sou · H2B356 · 2014-08-27 00:00:00 — I utkastet till lagrådsremiss om genomförande av Solvens II-direktivet har artikel 77.2 genomförts genom en lagbestämmelse om att den bästa skattningen ska motsvara det förväntade nuvärdet av de framtida kassaflöden som kan uppkomma med anledning av ingångna för- säkringsavtal och ett bemyndigande för regeringen eller den myn- dighet regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om de för- säkringstekniska avsättningarnas innehåll och beräkning. Möjlighet att matchningsjustera de riskfria räntesatserna Genom artikel 2.23 i Omnibus II-direktivet införs det – genom en ny artikel 77b i Solvens II-direktivet – en möjlighet för försäkrings- företagen att, efter tillstånd från tillsynsmyndigheten, på vissa typer av åtaganden tillämpa en s.k. matchningsjusterad riskfri ränta. Bakgrunden till bestämmelserna om matchningsjustering behandlas i skäl 31, där det bl.a. framgår att bestämmelserna har sin grund i att obligationer och andra liknande tillgångar som ägs under hela Överväganden och förslag – Solvens II-direktivet dess löptid inte ger upphov till s.k. spreadrisk. För att undvika att denna spreadrisk – som uppstår till följd av kraven på värdering till verkligt värde – felaktigt påverkar ett försäkringsföretags kapital- bas, ska företagen ha möjlighet att på visst sätt justera de riskfria räntesatserna som används vid beräkningen av de försäkrings- tekniska avsättningarna. Av skäl 31 framgår vidare att tillämpningen av matchningsjusteringen ska vara föremål för tillståndsprövning och att det ska ställas strikta krav i syfte att säkerställa att företaget kan behålla tillgångarna under hela dess löptid. I den nya artikel 77b.1 första stycket anges de närmare förutsätt- ningar (kraven) som måste vara uppfyllda för att tillsynsmyndig- heterna ska kunna tillåta att ett försäkringsföretag använder match- ningsjusterade riskfria räntesatser. Kraven, som är relativt detal- jerade, kan sammanfattningsvis och förenklat sägas handla om att ringa in vilka typer av portföljer (tillgångar och åtaganden) som medför behov av justeringar i de riskfria räntesatser som ska användas vid beräkningen av de försäkringstekniska avsättningarna. Enligt utredningens bedömning bör möjligheten att få tillstånd till matchningsjustering framgå av lag, medan de närmare kraven för tillstånd kan tas in i föreskrifter på lägre nivå. En liknande lagstiftningsteknik har i utkastet till kommande lagrådsremiss om genomförande av Solvens II-direktivet använts när det gäller t.ex. möjligheten att använda s.k. företagsspecifika parameterar. Här bör särskilt nämnas att det av skäl 37 i Omnibus II-direk- tivet framgår att matchningsjusteringen inte bör innebära krav på att medlemsländerna har något juridiskt begrepp för separerade fonder i den nationella regleringen. Förbud mot att återgå till en räntestruktur utan matchningsjustering Genom den nya artikeln 77b.2 första meningen införs en bestäm- melse om att ett försäkringsföretag som har fått tillstånd att använda matchningsjustering inte får återgå till att använda riskfria ränte- satser utan matchningsjustering. Överväganden och förslag – Solvens II-direktivet Utredningen anser att bestämmelsen bör tas in i lag, efter mönster från den lagstiftningsteknik som har valts i utkastet till kommande lagrådsremiss när det gäller s.k. återgång till standardmodell. 5.13.3När förutsättningarna för en tillämpning av matchningsjustering är uppfyllda Förslag: Ett försäkringsföretag ska underrätta Finans- inspektionen om företaget inte uppfyller villkoren för använd- ning av matchningsjustering. Om ett försäkringsföretag inte längre uppfyller villkoren för användning av matchningsjustering ska förelägga företaget att åtgärda bristerna då villkoren inte längre var uppfyllda. Om bristerna inte åtgärdas ska företaget föreläggas att omedel- bart upphöra med användningen av matchningsjustering. Ett företag som har fått ett föreläggande att upphöra med användningen av matchningsjustering får inte beviljas nytt tillstånd från föreläggandet. Skälen för förslaget: Genom artikel 2.23 i Omnibus II-direktivet införs det – genom den nya artikel 77b.2 andra och tredje meningarna i Solvens II-direktivet – bestämmelser om vad som ska gälla när ett försäkringsföretag inte längre uppfyller kraven för att få tillämpa matchningsjusteringen. Eftersom de nya bestämmelserna har karaktär av tillsynsåtgärd av korrigerande natur bör de tas in lag. Bestämmelserna bör utfor- mas efter mönster från övriga sådana bestämmelser om tillsyn. 