sou · H2B319 · 2014-04-10 00:00:00 — Genom att sätta en prislapp på verksamheten blir det transparent och lättare för de behöriga myndigheterna att uppskatta, utifrån statistik över ärendeantal, vilka avgifter som kan komma att behöva erläggas. Alternativet, att generellt föra över resurser från samtliga behöriga myndigheter som ansvarar för att bedöma utländska utbildningars likvärdighet till Universitets- och högskole- rådet, torde bli svårt att administrera. Ett sådant alternativ skulle även minska flexibiliteten när det gäller att anpassa avgifternas storlek till ändrade förutsättningar som t.ex. antal ansökningar. Kostnaden för ansökningar om erkännande av utländska yrkeskvalifikationer varierar sannolikt mellan de olika behöriga myndigheterna och , utifrån omfattning och verksamhetsområde. Myndigheter med ett mycket litet antal ansökningar om erkännande av utländska yrkes- kvalifikationer behöver heller inte bidra ekonomiskt i större omfattning än det faktiska antalet förfrågningar motiverar. Myndig- heten ska följa upp och ompröva avgifternas storlek samt i samband därmed samråda med om avgiften. redovisar utvecklingen över statliga avgifter, bl.a. sådana interna avgifter mellan statliga myndigheter. Genom en ekonomiadministrativ värdering av samtliga myndigheter bedömer hur väl myndigheterna lever upp till de ekonomiadministrativa kraven. Utredningen kan konstatera att denna nya uppgift medför att Universitets- och högskolerådet måste bygga upp en organisation som kan hantera dessa ärenden. Initialt krävs bland annat att ärendehanteringssystemet anpassas, ytterligare personal rekryteras, arbetsrutiner tas fram samt att administrativa förfaranden för att hantera avgifterna skapas. De uppgifter Universitets- och hög- skolerådet utför inom ramen för högskoleprovet är till viss del avgiftsfinansierade, varför Universitets- och högskolerådet redan i Konsekvenser av utredningens förslag dag har erfarenhet av att administrera avgiftssystem, något som kan underlätta detta arbete. Därutöver anser utredningen att det är av stor vikt att Universitets- och högskolerådet har resurser för att delta aktivt i de behöriga myndigheternas arbete med att fastställa vilka krav som är väsentliga för respektive yrke. Det är nämligen viktigt att dessa väsentliga krav formuleras på ett sätt som underlättar Universitets- och högskole- rådets framtida arbete så långt som möjligt. Att kunna delta aktivt i framtagandet av dessa föreskrifter utgör även en viktig del av rådets kompetensuppbyggnad. Allt detta arbete måste genomföras innan det nya systemet kan börja tillämpas och kan därför inte finansieras genom avgifter från de behöriga myndigheterna. För att Universitets- och högskolerådet ska kunna anpassa sin organisation behöver rådet dessutom samråda med de behöriga myndigheterna för att få en ungefärlig uppfattning om omfatt- ningen av de yttranden respektive behörig myndighet kan komma att begära. För att en sådan uppskattning ska vara möjlig är det enligt utredningen inte tillräckligt att titta på den statistik över ärenden som de behöriga myndigheterna rapporterat in till Universitets- och högskolerådet, eftersom de behöriga myndig- heterna inte kommer att begära ett yttrande från Universitets- och högskolerådet då det är obehövligt. När det gäller de tillkommande yrken som utredningen identifierat kan det även vara så att de behöriga myndigheterna inte själva har någon uppfattning om hur vanligt det är att yrkesutövare med utländska kvalifikationer är verksamma i . På basis av detta arbete kan Universitets- och högskolerådet anpassa sina personella resurser för att kunna möta den ökade ärendemängden. En helårsarbetskraft vid Avdelningen för bedömning av utländsk utbildning handlägger ca 400 ärenden per år2 vilket, när ärendemängden uppskattats, kan ge en upp- fattning om såväl behovet av resursförstärkning som för beräk- ningen av avgiften som tas ut av de behöriga myndigheterna. Utredningen kan även konstatera att det för vissa av de yrken som är reglerade inte ställs krav på utbildning från gymnasiet eller universitet, utan i stället ställs krav på kurser och utbildningar som tillhandahålls av internationella organisationer eller privata utbild- ningsanordnare. För dessa yrkesverksamheter kan det krävas speciella åtgärder. 