sou · H2B363 · 2014-09-05 00:00:00 — Antalet anmälda brott i brottskate- gorin där grov stöld ingår framgår av tabell 4.5. Tabell 4.5 Antalet anmälda brott avseende stöld, grov stöld och snatteri i hela landet –2013 Antal 227250 228623 236914 240499 232090 236234 229311 245972 232127 Det finns anledning att tro att grova stölder i högre grad än normalgradsstölder är särskilt vanligt förekommande inom den organiserade brottsligheten, t.ex. genom ligor som inriktar sig på villainbrott, på stöld av handväskor, plånböcker eller smycken från äldre personer. När det gäller stölder av dyrare bilar eller stölder av stora partier av kapitalvaror finns det forskning som tyder på att Kriminalisering av osjälvständiga brott SOU 2014:63 dessa i många fall är rena beställningsjobb (Brå rapport 2006:6 s. 64 f.). Av 9 kap. 1 § framgår att den som med hjälp av vilse- ledande förmår någon till handling eller underlåtenhet, som innebär för gärningsmannen och skada för den vilseledde eller någon i vars ställe denne är, döms för bedrägeri. För bedrägeri döms också den som genom att lämna oriktig eller ofullständig uppgift, genom att ändra i program eller upptagning eller på annat sätt olovligen påverkar resultatet av en automatisk informations- behandling eller någon annan liknande automatisk process, så att det innebär för gärningsmannen och skada för någon annan. Av 9 kap. 3 § följer att om brottet är grovt döms i stället för grovt bedrägeri. Att vilseleda någon betyder allmänt sett att förmedla en oriktig uppfattning om någonting till någon. Tillräckligt för bedrägeri- ansvar är dock inte att konstatera att någon muntligen eller skriftli- gen uttalat en uttrycklig lögn till en annan person, eftersom det är möjligt att denne inte låtit sig påverkas av detta. Avgörande för straffansvar är det faktum att offret faktiskt blivit vilseförd, även om han eller hon var ovanligt lättlurad, inte den omständigheten att det var rationellt att låta sig luras. Vidare krävs för ansvar att någon genom vilseledande förmår annan till en disposition, dvs. en handling eller en underlåtenhet som innebär en förmögenhetsöverföring. Frågan om en förmögen- hetsöverföring har inträffat bedöms utifrån förhållandena vid tiden för dispositionen. Man behöver inte avvakta händelseförloppets slutliga utveckling. Redan beaktansvärd fara för slutlig förlust är att jämställa med skada, varför skaderekvisitet uppfylls i och med att dispositionen utsätter den vilseleddes förmögenhet för en så beskaf- fad fara för slutlig förlust. Brottet bedrägeri är, liksom brotten stöld och förskingring, uppdelat i tre grader efter brottets svårhet. Bedrägeribrottet kan bedömas som grovt om gärningsmannen har missbrukat allmänt förtroende eller använt sig av falsk handling eller vilseledande bokföring eller om gärningen annars varit av särskilt farlig art, av- Kriminalisering av osjälvständiga brott sett betydande värde eller inneburit synnerligen kännbar skada. Kvalifikationsgrunderna för grovt brott motsvarar i stort de som gäller beträffande stöld och förskingring. Egendomsskyddsutred- ningen har, även när det gäller kvalifikationsgrunderna för grovt bedrägeri, lämnat ett förslag innebärande att det särskilt ska beaktas om gärningsmannen använt urkund eller annat vars brukande är straffbart enligt 14 eller 15 kap. (SOU 2013:85 s. 272 f.). Enligt bestämmelsens nuvarande utformning ska det beaktas om gärnings- mannen begagnat falsk handling. Straffskalan för brott av normalgraden är fängelse i högst , medan den för grovt bedrägeri, liksom för grov stöld och grov för- skingring, är fängelse till . Straffminimum höjdes vid införande . Syftet var inte att åstadkomma en straffskärpning, utan snarare att för- skjuta gränsen mellan brott av normalgraden och grovt brott (NJA II 1962 s. 206). Försök och förberedelse till bedrägeri och grovt bedrägeri är straffbart. Antalet anmälda brott i brottskategorin där grov stöld ingår framgår av tabell 4.6. Tabell 4.6 Antalet anmälda brott avseende