerkänns ersättning för mer arbete än ett erfaret och skickligt biträde skulle ha fått, kan det även ifrågasättas om staten ska betala lärpengar för ett arbete som typiskt sett kan antas vara mindre skickligt utfört. Det har hävdats att en differentierad timkostnadsnorm skulle kunna innebära en risk för att enskilda av kostnadsskäl vänder sig till en billigare icke advokat för att få ner sina kostnader. Mot detta kan anföras att en advokat vanligtvis har mer erfarenhet och i normalfallet kan utföra ett uppdrag på ett mer skickligt och effek- tivt sätt än vad den nyutexaminerade, biträdande juristen eller annan jurist kan förväntas göra. Att det skulle bli billigare med annat bi- träde än advokat är således inte givet. Ersättning till offentliga försvarare och målsägandebiträden Det har också hävdats att ett införande av en differentierad tim- kostnadsnorm mellan advokater och icke advokater skulle äventyra återväxten på humanjuristsidan, i vart fall om sänks för icke advokater. Mot detta kan anföras att det, särskilt för notarie- meriterade jurister, går förhållandevis snabbt att bli advokat. Därutöver har påtalats att ytterligare en fördel med att en enhet- lig timkostnadsnorm tillämpas är att en sådan underlättar arbetet i domstolarna när det gäller hanteringen av ersättningsfrågor. Om samma norm används för såväl advokater som icke advokater minskar det administrativa arbetet och problem undviks vid beräkning av ersättning vid substitution till icke advokater. Som redovisats finns det alltså enligt vår uppfattning skäl både för och emot att införa differentierade nivåer mellan advokater och icke advokater. En differentiering skulle kunna medföra vissa för- delar men också vissa nackdelar. Den största nackdelen torde dock vara att en sådan differentiering skulle kunna vara vansklig att genom- föra i praktiken. Från advokathåll har med bestämdhet hävdats att en differentiering i aktuellt avseende måste innebära att timkostnads- för advokater höjs, inte att den sänks för icke advokater. Utredningen har som angetts valt att inte lägga fram ett förslag i denna del utan anser att frågan i förekommande fall bör utredas i annat sammanhang, eventuellt som ett led i en översyn av själva tim- kostnadsnormen. 9.5.3Tidsfrister i timarvoderingssystemet för målsägandebiträden Bedömning: Någon begränsning i timarvoderingssystemet för målsägandebiträden bör inte införas. Till skillnad från vad som gäller för rättshjälpsbiträden finns inga begränsningar i hur många timmars arbete ett målsägandebiträde har rätt att få ersättning för. Enligt direktiven ska vi därför överväga en begränsning i timarvoderingssystemet för målsägandebiträden. Ersättning till offentliga försvarare och målsägandebiträden Som nämnts finns för rättshjälpsbiträden en begränsning i hur många timmar ett rättshjälpsbiträde får arbeta i ett särskilt ärende. Ett skäl för införande av begränsningen var att en sådan kunde medföra vissa besparingar, även om det stora flertalet rättshjälps- ärenden höll sig på en nivå som klart understeg det tak som före- slogs.66 Ett annat skäl för införande av en begränsning angavs vara att även om rättshjälpens syfte bl.a. var att ge hjälp till dem som på grund av sina begränsade ekonomiska resurser annars inte skulle kunna komma till sin rätt, det dock inte innebar att obegränsade resurser skulle ställas till den rättssökandes förfogande. Det angavs att om rättshjälpsresurserna skulle fördelas på ett godtagbart sätt och komma dem tillgodo som bäst behövde hjälp, det inte ansågs rimligt att enstaka personer skulle kunna utnyttja oproportionerligt stora delar av de resurser som stod till buds.67 Det fanns därför skäl att överväga metoder att begränsa rättshjälpens omfattning. Införandet av begränsningen syftade också till att likställa rätts- hjälpen i förhållande till rättsskyddsförsäkringarna. Enligt villkoren i rättsskyddsförsäkringarna ersattes endast kostnader upp till ett visst belopp. Om rättshjälpen gjordes subsidiär till rättsskyddet borde rättshjälpen rimligen inte medföra bättre eller fler förmåner än vad som gällde för rättsskyddet. Det kan, liksom för rättshjälpsbiträdenas del, anföras att