sou · H2B322 · 2014-04-25 00:00:00 — Enligt finns det cirka 100 små företag som kan bedömas vara verksamma inom utvinningsindustrin och cirka 1 770 företag som kan bedömas vara verksamma inom skogsindustrin. Vad gäller de företag som enligt direktivet utgör medelstora företag är två företag verksamma inom utvinningsindustrin och tolv inom skogsindustrin. Slutligen finns det fem stora företag som är verksamma inom utvinningsindustrin och tio stora företag som verksamma inom Rapport om betalningar till myndigheter skogsindustrin.8 När det gäller företag av allmänt intresse har det inte varit möjligt att ta fram några siffror. Det är enligt utredningens mening svårt att bedöma behovet och nyttan av att låta rapporteringsskyldigheten omfatta fler företag än de som omfattas av direktivet. Utredningen har för sin del inte funnit något avgörande skäl att låta rapporteringsskyldigheten avse andra företag än de som avses i direktivet. Utredningen har därvid beaktat att rapporteringsskyldigheten måste antas innebära en viss administrativ börda, i synnerhet för något mindre företag. Den nya lagen bör därför enligt utredningens mening avse endast stora företag och företag av allmänt intresse. Direktivet tillåter att undantag från rapporteringsskyldigheten görs för företag som omfattas av en sådan sammanställd rapport som vissa moderföretag ska upprätta (se vidare avsnitt 14.6). Detta innebär att, om företaget ingår i en koncern och ett annat företag i koncernen lämnar en rapport som omfattar även det förstnämnda företaget, så behöver det företaget inte lämna någon egen rapport. Ett motsvarande undantag bör tas in i den svenska lagen. Bestämmelserna i det nya direktivet är, som ovan har angetts, tillämpliga när företag som har sin verksamhet i utvinnings- industrin eller företag med verksamhet inom avverkning av primär- skog erlägger betalningar till myndigheter. Innebörden i direktivet blir därför beroende av vad som närmare avses med utvinnings- industrin, avverkning av primärskog. Artikel 41 i direktivet definierar dessa begrepp. som har sin verksamhet i utvinningsindustrin avses företag som på olika sätt hanterar råpetroleum, kol, malm, sand, grus, sten, lera, , torv eller salt.9 Primärskog är sådan skog som inte har utsatts för någon påtaglig mänsklig inverkan.10 med verksamhet inom avverkning av primärskog avses företag som sysslar med vad som benämns som drivning.11 Drivning är ett samlingsnamn för det arbete som sker med skogsmaskiner då ett område med skog 8Beräkningarna bygger på de gränsvärden som anges i det nya direktivet. 9Se ovan nämnda bilaga I avsnitt B – huvudgrupperna 05–08 i och rådets förordning (EG) nr 1893/2006 av om fastställande av den statistiska näringsgrensindelningen Nace rev. 2 (1). 10Definieras i direktiv /28/EG. 11Se även här ovan nämnda bilaga I, men istället avsnitt A – huvudgrupp 02, grupp 02.2 i förordning (EG) nr 1893/2006. Rapport om betalningar till myndigheter I detta inbegrips både själva avverkningen av skogen och arbetet med att föra fram timret till produktion.12 Utredningen föreslår att lagen utformas så att den överensstämmer väl med direk- tivets avgränsningar av utvinningsindustrin respektive avverkning av primärskog. På motsvarande sätt är det viktigt att klargöra vad som i detta sammanhang avses med myndigheter. Med myndighet avses i direktivet en nationell, regional eller lokal myndighet i en med- lemsstat eller ett tredje land. Häri inbegrips även en avdelning, en byrå eller ett företag som ingår i en koncern som en myndighet har ett bestämmande inflytande i.13 Det innebär att även betalningar till exempelvis statliga bolag omfattas av direktivets bestämmelser. Utredningen föreslår att det i lagen tas in en definition av myndighet som klargör den vidare innebörd som begreppet i detta sammanhang ska ha. Eftersom direktivet föreskriver att rapporten ska redovisa vissa uppgifter på projektnivå, bör lagen också klargöra vad som utgör projekt. Med projekt avses enligt direktivet de operativa verk- samheter som styrs av ett enda kontrakt, en enda licens, ett enda arrende, en enda koncession eller ett enda liknande lagenligt avtal och som ligger till grund för betalningsansvar gentemot en myndig- het. Om flera sådana kontrakt i väsentlig grad är sammankopplade, ska dessa dock anses utgöra ett enda projekt. En motsvarande definition av begreppet projekt bör således tas in i lagen. 