2 Universitets- och högskolerådet, Bedömning av utländsk utbildning för personer som saknar dokumentation, 2013‐10‐25, dnr. Konsekvenser av utredningens förslag Sammantaget medför detta att ett visst arbete måste genomföras av Universitets- och högskolerådet innan det nya systemet kan tas i bruk. För att kunna tillämpa systemet i samband med att direktivet ska vara genomfört, , bör därför medel avsättas . Utredningen bedömer att Universitets- och högskolerådets kostnader för att förbereda och bygga upp nöd- vändig kompetens för uppgiften att bedöma utländska formella kvalifikationer kommer att uppgå till 3 miljoner. För att säkerställa att den nya organisationen kan upprätthållas och fungera från den dag direktivet ska vara genomfört, utan att vara helt beroende av avgifter från de behöriga myndigheterna, anser utredningen även att det finns anledning att utöka Universitets- och högskolerådets anslag med medel motsvarande en årsarbetskraft –2017. Därefter bedömer utredningen att systemet inarbetats och att avgifterna kan finansiera hela denna verksamhet. Utredningens förslag i detta avseende syftar till att åstadkomma en ökad effektivitet när det gäller prövningen av utländska utbildnings- relaterade yrkeskvalifikationer, något som kommer samtliga behöriga myndigheter, inom vitt skilda utgiftsområden, till gagn. Den kostnad som initialt uppstår för det allmänna torde kunna rymmas genom omprioriteringar av de medel som står till regeringens förfogande. När det gäller det utökade ansvar som Universitets- och högskole- rådet föreslås få som nationell samordnare och som ansvarigt för sekretariat för Rådet för reglerade yrken, men även den funktion som tillkommer rådet genom varningsmekanismerna, bedömer utredningen att myndigheten bör få en anslagsökning. För de uppgifter som består av att utföra en del administrativa förfaranden i förhållande till kommissionen, bör det poängteras att detta i praktiken inte torde handla om särskilt omfattande eller frekventa anmälningar. Vidare ska myndigheten använda IMI-systemet för informationsöverföringen. Det går inte heller att uttala sig om behovet av att rådet utarbetar författningsåtgärder till följd av t.ex. yrkeskortet, kommer att realiseras. Inom ramen för samordnarrollen kommer ett visst antal möten att äga rum, som sedvanligt måste förberedas i samråd med regeringen. Konsekvenser av utredningens förslag stor utsträckning deltar myndigheten i den verksamhet som ankommer på samordnaren. När det gäller kostnader för sekretariatet för Rådet för reglerade yrken kan en jämförelse göras med de uppgifter som ankommer på Swedac när det gäller marknadskontroll. Swedac uppskattar att kostnaderna för administration av sekretariat uppgår till 1–2 årsarbetskrafter, inbegripet sådan närliggande verk- samhet som myndigheten bedriver utan tydlig gräns mellan myndig- hetens sedvanliga uppgifter och sekretariatsfunktionen. Därtill kommer kostnader för administration av webbplats, som myndigheten uppskattar till ca /år. Utredningen bedömer att Universitets- och högskolerådet, för de föreslagna tillkommande uppgifterna som nationell samordnare, administration av varningssystemen och ansvarig för sekretariatet för Rådet för reglerade yrken, bör tillföras medel motsvarande en årsarbetskraft. Sammantaget bör således Universitets- och högskolerådet tillföras 3 miljoner för att organisera verksamheten med att yttra sig över utländska utbildningsrelaterade yrkeskvalifikationer, samt ytterligare anslag –2017 motsvarande en årsarbetskraft innan systemet fullt ut kan finansieras med avgifter från de behöriga myndigheterna. Därutöver anser utredningen att Universitets- och högskolerådets anslag bör