5.13.4Matchningsjustering i relation till andra justeringar av den riskfria räntan Bedömning: Bestämmelserna om att matchningsjustering inte får användas på en riskfri räntestruktur som är volatilitets- justerad enligt bestämmelserna om detta, eller som är justerad enligt de särskilda övergångsbestämmelserna om den riskfria räntestrukturen bör tas in i föreskrifter på lägre nivå än lagnivå. Överväganden och förslag – Solvens II-direktivet Skälen för bedömningen: Genom artikel 2.23 i Omnibus II-direk- tivet införs det – genom den nya artikel 77b.3 i Solvens II-direk- tivet – bestämmelser om att matchningsjustering inte får användas i kombination med volatilitetsjustering eller den justering av de riskfria räntestrukturen som kan ske enligt de särskilda övergångs- reglerna. Bestämmelserna är av teknisk karaktär och bör därför genom- föras genom föreskrifter på lägre nivå än lagnivå. De aktuella bestämmelserna kan meddela med stöd av det förslag till bemyn- digande som lämnas i kommande förslag till lagrådsremiss om genomförande av Solvens II-direktivet beträffande de försäkrings- tekniska avsättningarnas innehåll och beräkning. Bedömning: Bestämmelserna om de principer som ska gälla vid beräkningen av matchningsjusteringen bör tas in i föreskrifter på lägre nivå än lagnivå. Skälen för förslaget: Genom artikel 2.23 i Omnibus II-direktivet införs det – genom den nya artikel 77c i Solvens II-direktivet – bestämmelser om de principer som ska gälla vid beräkningen av matchningsjusteringen. Dessa principer, som är av teknisk karaktär, bör lämpligen genom- föras genom föreskrifter på lägre nivå än lagnivå. De aktuella bestämmelserna kan meddela med stöd av det förslag till bemyn- digande som lämnas i kommande förslag till lagrådsremiss om genomförande av Solvens II-direktivet beträffande de försäkrings- tekniska avsättningarnas innehåll och beräkning. 5.13.6Volatilitetsjustering av den riskfria räntestrukturen Förslag: Ett försäkringsföretag får använda en volatilitets- justerad riskfri räntestruktur vid beräkningen av de försäkrings- tekniska avsättningarna. Regeringen eller den myndighet rege- ringen bestämmer får meddela föreskrifter om hur volatilitets- justeringen ska fastställas. Överväganden och förslag – Solvens II-direktivet Skälen för förslaget: Av artikel 77.2 i Solvens II-direktivet framgår det att bästa skattningen ska beräknas med tillämpning av riskfria räntesatser för relevanta durationer (löptider). I utkastet till kom- mande lagrådsremiss om genomförande av Solvens II-direktivet har artikel 77.2 införlivats genom en lagbestämmelse om att den bästa skattningen ska motsvara det förväntade nuvärdet av de framtida kassaflöden som kan uppkomma med anledning av ingångna försäkringsavtal och ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om de försäkringstekniska avsättningarnas innehåll och beräkning. Genom artikel 2.23 i Omnibus II-direktivet införs det en ny artikel 77.d i Solvens II-direktivet som innehåller bestämmelser om möjligheten att använda s.k. volatilitetsjustering av den riskfria räntestrukturen. Av skäl 32 i Omnibus II-direktivet framgår att syftet med bestämmelserna om volatilitetsjustering är att är att motverka s.k. procykliskt agerande i investeringsprocesserna. Genom volatilitetsjusteringen mildras effekterna av överdrivna/mycket stora räntedifferenser/spreadar för obligationer. Det framgår också att volatilitetsjusteringen ska