14.3.3Rapportering i årsredovisningen eller i en separat rapport? En särskild fråga är om rapporteringsskyldigheten ska fullgöras genom en separat rapport eller om rapporteringen tvärtom bör ske inom ramen för företagets årsredovisning. Direktivet synes ge utrymme för den nationella lagstiftaren att välja såväl den ena som den andra lösningen. Utredningen kan se vissa praktiska fördelar med att låta rapporteringen ingå i årsredovisningen. Företaget behöver då inte upprätta mer än ett enda dokument och detta kan sedan hanteras och offentliggöras enligt enhetliga regler. Detta ska vägas mot lösningens nackdelar, nämligen att årsredovisningen därmed kommer att tyngas av information som ligger vid sidan av sådan 13Jfr koncerndefinitionen i 1 kap. 4 § ÅRL. Rapport om betalningar till myndigheter information som i övrigt dominerar årsredovisningen och med, i vart fall delvis, andra adressater, än årsredovisningen kan anses ha. Ytterligare en nackdel med att ha informationen i årsredovisningen är att läsaren då behöver leta efter informationen i en rapport som innehåller mycket annat än det de är intresserade av. Utredningens uppfattning är att övervägande skäl talar för att rapporteringsskyldig- heten fullgörs genom en särskild rapport. För att förenkla för företagen bör dock reglerna om hur rapporten ska offentliggöras samordnas med reglerna om offentliggörande av årsredovisningar. Det innebär att den särskilda rapporten bör ges in till på samma sätt och som årsredovisningen. Förslag: I rapporten ska, på i lagen närmare angivet sätt, redo- visas de betalningar som de rapporteringspliktiga företagen gör till myndigheter. Endast betalningar som, ensamma eller tillsammans med andra sammanhängande betalningar, överstiger ska behöva tas med i rapporten. Av artikel 43 i det nya direktivet följer att varje företag som faller inom lagens tillämpningsområde och som har gjort betalningar till myndigheter ska lämna en rapport. I rapporten ska betalningarna redovisas på i direktivet närmare angivet sätt. Det är naturligt att den svenska lagen utformas i överensstämmelse med vad som sägs i direktivet. Utredningen återkommer i författnings- kommentaren till den närmare utformningen av dessa krav. Som redan har berörts kräver direktivet bara att rapporten inkluderar sådana betalningar som uppgår till eller mer under ett räkenskapsår. Vid tillämpningen av denna belopps- gräns ska dock betalningar som hör ihop räknas samman. Detta innebär att ett företag vid alla typer av periodiska inbetalningar eller delbetalningar (t.ex. hyresavgifter) måste ta hänsyn till det sammanlagda beloppet av betalningar av en viss typ för att kunna avgöra om gränsvärdet har uppnåtts och upplysningar alltså måste lämnas. I de stater som inte har infört euro som nationell valuta ska gränsvärdet, , räknas om till nationell valuta genom tillämpning av den växelkurs som offentliggjordes i Europeiska Rapport om betalningar till myndigheter unionens officiella tidning dagen för ikraftträdandet av direktivet. Avrundning ska ske till närmaste hundratal. Den svenska lagstiftaren är i och för sig oförhindrad att uppställa strängare krav och kan alltså kräva upplysningar även om betalningar på mindre belopp. Utredningen har emellertid inte funnit någon anledning till detta utan föreslår att det i den svenska lagen uppställs en beloppsmässig begränsning av rapporterings- skyldigheten som i huvudsak motsvarar den som finns i direktivet. Dagen för direktivets ikraftträdande var växelkursen för en euro vilket innebär att den tvingande gränsen för när en betalning måste rapporteras blir . Det finns dock inget som hindrar att lagstiftaren har ett lägre gränsvärde i svensk rätt, varför utredningen föreslår att gränsbeloppet avrundas till . En bestämmelse av innebörd att betalningar understigande 860 000 inte behöver tas med i rapporten bör således tas in i den nya lagen. I artikel 43.4 i det nya direktivet anges särskilt att man vid rapporteringen ska tillämpa principen om substance over form. Detta innebär att rapporteringen ska se till den berörda verksam- hetens eller betalningens verkliga innebörd. Ett företag ska alltså inte kunna undgå uppgiftskravet genom att till exempel ge en verksamhet som omfattas av direktivet en avvikande beteckning. Utredningen föreslår mot denna bakgrund att det i lagen tas in en bestämmelse om att man vid rapporteringen ska se till den berörda verksamhetens eller betalningens verkliga innebörd. 