utökas med en årsarbetskraft för admi- nistration av rollen som nationell samordnare, sekretariat för Rådet för reglerade yrken samt för administration av varningsmekanismen. Utredningen anser att de ökade kostnader som uppkommer är förhållandevis blygsamma och bör kunna rymmas genom ompriori- teringar av de medel som står till regeringens förfogande inom området. Yrkeskvalifikationsdirektivet ger förutsättningar för en ökad dynamik på den inre marknaden och därigenom även förbättrad tillväxt. Genom att arbetsgivare ska kunna få tillgång till och rekrytera kunnig personal oavsett var de erhållit sina yrkeskvalifikationer ökar tillgången på arbetskraft. Enskilda yrkesutövare, anställda som egenföretagare, kan flytta dit där jobb finns. Riktigt så enkelt är det givetvis inte eftersom kvalifikationerna måste bedömas motsvara vad som krävs i respektive land, i den mån yrket är reglerat, vill säga. I synnerhet inom hälso- och Konsekvenser av utredningens förslag sjukvårdssektorn kan också krävas vissa språkkunskaper. Men den underliggande principen och målsättningarna med regelverket är just så enkel. Yrkesutövare med utländska yrkeskvalifikationer kan konkurrera på lika villkor med dem som erhållit sina yrkeskvalifi- kationer enbart i . Tjänstemottagare kan få tillgång till ett bredare tjänsteutbud och nischade tjänster. I den mån ambitionerna med yrkeskvalifikationsdirektivet realiseras är det en följd av mål- sättningen med hela regelverket. Genom att ålägga myndigheterna att följa utvecklingen bl.a. genom att statistik och eventuella tillämpnings- problem regelbundet ska rapporteras till Universitets- och högskole- rådet kommer det också att kunna kontrolleras i vad mån de förväntade effekterna infrias. Utredningen lämnar förslag som syftar till att fullständigt och korrekt genomföra det moderniserade yrkeskvalifikationsdirektivet. Utred- ningen har dock inte företagit någon helhetsöversyn av i vad mån befintliga sektorsförfattningar överensstämmer med unionsrätten i största allmänhet. Utredningen lämnar förslag till förtydliganden och åtgärder som på nationell nivå syftar till att främja tillämpningen av regelverket, t.ex. inrättandet av ett råd för reglerade yrken. Utredningen föreslår att det införs en möjlighet för enskilda med utländska kvalifikationer förvärvade eller erkända i ett annat EU-land att, i den mån det för utövande av ett reglerat yrke inte krävs legitima- tion, auktorisation, godkännande, certifiering eller annat behörig- hetsbevis, få dessa bedömda av en behörig myndighet. En mot- svarande möjlighet införs för arbetsgivare som önskar få potentiella arbetstagares kvalifikationer bedömda. Detta förfarande följer inte uttryckligen av det moderniserade yrkeskvalifikationsdirektivet, men torde underlätta för enskilda med utländska kvalifikationer att konkurrera på lika villkor som enskilda med enbart svenska kvalifi- kationer. Det är ett frivilligt förfarande som enligt utredningen inte kan anses komma i konflikt med unionsrätten. Konsekvenser av utredningens förslag Medlemsstaterna är skyldiga att genomföra det moderniserade yrkeskvalifikationsdirektivet . Utöver nödvändiga lag- och förordningsändringar måste även behöriga myndigheter utarbeta de föreskrifter som krävs för ett fullständigt genomförande av direktivet . Utredningen föreslår att den nya lagen och förordningen ska träda i kraft . Enligt utredningens uppfattning ter det sig lämpligt att behöriga myndigheter informerar respektive yrkesgrupp om de förändringar som föranleds av direktivets genomförande. Förslaget om ett nyinrättat råd för reglerade yrken erbjuder en plattform för diskussion och närmare samarbete mellan de behöriga myndigheterna även avseende t.ex. behov och omfattning av informationsinsatser. Utred- ningen ser inget behov av särskilda informationsinsatser mot bakgrund av förslagen i föreliggande betänkande (jfr 6 § 6 förord- ningen (2007:1244) om konsekvensutredning vid regelgivning). Utredningens förslag: Den nya lagen och