det inte heller är rimligt att obegränsade ekonomiska resurser ska ställas till målsägadebiträdens och målsägandens förfogande. Om de resurser staten förfogar över ska fördelas på ett godtagbart sätt och komma dem tillgodo som bäst behöver hjälpen är det inte rimligt att en- staka personer ska kunna utnyttja oproportionerligt stora delar av de resurser som står till buds. Som vi påpekat ett flertal gånger är det viktigt att statens utgifter kontrolleras för att säkerställa att resurser så långt möjligt tillförs där de behövs bäst. Mot denna bak- grund skulle därför kunna övervägas att införa ett tak även för hur 1996/97:9 s. 141 ff. 1996/97:9 s. 141 ff. Ersättning till offentliga försvarare och målsägandebiträden stora kostnader som ska kunna ersättas för ett målsägandebiträdes arbete. Ett starkt argument för att införa en begränsning i hur många timmars arbete ett målsägandebiträde har rätt att få ersättning för är naturligtvis att en sådan regel skulle kunna medföra besparingar. Den besparing som skulle kunna göras på detta sätt ska dock inte överdrivas. Det största antalet ärenden där ett målsägandebiträde förordnas håller sig klart , om denna begränsning ska gälla även i detta fall. En sådan regel skulle därför sannolikt inte få så stor effekt för brottmålens del. Som argument mot att införa en begränsning i hur många timmars arbete ett målsägandebiträde har rätt att få ersättning för kan an- föras att en sådan regel i brottmål vore egendomlig och att den inte passar för brottmålsprocessens del. Brottmålsprocessen skiljer sig väsentligt från tvistemålsprocessen. I brottmålsprocessen är det primära intresset att staten ska kunna lagföra personer för brott som de ansetts ha begått. Brottmålsprocessen styrs i mycket av åklagaren och den tilltalade vilket innebär att målsäganden och målsägandebiträdet i många fall saknar inflytande över processen. Det innebär att ett målsägandebiträde inte alltid själv kan förutse eller påverka hur stor arbetsinsats som kommer att krävas i det en- skilda fallet. Ett målsägandebiträdes arbete består till stor del av bunden tid, t.ex. tid för förhör och huvudförhandling, vilket inne- bär att biträdet i mycket styrs av andra aktörers agerande. Vidare är målsäganden en viktig bevisperson i brottmålsprocessen. Målsägande- biträdets insats är i många fall en förutsättning för att målsäganden på ett bra sätt ska kunna lämna sin berättelse inför rätten och för att undvika sekundär viktimisering. I många fall måste målsägande- biträdet lägga ner ansenlig tid och arbete innan huvudförhandling för att få målsäganden att medverka i rättsprocessen. Att målsägan- den kan medverka i processen är i slutändan ett statligt intresse. Det kan också anföras att om rätt till ett målsägandebiträde före- ligger, den rätten ska gälla fullt ut. En begränsning av hur många timmars arbete ett målsägande- biträde har rätt att få ersättning för kan mot denna bakgrund fram- stå som mindre lämplig, oavsett vilket antal timmar begränsningen sattes till. Det är sannolikt så att en begränsning av antalet timmar även skulle inverka menligt på det arbete som bedrivits för att förbättra rättsväsendets bemötande av brottsoffer. Ersättning till offentliga försvarare och målsägandebiträden utöver bör påtalas att det inte finns någon begränsning för hur många timmar en offentlig försvarare har rätt att få ersättning för. Enligt vår uppfattning är samhället skyldigt att stötta den tilltalade och målsäganden med lika kvalificerat rättsligt stöd för att skapa balans i processen. Även mot denna bakgrund kan en begränsning av antalet timmar ett målsägandebiträde har rätt att få ersättning fram- stå som mindre lämplig. Vi föreslår således ingen sådan begränsning. Mot bakgrund av utformningen av direktiven till utredningen har vi dock valt att redovisa några tankar kring ett införande av en tidsfrist i timarvoderingssystemet för målsägandebiträden. Målsägandebiträde beviljas för hela den rättsliga angelägen- heten och är inte begränsad till handläggningen i viss instans eller till viss kostnad. Det innebär att kostnaderna för målsägandebiträde i ett ärende i princip kan uppgå till obegränsade belopp.