bedrägeri, grovt bedrägeri och bedrägligt beteende i hela landet –2013 När det gäller stöld och bedrägeri är det brottstyper som är mycket vanligt förekommande inom organiserad brottslighet (se t.ex. m.fl., s. 44). Bedrägeri är ett brott som ökar i omfattning och där även graden av organisering ökat kraftigt . Enligt den Nationella trygghetsundersökningen (NTU) har utsatt- heten för bedrägeri ökat med en tredjedel . gjordes cirka 115 000 anmälningar om bedrä- geri. Antalet anmälningar har ökat kontinuerligt och har mer än fördubblats . Endast av alla bedrägerier anmäls och anmälningsbenägenheten varierar mellan olika typer av bedrägerier och beror dels på omständigheterna vid brottet, dels på myndigheters och privata aktörers förmåga att upptäcka de brott som riktas mot dem. I jämförelse med andra länder ligger Kriminalisering av osjälvständiga brott högt när det gäller utsatthet för bedrägerier, vilket troligtvis hänger ihop med en hög grad av internetanvändning (Brå 2012:13 s. 155 f.). Av 10 kap. 1 § följer att den, som på grund av avtal, allmän eller enskild tjänst eller dylik ställning fått egendom i besitt- ning för annan med skyldighet att ge ut egendomen eller redovisa för den, genom att tillägna sig egendomen eller på annat sätt åsido- sätter vad han eller hon har att ta hänsyn till för att kunna fullgöra sin skyldighet, döms, om gärningen innebär för honom och skada för den berättigade, för förskingring. Om brottet är grovt döms enligt 10 kap. 3 § för grov förskingring. Det första rekvisitet i bestämmelsen innebär ett krav på att någon på grund av avtal, allmän eller enskild tjänst eller dylik ställ- ning har fått egendom i besittning för annan. Det måste här vara tal om någon typ av förtroendeförhållande. Typiska avtal där någon anförtros egendom för annans räkning är uppdragsavtal, kom- missionsavtal, tjänsteavtal, depositionsavtal, transportavtal, låne- avtal, reparationsavtal och pantavtal. Vidare krävs att egendomen ska ha mottagits med skyldighet att lämna ifrån sig den , t.ex. när någon har fått egendom i besittning med nyttjanderätt, i deposition, som pant eller för påseende inför ett eventuellt köp. Som ett alternativ till skyldighet att lämna ifrån sig den mot- tagna egendomen uppställs kravet att mottagaren fått egendomen i besittning för annan med redovisningsskyldighet. Med det avses att den redovisningsskyldige ska lämna upplysningar om vad han eller hon har tagit emot och betalat ut samt är skyldig att lämna tillbaka den egendom eller den summa pengar, som tillkommer den berätti- gade enligt redovisningen. Enligt brottsbeskrivningen fordras för straffansvar att gär- ningen, precis som vid ansvar för bedrägeri, innebär för gärningsmannen och skada för den berättigade. Med skada och avses ekonomisk skada och . Skadan och vinningen ska vara två sidor av samma förhållande, men de behöver inte vara lika stora. Kriminalisering av osjälvständiga brott Vid bedömningen av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om gärningsmannen har missbrukat en ansvarsfull ställning eller begagnat falsk handling eller vilseledande bokföring eller om gär- ningen annars varit av särskilt farlig art. Straffet för brott av normalgraden är fängelse i högst . För grov förskingring stadgas fängelse i lägst och högst . När straffminimum höjdes vid tillkomst , var avsikten inte att påverka straffmätningen vid grov för- skingring i skärpande riktning utan att markera att förskingring bör anses grov endast om den bedöms som så allvarlig att fängelsetiden inte bör vara kortare än (m.fl., kommentaren till 10 kap. 3 § ). är försök till förskingring och försök eller förbere- delse till grov förskingring straffbart. Antalet anmälda brott inom den brottskod där förskingring ingår framgår av tabell 4.7. Tabell 4.7 Antalet anmälda brott avseende förskingring, grov förskingring och undandräkt i hela landet –201 4.5.7.5Grov trolöshet mot huvudman Av 10 kap. 5 § framgår att den, som på grund av för- troendeställning fått