förordningen om erkännande av yrkeskvalifikationer ska träda i kraft . Bestämmelsen i den nya förordningen om att Universitets- och högskolerådet ska höras avseende sökandens utländska utbildning innan frågan om yrkeskvalifikationerna avgörs, ska inte tillämpas på de ansökningar som har kommit in före ikraftträdandet. De föreslagna ändringsförfattningarna ska träda i kraft . Skälen för utredningens förslag Medlemsstaterna är skyldiga att genomföra det moderniserade yrkeskvalifikationsdirektivet . Den nya lagen och förordningen om erkännande av yrkeskvalifikationer samt de föreslagna ändringsförfattningarna bör därför träda i kraft denna dag. Detsamma bör för övrigt gälla även i fråga om de ändrings- föreskrifter och nya föreskrifter som föreskrivande myndigheter kommer att meddela som en följd av lag- och förordningsändringarna och det moderniserade yrkeskvalifikationsdirektivet. De pågående ärenden som har inletts före ska avslutas i enlighet med de nya bestämmelserna. Därmed säkerställs ett korrekt genomförande av direktivet i rätt tid. Enligt utredningens bedömning bör övergångsbestämmelser om oförändrad handlägg- ningsordning för redan inkomna ärenden inte införas, eftersom genomförandet då skulle kunna ifrågasättas. I ett avseende finns det dock möjlighet och skäl att införa en sådan övergångsbestämmelse, nämligen vad gäller bestämmelsen i den nya förordningen om att Universitets- och högskolerådet ska höras avseende sökandens utländska utbildning innan frågan om yrkeskvalifikationerna avgörs. Enligt utredningens mening bör denna bestämmelse inte tillämpas på ärenden som har inkommit till den behöriga myndigheten före ikraftträdandet, eftersom det skulle kunna onödigt fördröja besluts- fattandet i de fall handläggningen av ärendet är långt framskriden. En sådan övergångsbestämmelse står inte heller i strid med skyldigheten att genomföra direktivet , eftersom frågan rör fördelningen av arbetsuppgifter mellan svenska myndigheter och inte motsvaras av någon tvingande bestämmelse i direktivet. 14.1Förslaget till lag om erkännande av yrkeskvalifikationer Genom denna lag genomförs vissa bestämmelser i parlamentets och rådets direktiv /36/EG av om erkännande av yrkeskvalifikationer (yrkeskvalifikations- direktivet), i lydelsen enligt och rådets direktiv /55/EU. I paragrafen anges att lagen genomför vissa bestämmelser i yrkes- kvalifikationsdirektivet. Övervägandena finns i avsnitt 8.3.1. Denna lag gäller för dem som vill utöva ett reglerat yrke i , som anställd eller som egen företagare, och som har förvärvat yrkeskvalifikationer eller fått dem erkända i en annan stat inom EES eller i (ursprungsstaten). I tillämpliga delar gäller denna lag även för dem som 1.har gjort yrkespraktik i en annan stat inom EES eller i , eller 2.har förvärvat yrkeskvalifikationer i eller fått dem erkända här i landet och vill utöva sitt yrke i någon annan stat inom EES eller i . Paragrafen anger lagens räckvidd i fråga om vilka personer som lagen gäller. Övervägandena finns i avsnitt 8.3.1. Första stycket, som motsvarar delar av artikel 2.1 i yrkeskvalifi- kationsdirektivet, anger att lagen gäller för dem som vill utöva ett reglerat yrke i , som anställda eller som egna företagare, och som har förvärvat yrkeskvalifikationer eller fått dem erkända i en annan stat inom EES eller i . Till skillnad från i direktivet görs i paragrafen ingen begränsning i fråga om medborgarskap. Andra stycket första punkten anger att lagen i tillämpliga delar även gäller för dem som har gjort yrkespraktik i en annan stat inom EES eller i . Enligt andra stycket andra punkten gäller lagen i tillämpliga delar även för dem som har förvärvat yrkeskvalifika- tioner i och som vill utöva sitt yrke i någon annan stat där yrkeskvalifikationsdirektivet gäller. Således gäller 21 § om euro- peiskt yrkeskort även för dessa yrkesutövare. Ett erkännande av yrkeskvalifikationer enligt denna lag eller inne- hav av ett giltigt europeiskt yrkeskort ger yrkesutövaren rätt till