bygga på olika referensportföljer, och att effekterna av volatilitetsjusteringar på företagens finansiella posi- tion bör offentliggöras. Av skäl 33 i Omnibus II-direktivet framgår att det att det – med hänsyn till vikten av diskontering – bör fast- ställas enhetliga villkor för företagens val av diskonteringsränta, och att detta ska ske genom att ge kommissionen rätt att fastställa riskfria räntesatser och de grundläggande räntedifferenser som ska användas för beräkningen av matchnings- och volatilitetsjustering- arna. Enligt den nya artikel 77d.1 får medlemsländerna kräva att volatilitetsjustering endast får användas efter tillstånd (förhands- godkännande) från tillsynsmyndigheten. Det är svårt att se några skäl för att införa krav på särskilda tillstånd för volatilitetsjustering. Av lag bör i stället framgå att det finns en möjlighet för försäk- ringsföretaget att använda volatilitetsjustering. En sådan bestämmelse bör placeras i anslutning till bestämmelserna om matchnings- justering. Bestämmelserna om hur volatilitetsjusteringen närmare ska fast- ställas – se artikel 77d.2–4 – är av sådan teknisk karaktär att de lämpligen bör meddelas genom föreskrifter på lägre nivå än lagnivå. Här bör nämnas att fastställandet av volatilitetsjusteringen delvis kommer att bygga på uppgifter som ska fastställas av kommis- sionen och Eiopa (se artikel 77e). Överväganden och förslag – Solvens II-direktivet Även bestämmelserna om hur en användning av volatilitets- justering förhåller sig till användningen av matchningsjustering och solvenskapitalkravet – se artikel 77d.4a och 4b – kan meddelas genom föreskrifter på lägre nivå än lag. De bestämmelser som föreslås bli genomförda genom före- skrifter på lägre nivå kräver – enligt utredningens bedömning – ett särskilt bemyndigande, som lämpligen bör placeras i anslutning till de bemyndiganden som har föreslagits kring matchningsjusteringen. 5.13.7Nya regler om vad Europeiska försäkrings- och tjänstepensionsmyndigheten ska fastställa i fråga om riskfri räntestruktur m.m. Bedömning: Bestämmelser om vad Europeiska försäkrings- och tjänstepensionsmyndigheten ska fastställa och offentliggöra i fråga om riskfria räntesatser, grundläggande räntedifferenser och volatilitetsjusteringar föranleder ingen lagstiftningsåtgärd. Skälen för bedömningen: Genom artikel 2.23 i Omnibus II- direktivet införs det genom en ny artikel 77e i Solvens II-direktivet bestämmelser om att Eiopa för varje relevant valuta ska lägga fast – och med vissa intervall offentliggöra – riskfria räntesatser, grund- läggande räntedifferenser som ska använda vid beräkningen av matchningsjusteringar och en volatilitetsjustering för respektive nationell marknad och löptid. Bestämmelser som riktar sig till Eiopa behöver inte genomföras i nationell lagstiftning. Bedömning: Bestämmelser om vilken rapportering som ska lämnas av de olika EU-institutionerna föranleder inga lagstift- ningsåtgärder. Skyldigheten för att rapportera vissa uppgifter till Europeiska försäkrings- och tjänstepensions- myndigheten omfattas av den utvidgade samarbetsbestämmelsen i försäkringsrörelselagen. Överväganden och förslag – Solvens II-direktivet Skälen för bedömningen: Genom artikel 2.23 i Omnibus II-direk- tivet införs det genom en ny artikel 77f i Solvens II-direktivet bestämmelser om vissa översyner och krav på lämnande av rappor- ter med anledning av det s.k. LTGA-paketet (åtgärder som rör behandling av försäkringsprodukter med långfristiga garantier) som införs genom Omnibus II-direktivet. Bestämmelserna är i huvudsak riktade till Eiopa och kommissionen, men det finns också krav som är riktade till de nationella tillsynsmyndigheterna. Bestämmelser som riktar sig till Eiopa behöver inte genomföras i nationell lagstiftning. Skyldigheten för att rapportera vissa upp- gifter till Eiopa omfattas av den utvidgade samarbetsbestämmelsen i försäkringsrörelselagen (se avsnitt 5.12). Förslag: Garantibeloppet för skadeförsäkringsföretag ska ändras