till uppgift att för någon annan sköta ekono- misk angelägenhet eller självständigt ha hand om kvalificerad tek- nisk uppgift eller övervaka skötseln av sådan angelägenhet eller uppgift, missbrukar sin förtroendeställning och därigenom skadar huvudmannen, döms för trolöshet mot huvudman. Bestämmelsen är subsidiär till bestämmelserna om förskingring, undandräkt och grov förskingring. För att kunna dömas för trolöshetsbrott måste gärningsmannen för det första befinna sig i en särskild ställning. Kännetecknande är att han eller hon på grund av förtroendeställning fått till uppgift att för någon annan sköta ekonomisk eller rättslig angelägenhet eller för någon annan självständigt ha hand om en kvalificerad teknisk uppgift. Vidare omfattas den som på grund av förtroendeställning fått till uppgift att för någon annan övervaka skötseln av ekono- Kriminalisering av osjälvständiga brott misk angelägenhet eller kvalificerad teknisk uppgift. I förtroende- ställning är framför allt sysslomän eller uppdragstagare, anställda i offentlig eller privat tjänst, valda befattningshavare, företrädare för juridiska personer liksom personer med förvaltande eller kontrolle- rande uppgifter inom juridiska personer samt ställföreträdare som har förordnats för sin uppgift med stöd av lag eller myndighets- beslut. När det gäller skötsel av en ekonomisk angelägenhet kan det vara fråga om allehanda ekonomiska angelägenheter, såsom verk- ställande direktörens skötsel av den löpande förvaltningen i ett aktiebolag och snabbköpskassörskans uppgift att ta betalt för varor och redovisa för kassan. Vidare kan brottet förövas av den som har till uppgift att ta hand om eller övervaka skötseln av en kvalificerad teknisk uppgift. Personer som kommer i fråga är främst tekniska funktionärer i ledande ställning, t.ex. ledare av forsknings- eller utvecklingsprojekt, föreståndare för datorcentraler och liknande tekniskt ansvariga personer i nyckelpositioner, liksom även utom- stående konsulter. Slutligen omfattas även uppgiften att för någon annan sköta en rättslig angelägenhet. Hit räknas uppgifter som utförs av advokater eller andra jurister som fått i uppdrag av en klient att t.ex. skriva ett kontrakt eller föra dennes talan i ett mål inför domstol. Huvudmannen är den person för vilken uppgiften sköts eller övervakas. Själva den straffbara gärningen består i missbruk av förtroende- ställningen. Varje form av misskötsel av en tilldelad arbetsuppgift innefattar inte ett missbruk av ställningen. Gränsdragningsproblem kan ibland uppstå i förhållande till bedrägeribrottet, dvs. fråga är om förtroendemannens agerande ska uppfattas som missbruk av förtroendeställning eller som vilseledande av huvudmannen. Om den uppgift som har lämnats till gärningsmannen handlar om ekonomisk angelägenhet eller om kvalificerad teknisk uppgift ska missbruket av förtroendeställningen skada huvudmannen, medan det räcker med förfång för huvudmannen om uppgiften rör skötsel av rättslig angelägenhet. Begreppet förfång omfattar även skada av icke ekonomisk art. Brottsbeskrivningen är inte utformad med något krav att gärningen ska ha inneburit ekonomisk skada för huvudmannen (omedelbar skada), utan tillräckligt är att gärningen medfört sådan skada (medelbar skada). Kriminalisering av osjälvständiga brott Straffskalan för trolöshet mot huvudman av normalgraden är böter eller fängelse i högst . Om brottet är grovt döms till fängelse i lägst och högst . När man ska bedöma om brottet är grovt ska särskilt beaktas om gärningsmannen har använt sig av falsk handling eller vilseledande bokföring eller om han eller hon har orsakat huvudmannen betydande eller synner- ligen kännbar skada. är försök till trolöshet mot huvudman och försök till grov trolöshet mot huvudman kriminaliserat. Antalet anmälda brott inom den brottskod som omfattar trolöshet mot huvudman framgår av tabell 4.8. Tabell 4.8 Antalet anmälda brott avseende trolöshet mot huvudman i hela landet perioden –2013 4.5.7.6Grov oredlighet