14.5Koncernrapport om betalningar till myndigheter Förslag: Ett moderföretag i en koncern ska som huvudregel lämna en sammanställd rapport som omfattar hela koncernen. Direktivets regler om upprättande av rapporter om betalningar till myndigheter följer samma mönster som reglerna för upprättande av årsredovisning. Detta innebär, såsom följer av artikel 44, att om ett stort företag eller ett företag av allmänt intresse är moderföre- tag och skyldigt att upprätta en koncernredovisning så ska före- taget också upprätta en sammanställd rapport om betalningar till myndigheter. Rapport om betalningar till myndigheter Bestämmelsen gäller enligt sin bokstav endast företag som är verksamma inom utvinningsindustrin eller i avverkning av primär- skog. I direktivet anges dock att ett moderföretag ska betraktas som verksamt i utvinningsindustrin eller inom avverkning av primär- skog om något eller några av dess dotterföretag är verksamma i utvinningsindustrin eller inom avverkning av primärskog. Om den aktuella koncernen är en liten eller medelstor koncern, ska moderföretaget vara undantaget kravet på en sammanställd rapport. Detta gäller dock inte om något av koncernföretagen är ett företag av allmänt intresse. Det är inte heller nödvändigt att upp- rätta en koncernrapport, om moderföretaget är dotterföretag i en annan koncern samt moderföretaget i den koncernen lyder under en medlemsstats lagstiftning och fullgör sin rapporteringsskyldighet i detta land. Det är inte heller nödvändigt att upprätta en sammanställd rapport om allvarliga och långsiktiga begränsningar väsentligt försvårar moderföretagets möjligheter att utöva sina rättigheter när det gäller dotterföretagets ledning eller tillgångar, om den information som behövs för att upprätta en sammanställd rapport om betalningar till myndigheter enligt detta direktiv inte kan erhållas utan oskälig kostnad eller inom rimlig tid eller om aktierna eller andelarna i företaget innehas uteslutande i avsikt att sälja dem vidare. Det innebär att en rapport på koncernivå inte behöver omfatta sådana dotterföretag som enligt 7 kap. 5 § tredje stycket ÅRL inte behöver omfattas av en koncernredovisning. Den svenska lagen bör avspegla såväl direktivets huvudregel som de i direktiven angivna undantagen. Lagen bör alltså ställa krav på att stora företag och företag av allmänt intresse som upprättar en koncernredovisning även upprättar en rapport om det aktuella slaget av betalningar, allt under förutsättning att antingen moder- företaget självt eller något av koncernföretagen bedriver verksamhet inom utvinningsindustrin eller inom avverkning av primärskog. Kravet bör förenas med de undantag som anges i direktivet. Utredningen återkommer i författningskommentaren till den närmare utform- ningen av dessa bestämmelser. Rapport om betalningar till myndigheter Förslag: Rapporten ska lämnas in till inom samma tidsfrister som gäller för ingivande av årsredovisningen. Den ska offentliggöras på samma sätt som årsredovisningen. Om rapporten inte ges in , ska kunna rikta vitesförelägganden mot personer i företagets ledning. Om vitesföreläggandet inte följs, ska verket kunna döma ut vitet. Rapporten eller den sammanställda rapporten ska enligt artikel 45 i direktivet offentliggöras på samma sätt som direktivet föreskriver i fråga om årsredovisningen, dvs. i enlighet med direktiv /101/EG. Årsredovisningar offentliggörs genom ingivande till men också, såvitt gäller aktiebolag, genom registrering i aktiebolags- registret och kungörande i en tidning som myndigheten ger ut. I direktivet anges inte på vilket språk som rapporten ska upp- rättas. I det direktiv som direktivet hänvisar till vad gäller offentlig- görande, direktiv /101/EG, sägs emellertid att offentliggörande ska ske på något av de språk som tillåts enligt de språkregler som gäller i respektive medlemsstat men att medlemsstaterna också ska tillåta offentliggörande på andra språk. Av artikel 45.2 följer att medlemsstaterna är skyldiga att se till att företagsledningarna iakttar sin skyldighet att upprätta och offentliggöra rapporter av det aktuella slaget. Det innebär att regelverket måste innehålla effektiva sanktionsmekanismer som är ägnade att leda till att rapportering kommer till stånd. Som utredningen redan har varit inne på är den bästa lösningen för svenskt vidkommande att rapporten publiceras på samma sätt som årsredovisningen. Detta innebär att det bör åligga det rapporterings- skyldiga företaget att skicka rapporten till och att därefter bör registrera denna och låta kungöra