från till . I de fall rörelsen omfattar vissa särskilda risker ska garantibeloppet ändras från Garantibeloppet för captivebolag som meddelar återförsäkring ska ändras från till . Skälen för förslaget: I artikel 129.1d i Solvens II-direktivet finns bestämmelser om ett s.k. lägsta golv för minimikapitalkravet. I utkastet till kommande lagrådsremiss om genomförande av Solvens II-direktivet förslås bestämmelserna bli genomförda genom lagbestämmelser om s.k. garantibelopp. Genom artikel 2.32 a i Omnibus II-direktivet justeras de olika beloppen i artikel 129.1d i Solvens II-direktivet. Motsvarande jus- teringar bör göras i den föreslagna lagen. Överväganden och förslag – Solvens II-direktivet Förslag: De övergångsvisa möjligheterna för Finansinspek- tionen att kräva att ett försäkringsföretag vid beräkning av minimikapitalkravet ska tillämpa de s.k. gränsvärdena i relation till det solvenskapitalkrav som fås genom tillämpning av standardformeln förlängs till . Bedömning: Vissa ändrade regler med anknytning till rapporteringskrav för försäkringsföretag och Europeiska kom- missionen föranleder inte någon lagstiftningsåtgärd. Skälen för bedömningen: Enligt artikel 129.1c i Solvens II-direk- tivet ska minimikapitalkravet kalibreras till ett värde för Value-at- Risk med ett konfidensintervall på för en ettårsperiod. Av artikel 129.3 första stycket följer att minimikapitalkravet inte får underskrida eller överskrida av företagets solvenskapitalkrav (de s.k. gränsvärdena). Enligt artikel 129.3 andra stycket ska medlemsstaterna tillåta att tillsynsmyndigheterna – fram till – kräver att ett försäkringsföretag tillämpar gräns- värdena på det solvenskapitalkrav som fås genom tillämpning av standardformeln. Enligt artikel 129.4 ska minimikapitalkravet beräknas minst varje kvartal och rapporteras till tillsynsmyndigheterna. I utkastet till kommande lagrådsremiss om genomförande av Solvens II-direktivet föreslås merparten av bestämmelserna i nämnda artiklar bli genomförda genom bestämmelser i kapitlet om solvenskapitalkrav och minimikapitalkrav. Bestämmelserna i 129.3 andra stycket genomförs i övergångsbestämmelserna. Kravet på regelbunden rapportering till tillsynsmyndigheten av minimikapital- kravet anses genomfört genom den allmänna upplysningsbestäm- melsen i 14 kap. 5 § FRL tillsammans med en möjlighet för rege- ringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om vilka upplysningar ett försäkringsföretag ska lämna till samt när och hur de ska lämnas (som i kommande lagrådsremiss föreslås bestå). Genom artikel 2.32 b i Omnibus II-direktivet ändras artikel 129.3 andra stycket i Solvens II-direktivet på det sättet att övergångs- perioden förlängs från till . Övergångsbestämmelserna bör justeras på detta sätt. Överväganden och förslag – Solvens II-direktivet Genom artikel 2.32 c i Omnibus II-direktivet ändras artikel 129.4 i Solvens II-direktivet på det sättet att det klargörs att bestäm- melserna om tillsynsmyndighetens möjlighet att kräva att procent- satserna ska relateras till det solvenskapitalkrav som fås genom tillämpning av standardformel inte i sig innebär något krav på att solvenskapitalkravet ska beräknas varje kvartal. Bakgrunden till förtydligandet torde vara att minimikapitalkravet enligt artikel 129.4 ska beräknas minst varje kvartal, medan solvenskapitalkravet enligt artikel 102.1 ska beräknas minst . Denna ändring bör han- teras inom ramen för nämnt bemyndigande. Bestämmelsen i artikel 2.32 d i Omnibus II-direktivet ändrar artikel 129.5 i Solvens II-direktivet på bl.a. det sättet att den tid- punkt då kommissionen senast ska lämna en viss rapport till parlamentet ändras från till . De nya bestämmelserna i artikel 129.5 kräver ingen lagstift- ningsåtgärd, eftersom bestämmelserna är riktade till kommissionen. 