mot borgenär Den som, när han eller hon är på obestånd eller när påtaglig fara föreligger för att han eller hon ska komma på obestånd, förstör eller genom gåva eller någon annan liknande åtgärd avhänder sig egendom av betydande värde, döms enligt 11 kap. 1 § för oredlighet mot borgenär. Även den som genom sådant förfa- rande försätter sig på obestånd eller framkallar påtaglig fara för att han eller hon ska komma på obestånd döms för oredlighet mot borgenär, liksom den gäldenär som, då konkurs är förestående, ur landet för bort tillgång av betydande värde med uppsåt att hålla den undan konkursen, eller gäldenär som i konkurs undandrar eller undanhåller konkursförvaltningen en eller flera tillgångar. En gälde- när som i otillbörligt syfte underlåter att, så långt möjligt, medverka till att tillgång i utlandet som ingår i konkursen ställs till konkurs- förvaltningens förfogande, trots att konkursförvaltaren uppmanat gäldenären att medverka, kan också dömas för samma brott. Med att någon förstör eller genom gåva eller någon annan lik- nande åtgärd avhänder sig egendom av betydande värde avses åt- gärder som ekonomiskt är att jämställa med förstörelse, t.ex. att sälja en värdefull maskin som skrot. Även vissa upplägg som har gåvo- Kriminalisering av osjälvständiga brott liknande karaktär kan omfattas av bestämmelsen, t.ex. försäljning till underpris och avståenden i olika sammanhang, såsom vid likvi- dation av ett familjebolag eller vid bodelning. Något som också kan vara en gåvoliknande åtgärd är sådana förfaranden som i anglosach- siska länder betecknas som long firm fraud eller scam och som innebär att kreditvärdigheten hos ett företag utnyttjas för inköp av stora varupartier på kredit följt av snabb utförsäljning till underpris och en planerad konkurs och olovlig vinstutdelning (m.fl., kommentaren till 11 kap. 1 § ). Bolagets seriösa fasad utnyttjas alltså för att kraftigt skuldsätta företaget genom alla tänk- bara former av krediter – lån, avbetalningsköp och anskaffning av varor mot faktura – som gärningspersonerna säljer ut och tömmer verksamheten på dess tillgångar. Fordringsägarna får inte betalt och några vinster redovisas inte heller till beskattning. Straffansvaret begränsas till avhändande av egendom av bety- dande värde (se prop. 1985/86:30 s. 36). En handling som utgör oredlighet mot borgenärer kan utgöra förskingring, nämligen om gärningsmannen är redovisnings- skyldig och genom handlingen sätter sig ur stånd att fullgöra sina skyldigheter. Brottskonkurrens föreligger då. Detsamma gäller i förhållande till trolöshet mot huvudman. Straffskalan för brott av normalgraden är fängelse i högst . Om brottet är grovt, döms för grov oredlighet mot borgenärer till fängelse i lägst och högst . Vid bedömningen av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om gärningsmannen beedigat oriktig uppgift, använt falsk handling, vilseledande bok- föring eller om brottet varit av betydande omfattning eller om gär- ningen annars varit av särskilt farlig art. är försök till oredlighet mot borgenärer och försök till grov oredlighet mot borgenärer straffbart. Antalet anmälda brott inom den brottskod som omfattar oredlighet mot borgenär framgår av tabell 4.9. SOU 2014:63 Kriminalisering av osjälvständiga brott Antalet anmälda brott avseende oredlighet mot borgenärer i hela landet perioden –2013 Av 2 § skattebrottslagen (1971:69) framgår att den som på annat sätt än muntligen lämnar oriktig uppgift till myndighet eller under- låter att till myndighet lämna deklaration, kontrolluppgift eller annan föreskriven uppgift och därigenom ger upphov till fara för att skatt ska undandras det allmänna eller felaktigt tillgodoräknas eller återbetalas till honom eller henne själv eller annan döms för skattebrott. Brottet förutsätter uppsåt. Begreppet oriktig uppgift är ytterst beroende av bestämmelserna i den materiella skatteförfattningen. Varje osann uppgift eller för- tigande av omständighet av betydelse som myndigheten behöver för