att registrering har skett. Enligt 8 kap. 3 c § ÅRL ska registrering av en årsredovisning avfattas på svenska samt dessutom, om bolaget begär det, på annat officiellt språk inom EU eller på norska eller isländska. Detta talar för att även de nu aktuella rapporterna bör registreras på svenska, Rapport om betalningar till myndigheter fast med möjlighet att, efter företagets eget val, även avfatta registreringen på annat språk, t.ex. engelska. Syftet med den aktuella regleringen är dock väsentligen att underlätta insynen i de betal- ningar som görs av företag till myndigheter i utvecklingsländer. Detta innebär att rapporternas huvudsakliga adressater i stor utsträckning finns i andra länder än . Det är mot den bak- grunden naturligt att rapporterna alltid finns tillgängliga på engelska. Eftersom de företag som ska lämna denna typ av rapport antingen är stora företag eller företag av allmänt intresse, torde det extra arbetet som det innebär för företaget att översätta rapporten till engelska vara helt marginellt. Utredningen förslår därför att rapporterna alltid ska registreras på både svenska och engelska. Företagen bör vara skyldiga att ombesörja att rapporten översätts till engelska när den lämnas in till . Vad gäller sanktionsmekanismer finns det enligt utredningens mening anledning att hämta ledning från de sanktionsregler som kan tillämpas när ett företag inte ger in sin årsredovisning . Bestämmelserna om förseningsavgifter i 8 kap. 5–12 §§ ÅRL utgör ett exempel på en sådan sanktionsmekanism. Enligt utredningens mening torde dock en förseningsavgift inte innebära en tillräckligt stark påtryckning, om ett företag av det aktuella slaget undan- tagsvis skulle underlåta att upprätta och offentliggöra en rapport av det aktuella slaget. I 8 kap. 13 § ÅRL finns också bestämmelser som ger möjlighet att vitesförelägga styrelseledamöter och verkställande direktör i företag som dröjer med att ge in redovis- ningshandlingar till verket. Om ett sådant föreläggande inte följs, prövar självt om vitet ska dömas ut. Enligt utred- ningens mening skulle en sanktion av detta slag vara effektivare än ett system med förseningsavgifter. Det bör därför i den nya lagen tas in bestämmelser som ger samma möjlighet som enligt ÅRL att vitesförelägga och döma ut vite, när ett företag underlåter att ge in en rapport om betalningar till myndigheter. Utredningen har övervägt om de övriga sanktioner som kan inträda vid aktiebolags underlåtenhet att ge in årsredovisning – personligt betalningsansvar (jfr 8 kap. 12 § ÅRL) och likvidation (jfr 25 kap. 11 § aktiebolagslagen) – bör kunna tillämpas vid under- låtenhet att ge in en rapport av nu aktuellt slag. Enligt utredningens mening framstår emellertid sådana sanktioner inte som propor- tionerliga. Rapport om betalningar till myndigheter Enligt utredningen bör kontrollen av att företagen fullgör sin rapporteringsskyldighet på ett korrekt sätt ske genom att gör samma slag av övergripande granskning av väsent- ligen formell natur som verket gör avseende årsredovisningar. Någon fullständig kontroll av att rapporteringsskyldigheten full- görs kan knappast göras, särskilt som verket inte kan förväntas ha överblick över vilka företag som bedriver det slaget av verksamhet som rapporterna ska avse. Det måste dock antas att det stora antalet företag som berörs av de nya reglerna lojalt kommer att följa dem. Utredningen har därför inte ansett det vara befogat att ålägga vare sig eller någon annan myndighet något ytterligare tillsyns- eller utredningsansvar. 14.7Undantag från rapporteringskravet när rapportering sker enligt likvärdiga tredjelandsbestämmelser Förslag: Om ett företag redan lämnar en rapport enligt lik- värdiga tredjelandsbestämmelser, ska det vara undantaget från rapporteringskravet i svensk rätt. Den rapport som företaget upprättar ska offentliggöras enligt svensk rätt. Av artikel 46.1 i det nya direktivet följer att ett företag inte är skyldigt att upprätta en rapport enligt direktivet om det i stället utarbetar en rapport enligt ett tredje lands rapporteringskrav och dessa rapporteringskrav bedöms som likvärdiga med vad som krävs enligt direktivet. Den rapport som företaget upprättar måste dock alltid offentliggöras i enlighet med de nationella regler som direktivet har föranlett. I direktivet preciseras inte vilka länder som har likvärdiga krav. I stället sägs det att Kommissionen ska ges befogenhet att fastställa de kriterier som ska tillämpas vid en