5.14.3Övergångsregler för uppfyllelsen av minimikapitalkravet Förslag: För försäkringsföretag som vid lagens ikraftträdande inte uppfyller de nya minimikapitalkraven, men som uppfyller kraven på tillräcklig kapitalbas enligt äldre rätt, ska bestäm- melserna om ingripande vid bristande uppfyllelse av minimi- kapitalkravet inte tillämpas . Skälen för förslaget: I artikel 131 i Solvens II-direktivet finns särskilda övergångsbestämmelser när det gäller bestämmelserna om krav på medräkningsbart primärkapital som täcker minimikapital- kravet (se artikel 128) och ingripande mot företag som inte upp- fyller kraven (se artikel 139 och 144). Bestämmelserna i artikel 131 får förstås på det sättet att försäkringsföretag som vid lagens ikraft- trädande klarar de solvenskrav som gäller enligt den s.k. solvens I- regleringen – dvs. de krav som gäller enligt försäkringsrörelselagen i dess lydelse per – får på sig att uppfylla de minimikapitalkrav som ska gälla enligt Solvens II-reg- leringen. Om minimikapitalkravet inte är uppfyllt senast efter det att Solvens II-regleringen har börjat tillämpas ska företagets tillstånd återkallas. Överväganden och förslag – Solvens II-direktivet Genom artikel 2.34 i Omnibus II-direktivet ändras artikel 131 i Solvens II-direktivet på det sättet att den tidpunkt då minimi- kapitalkravet senast ska vara uppfyllt ändras från till . Övergångsreglerna för uppfyllelsen av minimikapitalkravet bör justeras på detta sätt. 5.15Särbestämmelser vid exceptionella förhållanden Förslag: Om Europeiska försäkrings- och tjänstepensions- myndigheten har meddelat att det föreligger exceptionella förhållanden – och dessa förhållanden påverkar ett försäkrings- företag som är föremål för tillsynsåtgärder med anledning av att företaget inte uppfyller solvenskapitalkravet – får Finansinspek- tionen förlänga den tidsperiod inom vilken företaget återigen ska uppfylla solvenskapitalkravet . Skälen för förslaget: Av artikel 138.3 första stycket i Solvens II- direktivet framgår att tillsynsmyndigheten ska kräva att ett för- säkringsföretag som inte uppfyller solvenskapitalkravet ska vidta nödvändiga åtgärder för att från konstaterandet av att solvenskapitalkravet inte efterlevdes avhjälpa denna situation, antingen genom att återupprätta den tidigare nivån på den med- räkningsbara kapitalbas som täcker solvenskapitalkravet eller genom reduceringar i sin riskprofil för att följa solvenskapital- kravet. Av artikeln 138.3 andra stycket framgår att tillsynsmyndig- heten får förlänga tidsfristen , om så är lämpligt. Enligt artikel 138.4 första stycket i Solvens II-direktivet får till- synsmyndigheten vid ett exceptionellt kursfall på finansmark- naderna förlänga den tidsperiod som avses i artikel 138.3 andra stycket med en lämplig period. Vid en sådan förlängning ska alla relevanta faktorer beaktas. Av bestämmelsen i artikel 138.4 andra stycket framgår att det berörda försäkringsföretaget ska lämna in en lägesrapport till sin tillsynsmyndighet. I lägesrapporten ska före- taget redogöra för vilka åtgärder som har vidtagits och hur arbetet fortskrider med att återskapa nivån på den medräkningsbara kapital- basen enligt solvenskapitalkravet eller med att reducera riskprofilen för att följa solvenskapitalkravet. Överväganden och förslag – Solvens II-direktivet Enligt bestämmelsen i artikel 138.4 tredje stycket framgår att en förlängning av tidsfristen i första stycket inte längre ska gälla om en inlämnad lägesrapport visar att det inte har skett några väsent- liga framsteg med att återskapa nivån på den medräkningsbara kapitalbasen enligt solvenskapitalkravet eller med att reducera riskprofilen för att följa solvenskapitalkravet, från det datum då bristen på efterlevnad av solvenskapitalkravet konstaterades till det datum då lägesrapporten inlämnades. I utkastet till lagrådsremiss om genomförande av Solvens II- direktivet föreslås bestämmelserna i artiklarna 138.3 och 138.4 genomföras genom bestämmelser i lag. Genom artikel 2.36 i Omnibus II-direktivet sker ett flertal änd- ringar av, och tillägg till, de bestämmelser som finns i artikel 138.4 i Solvens II-direktivet. Genom ett nytt första stycke i artikel 