att fatta ett riktigt beskattningsbeslut kan utgöra en oriktig uppgift. Avsikten är dock att den lämnade uppgiften åtminstone i något hänseende ska ha betydelse för myndighetens beslut. Det behöver inte vara fråga om uppgift i en deklaration eller liknande utan också uppgifter som lämnas vid skatterevision eller i korrespondens med kan medföra straffansvar. Även oriktiga uppgifter som lämnas till domstol kan föranleda straffansvar. Vid en reform 1996 fick det centrala skattebrottet en ny brotts- beteckning, skattebrott (tidigare benämndes brottet skattebedrä- geri). ändrades brottets konstruktion från att ha varit ett skadebrott till att i stället bli ett farebrott (prop. 1995/96:170). Det innebär att det inte är nödvändigt att ett skatteundandragande fak- tiskt skett, dvs. att ett beslut om debitering har fattats, utan det är tillräckligt om förfarandet ger upphov till fara för att så sker. Brottet förutsätter med andra ord inte att det allmänna drabbas av en förmögenhetsskada, utan det är tillräckligt att fara för skada har förelegat. Skattebrottet fullbordas när en oriktig uppgift lämnas till eller när tidpunkten för att lämna en föreskriven uppgift inträder utan att skyldigheten fullgjorts. Som vägledning vid bestämning av skattebrottens svårhetsgrad används vissa gränsvärden avseende undandragen skatt som Kriminalisering av osjälvständiga brott bestämts efter samråd mellan och Riksåklagaren. Vid upprepad brottslighet är det som regel den sammanlagda effekten som är avgörande. Gränsen mellan skatteförseelse och skattebrott har satts till ett prisbasbelopp per skattedeklaration/självdeklaration och gränsen mellan skattebrott och grovt skattebrott till tio pris- basbelopp. Vid upprepad brottslighet kan gränsen förskjutas nedåt. Straffskalan för skattebrott av normalgraden är fängelse i högst . Om brottet är grovt, döms för grovt skattebrott till fängelse i lägst och högst . Vid bedömningen av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om det rört mycket bety- dande belopp, om gärningsmannen har använt falska handlingar, vilseledande bokföring, om förfarandet ingått som ett led i en brottslighet som utövats systematiskt eller i större omfattning eller i annat fall varit av synnerligen farlig art. års reform var försök till skattebedrägeri och grovt skattebedrägeri kriminaliserat. Genom konstruktionen av skatte- brottet som ett farebrott i stället för ett skadebrott ansågs försöks- kriminaliseringen obehövlig och den upphävdes därmed (prop. 1995/96:170 s. 96). De gärningar som tidigare bedömdes som för- sök till skattebedrägeri är att bedöma som fullbordade skattebrott. är bara förberedelse till grovt skatte- brott straffbart. Den tillgängliga statistiken över antalet anmälda brott inom den brottskod som omfattar grovt skattebrott framgår av tabell 4.10. Tabell 4.10 Antalet anmälda brott avseende grovt skattebrott i hela landet perioden –2013 (det finns ingen tillgänglig statistik på denna brottskod i tiden ) När det gäller grova skattebrott medför dessa stor ekonomisk skada för staten. Skattesystemet är komplicerat och består av flera olika skatteslag. En stor del av skattebrotten tar sikte på att undgå beskattning av löpande inkomster för både företag och arbets- tagare. Skattebrotten genomförs då genom att inkomster inte redo- visas i företagets deklaration. Den eller de som ansvarar för före- taget redovisar och betalar inte heller arbetsgivaravgifter och gör Kriminalisering av osjälvständiga brott inte skatteavdrag på de anställdas löner. Vissa mer avancerade upp- lägg för att undgå inkomstskatt går ut på att inkomster kanali- seras från till utlandet. För sådana skatteflyktsförfaranden krävs ofta bolag och konton i s.k. skatteparadis. Totalt uppskattas skattefelet uppgå till , varav en bety- dande del härrör från regelrätta brottsliga förfaranden (Skatte- verket 2008:1 s. 56). 