tillträde till samma yrke eller den jämförbara yrkesverksamhet som denne är behörig att utöva i ursprungsstaten och rätt att utöva det yrket eller den verksamheten i , på samma villkor som om yrkesutövaren hade förvärvat sina yrkeskvalifikationer här i landet. I paragrafen anges vilken verkan ett erkännande av yrkeskvalifika- tioner enligt denna lag eller ett yrkeskort har. Övervägandena finns i avsnitt 8.3.1. Paragrafen, som delvis motsvarar artikel 4 i yrkeskvalifikations- direktivet, tydliggör att ett erkännande av yrkeskvalifikationer eller ett yrkeskort inte ger en automatisk rätt till tillträde till ett yrke eller rätt att utöva det i . Ett erkännande av yrkeskvalifika- tionerna eller innehav av yrkeskort innebär således inget undantag från förekommande krav på legitimation eller annat behörighets- bevis för att få utöva ett visst yrke. Ett erkännande eller yrkeskort innebär inte heller något undantag från att förekommande krav som inte rör yrkeskvalifikationerna, till exempel rörande vandel, ska uppfyllas. Däremot ger ett erkännande enligt lagen, liksom ett yrkeskort, innehavaren rätt att få tillträde till yrket och rätt att utöva detta på samma villkor som de som gäller för de utövare som har förvärvat sina yrkeskvalifikationer i . Vidare avser rätten till tillträde och utövande samma yrke som yrkesutövaren är behörig att utöva i hemlandet. Detta innebär att rätten avser den yrkesverksamhet i som är jämförbar med det yrke som utövats i hemlandet. Yrkestiteln är därvid inte avgörande, utan i stället är det innehållet i den faktiska yrkesverksamheten som ska bedömas och jämföras. Denna lag gäller inte för yrken som är förenade med offentlig maktutövning. Denna lag gäller inte heller för advokatyrket. Bestämmelser som i fråga om detta yrke genomför yrkeskvalifikationsdirektivet i tillämpliga delar finns i . I paragrafen anges att lagen inte gäller för vissa yrken. Övervägan- dena finns i avsnitt 8.3.1 och 8.7. Av första stycket, som har sin grund i artikel 45 i FEUF, framgår att lagen inte gäller för yrken som är förenade med offentlig makt- utövning. Undantaget gäller endast sådan verksamhet som är direkt och specifikt förenad med utövande av offentlig makt och som är så intimt förenad med yrket att verksamheten inte kan särskiljas från det normala yrkesutövandet. I andra stycket tydliggörs att lagen inte heller gäller för advokat- yrket. Vidare anges att bestämmelser som genomför yrkeskvalifika- tionsdirektivet i tillämpliga delar, dvs. i de delar som inte täcks av särskilda EU-direktiv om erkännande av yrkeskvalifikationer rörande advokater, finns i . Denna lag gäller inte om det i en annan lag eller förordning finns avvikande bestämmelser om erkännande av yrkeskvalifikationer som har förvärvats utanför , i den mån dessa bestämmelser grundar sig på andra bindande rättsakter antagna inom Europeiska unionen än yrkeskvalifikationsdirektivet. Paragrafen, som motsvarar artikel 2.3 i yrkeskvalifikationsdirek- tivet, anger att lagen är subsidiär i förhållande till andra författ- ningar som innehåller bestämmelser om erkännande av utländska yrkeskvalifikationer, om dessa bestämmelser grundar sig på andra EU-rättsakter än yrkeskvalifikationsdirektivet. Övervägandena finns i avsnitt 8.3.1 och 8.7. I denna lag avses med 1.reglerat yrke: yrkesverksamhet där det genom lag, förordning eller andra föreskrifter, direkt eller indirekt, krävs bestämda yrkes- kvalifikationer för att få tillträde till eller utöva verksamheten eller använda en viss yrkestitel, 2.lagligen etablerad: uppfyller alla krav för att ha rätt att stadig- varande utöva ett yrke, som egenföretagare eller som anställd, i en stat inom EES eller i , 3.yrkeskvalifikationer: kvalifikationer som intygas i ett bevis på formella kvalifikationer, ett kompetensbevis enligt artikel 11 punkt a i) i yrkeskvalifikationsdirektivet eller yrkeserfarenhet, 4.bevis på formella kvalifikationer: examens-, utbildnings- eller annat behörighetsbevis som har utfärdats av en behörig