138.4 sker fem olika förändringar. För det första ersätts hänvisningen till exceptionellt kursfall på finansmarknaderna med en hänvisning till excep- tionellt svåra förhållanden som påverkar försäkringsföretag som utgör en betydande del av marknaden eller berörds försäkrings- klasser. För det andra är det Eiopa (och inte de nationella till- synsmyndigheterna) som – efter samråd med ESRB när så är lämpligt – ska fastställa när det föreligger exceptionellt svåra för- hållanden. För det tredje klarläggs det att den förlängda tidsfristen endast ska gälla för de berörda företagen. För det fjärde införs det ett klarläggande som innebär att tillsynsmyndigheten får förlänga den tidsperiod som anges i artikel 148.3 andra stycket med en period på högst . För det femte klargörs det att kravet på hänsyn till alla relevanta faktorer inkluderar att hänsyn också tas till den genomsnittliga durationen i de försäkrings- tekniska avsättningarna. Genom ett nytt andra stycke i artikel 138.4 klargörs det att Eiopa – efter begäran från en berörd nationell tillsynsmyndighet – ska fastställa om det föreligger exceptionellt svåra förhållanden. I samma stycke finns även bestämmelser om under vilka förutsätt- ningar en nationell tillsynsmyndighet får begära ett fasställande av att det föreligger exceptionellt svåra förhållanden, nämligen om de försäkringsföretag som representerar en betydande del av marknaden eller berörda affärsgrenar sannolikt inte kommer att kunna avhjälpa den bristande efterlevnaden av solvenskapitalkravet. I det nya andra stycket klargörs också när sådana förhållanden ska anses föreligga. Överväganden och förslag – Solvens II-direktivet I ett nytt tredje stycke finns bestämmelser om att Eiopa och de nationella tillsynsmyndigheterna regelbundet ska analysera om det föreligger exceptionellt svåra förhållanden, och att Eiopa – i samarbete med berörda nationella tillsynsmyndigheter – ska fast- ställa när dessa förhållanden ska anses ha upphört. Det nya fjärde stycket i artikel 138.4 motsvarar det tidigare andra stycket i samma artikel, och det nya femte stycket motsvarar det tidigare tredje stycket. I de delar ändringarna i artikel 138 rör förutsättningarna för beslut om förlängning av tidsfristen ska änd- ringarna tas in i lag. Nyheterna i övrigt i denna artikel rör Eiopas samarbete med de berörda tillsynsmyndigheterna. För Finansinspek- tionens del regleras detta samarbete i den utvidgade samarbets- bestämmelsen(tidigare 14 kap. 3 § FRL – beträffande utvidgningen, se avsnitt 5.12). 5.16Ändrade uppgifter vid gränsöverskridande verksamhet Bedömning: Den ändring i Solvens II-direktivets bestämmelser om friheten att tillhandahålla tjänster som görs genom Omni- bus II-direktivet kräver ingen lagstiftningsåtgärd. Skälen för bedömningen: I artikel 145 och 146 i Solvens II- direktivet finns bestämmelser om s.k. sekundäretablering. Enligt artikel 145.1 ska ett försäkringsföretag som önskar etablera en filial inom en annan medlemsstats territorium underrätta tillsyns- myndigheten i hemlandet om detta, och i artikel 145.2 och 145.3 finns närmare bestämmelser om vilka uppgifter som ska lämnas i samband med en sådan underrättelse. I artikel 145.4 finns bestäm- melser om vad som ska gälla om de uppgifter som har lämnats i underrättelsen ändras. Enligt artikel 146 ska tillsynsmyndigheten i hemlandet – efter prövning – överföra uppgifterna till tillsyns- myndigheten i värdlandet. I artikel 147 och 148 i Solvens II-direktivet finns bestämmelser om s.k. gränsöverskridande verksamhet utan sekundäretablering. Enligt artikel 147 ska försäkringsföretag som har för avsikt att börja bedriva gränsöverskridande verksamhet anmäla detta till tillsynsmyndigheten i hemlandet, som sedan i sin tur ska lämna en Överväganden och förslag – Solvens II-direktivet anmälan till tillsynsmyndigheten i värdlandet. Enligt artikel 148 ska tillsynsmyndigheten i hemlandet – efter prövning – överföra vissa uppgifter till tillsynsmyndigheten i värdlandet.