4.5.7.8Ska kriminaliseringen utökas för de ekonomiska brotten? Vårt förslag: Stämpling till grov stöld, grovt bedrägeri, grov för- skingring och grovt skattebrott samt förberedelse och stämpling till grov trolöshet mot huvudman och grov oredlighet mot borgenär ska kriminaliseras. När det gäller straffvärdheten i de brott som har gåtts igenom kan inledningsvis konstateras att straffskalan för samtliga brott är fängelse i lägst och högst . Brottens respektive straffskala måste därmed anses ligga på en sådan nivå att en krimi- nalisering av förberedelse och stämpling i sig framstår som rimlig. I sammanhanget bör beaktas att stämpling till grovt häleri, som har samma abstrakta straffskala som dessa brott och som är ett brott som normalt avser efterföljande hantering av stöldgods, är krimi- naliserad. Att stämpling till grov stöld, dvs. det brott på vilket häleriansvaret bygger, då inte är kriminaliserad kan te sig något ologiskt eftersom det i vart fall måste anses väl så straffvärt som stämpling till grovt häleri. Från ekvivalenssynpunkt framstår det därför som rimligt att även stämpling till grov stöld ska vara krimi- naliserad. Motsvarande gäller mer generellt i förhållandet mellan de nu diskuterade brotten och penningtvättsbrott enligt lagen (2014:407) om straff för penningtvättsbrott. Enligt den lagen är såväl förberedelse som stämpling till penningtvättsbrott av normalgraden kriminaliserad. Mot den bakgrunden framstår det inte som rimligt att kriminaliseringen av stämpling inte omfattar ens sådana förbrott som är att anse som grova. De nu aktuella brotten är, med undantag för skattebrottet, kon- struerade som skadebrott. Brottens konstruktion kan i sig inte Kriminalisering av osjälvständiga brott anses vara sådan att stämplingsansvar av den anledningen framstår som olämplig. Vad gäller skattebrottet innebär det förhållandet att brottet är konstruerat som ett farebrott att det knappast finns något behov av en kriminalisering av försök. Det är rent av svårt att föreställa sig exempel på straffvärda försöksgärningar. Däremot kan brotts- typens konstruktion i sig inte anses tala emot ett ansvar för stämp- ling. Den tidigareläggning av ansvarets inträde som följer av brotts- typens konstruktion är begränsad och gäller händelser som sker efter att gärningsmannen släppt kontrollen över händelseförloppet och konstruktionen är inte heller sådan att den hindrar att det kan stämplas till brottstypen. Försök och förberedelse till grov stöld, grovt bedrägeri och grov förskingring är straffbart och i enlighet med den uppfattning som vi har redovisat ovan i våra allmänna överväganden saknas det enligt vårt förmenande i allmänhet anledning att sär- behandla stämpling i den utsträckning som sker . Mot den nu angivna bakgrunden görs bedömningen att stämpling till grov stöld, grovt bedrägeri, grov förskingring och grovt skattebrott bör kriminaliseras liksom förberedelse och stämpling till grov trolöshet mot huvudman och grov oredlighet mot borgenär. Enligt 9 kap. 1 § vapenlagen döms den som uppsåtligen innehar ett skjutvapen utan att ha rätt till det, eller överlåter eller lånar ut ett skjutvapen till någon som inte har rätt att inneha vapnet för vapen- brott. trädde nya bestämmelser i kraft som innebar att bestämmelsen om grovt vapenbrott flyttades till 9 kap. 1 a § vapenlagen och att det grova brottet delades in i två grader: grovt brott och synnerligen grovt vapenbrott. När det gäller bestämmelsens närmare utformning framgår det av 9 kap. 1 a § vapenlagen att det vid bedömningen av om brottet är grovt särskilt ska beaktas om vapnet har innehafts på allmän plats eller på en annan plats där människor brukar samlas eller har sam- lats eller i ett fordon på en sådan plats, om vapnet har varit av sär- skilt farlig beskaffenhet, om innehavet, överlåtelsen eller utlåningen Kriminalisering av osjälvständiga brott har avsett flera vapen, eller om gärningen annars har varit av särskilt farlig art. Vid bedömningen av om ett vapenbrott är synnerligen grovt ska det särskilt beaktas om innehavet, överlåtelsen eller ut- låningen har avsett ett stort antal vapen.