myndighet avseende en yrkesutbildning som huvudsakligen har ägt rum inom EES eller i . Som bevis på formella kvalifikationer ska också betraktas ett bevis på formella kvalifikationer som har utfärdats i tredjeland, om innehavaren har yrkeserfarenhet inom det berörda yrket i en stat inom EES eller i och beviset på formella kvalifikationer har erkänts av den staten, 5.reglerad utbildning: all utbildning som särskilt utformats för ett visst yrke och som omfattar en eller flera kurser som vid behov kompletteras genom sådan yrkesutbildning, provtjänstgöring eller yrkesutövning som har fastställts i författning eller som övervakas eller har godkänts av en myndighet, 6.anpassningsperiod: utövande av ett reglerat yrke under en behörig yrkesutövares ansvar och som ska bedömas, eventuellt åtföljt av kompletterande utbildning, 7.lämplighetsprov: ett prov som gäller den sökandes yrkeskun- nighet, färdigheter och kompetens och som genomförs av en behörig myndighet i syfte att bedöma den sökandes förmåga att utöva ett reglerat yrke, 8.yrkespraktik: en period med yrkespraktik som sker under handledning, förutsatt att den utgör ett villkor för tillträde till ett reglerat yrke, och som kan äga rum under eller efter en avslutad utbildning som leder till ett examensbevis, 9.yrkeserfarenhet: faktiskt och lagligt utövande av det berörda yrket i en medlemsstat, 10.europeiskt yrkeskort: ett elektroniskt bevis för antingen att yrkesutövaren uppfyller alla nödvändiga villkor för att tillfälligt tillhandahålla tjänster i en stat inom EES eller i eller erkännandet av yrkesutövarens yrkeskvalifikationer för etablering i en sådan stat, och 11.livslångt lärande: all allmän utbildning, yrkesutbildning, icke- formell utbildning och informellt lärande som sker genom livet och leder till ökade kunskaper och färdigheter och ökad kompetens. I paragrafen definieras vissa termer och uttryck som används i lagen. Övervägandena finns i avsnitt 8.3.1. Om det för tillträde till ett reglerat yrke krävs att yrkesutövaren har gjort viss yrkespraktik, ska sådan praktik som gjorts i en annan stat inom EES eller i godtas, under de förutsättningar som särskilt föreskrivs. I paragrafen anges att utländsk yrkespraktik ska godtas, under de förutsättningar som särskilt föreskrivs. Övervägandena finns i avsnitt 8.3.3 och 8.7. Bestämmelsen, som motsvarar artikel 55a i yrkeskvalifikations- direktivet, innebär att förekommande krav på yrkespraktik för att tillträde till ett yrke ska kunna medges inte automatiskt får exklu- dera yrkesutövare som har gjort sådan yrkespraktik i en annan stat inom EES eller i . I bestämmelsen lämnas en upplysning om att föreskrifter som anger förutsättningarna för att sådan utländsk yrkespraktik ska godtas finns i annan författning. Tillfälligt tillhandahållande av tjänster En yrkesutövare som avses i 2 § första stycket har rätt att tillfälligt utöva sitt yrke i , om yrkesutövaren är lagligen etablerad i en stat inom EES eller i för att där utöva samma yrke (etable- ringsstaten). Om yrket inte är reglerat i etableringsstaten krävs att yrkesutö- varen har utövat yrket under i en eller flera stater inom EES eller i som föregår tillhandahållandet av tjänsten i . Kravet på yrkeserfarenhet i andra stycket gäller inte om utbild- ningen för yrket är reglerad i etableringsstaten. I paragrafen anges de grundläggande förutsättningarna för att en yrkesutövare ska ha rätt att tillfälligt tillhandahålla tjänster inom sitt yrke i , utan föregående anmälan eller tillstånd. Undan- tag från denna bestämmelse får enligt 9 § göras genom föreskrift på lägre normnivå. Övervägandena finns i avsnitt 8.4. Bestämmelsen motsvarar artikel 5 i yrkeskvalifikationsdirek- tivet. Enligt huvudregeln i första stycket har en yrkesutövare, som är lagligen etablerad i en annan stat inom EES eller i för att där utöva ett yrke, rätt att tillfälligt utöva samma yrke här i landet. Tjänsterna kan tillhandahållas både inom ramen för en anställning och av en enskild näringsidkare.