bedömning av huruvida ett tredjelands rapporteringskrav är likvärdiga. Enligt artikel 47 har Kommissionen rätt att anta genomförandeakter om huruvida ett tredjelands rapporteringskrav stämmer överens med kravet i det nya direktivet (jfr avsnitt 14.7). Rapport om betalningar till myndigheter Undantaget i artikel 46 bör avspeglas i den nya lagen. Det torde dock inte bli aktuellt att tillämpa undantaget förrän Kommissionen har fastställt kriterier av det slag som anges i direktivet och, på sätt som anges i artikel 47, uttalat sig om vilka rapporteringskrav i tredje länder som ska anses som likvärdiga med direktivets krav. I enlighet med direktivet bör den svenska lagen ställa krav på att en rapport, upprättad enligt dessa likvärdighetskriterier, offentliggörs enligt nationell lagstiftning, dvs. enligt de ovan föreslagna bestäm- melserna om offentliggörande genom ingivande till . 15Konsekvenser av utredningens förslag De svenska redovisningsreglerna grundar sig till stor del på EU:s redovisningsdirektiv. 1 Dessa direktiv genomfördes i svensk rätt i samband med att blev medlem i EU. har EU strävat efter att minska byråkratin och på olika sätt förenkla regelverket för företag som verkar inom EU, framför allt för små företag. Detta var ett av skälen till att det antogs ett nytt redovisningsdirektiv.2 Det nya direktivet ersätter de två tidigare direktiven. Det inne- håller ett nytt regelverk för redovisning i små företag, vissa ändringar i redovisningsreglerna för medelstora och stora företag samt nya regler om rapportering av betalningar till regeringar från företag verksamma inom utvinningsindustrin och inom primärskog. Utredningen har haft i uppdrag att föreslå hur det nya redo- visningsdirektivet ska genomföras i svensk rätt och att därvid analysera skillnaden mellan direktivet och svensk rätt, 1I huvudsak avses Rådets fjärde direktiv /660/EEG av om årsbokslut i vissa typer av bolag, EGT L 222, , s. 11, Celex 31978L0660 och Rådets sjunde direktiv /349/EEG av om sammanställd redovisning, EGT L 193, , s. 1, Celex 31983L0349; det fjärde respektive det sjunde bolagsrättsliga direktivet. 2Europaparlamentets och Rådets direktiv /34/EU av om årsbokslut, koncernredovisning och rapporter i vissa typer av företag, om ändring av och rådets direktiv /43/EG och om upphävande av rådets direktiv /660/EEG och 83/349/EEG. Konsekvenser av utredningens förslag utarbeta nödvändiga författningsförslag med anledning av dessa skillnader, belysa förslagens konsekvenser för företag och företagare och för det allmänna, samt göra de internationella jämförelser som anses befogade. 15.2En beskrivning av alternativa lösningar vid genomförandet av direktivet De förändringar i den svenska redovisningslagstiftningen som utredningen föreslår i betänkandet är i allt väsentligt påkallade av det nya redovisningsdirektivet. Bestämmelserna i direktivet är, i vart fall vad gäller små företag, till stor del tvingande för medlems- staterna. Möjligheterna att välja alternativa lösningar är i dessa fall mycket små. Direktivet ger dock medlemsstaterna vissa val- möjligheter. I dessa fall har utredningen strävat efter att, när det inte har funnits särskilda skäl däremot, välja det alternativ som innebär den största lättnaden för det enskilda företaget. I några fall har utredningen dock inte ansett det vara lämpligt att ta bort befintliga svenska regler, där detta i och för sig skulle vara förenligt med direktivet. I dessa fall har det rört sig om bestämmelser som utredningen har uppfattat som viktiga för svensk företagsredovisning. I det följande lämnas ett exempel på en sådan valmöjlighet. Vad gäller införandet av företagskategorin företag av allmänt intresse i artikel 2.1 i direktivet räknar direktivet upp ett antal företagstyper som ska betraktas som företag av allmänt intresse i nationell rätt. Vidare anges3 att medlemsstaterna själva får utse andra typer av företag till företag av allmänt intresse. Detta kan enligt direktivet vara företag som är av betydande allmänt intresse på grund av arten av sin verksam- het, sin storlek eller antalet anställda. Utredningen har i sitt förslag valt att foga publika aktiebolag till listan över vad som ska anses vara företag av allmänt intresse i svensk rätt. Anledningen till detta är att ett publikt aktiebolag har möjlighet att söka sin kapitalförsörjning i en vid krets av investerare, vilket, enligt utredningen, medför att behovet av information om företaget blir betydande. De informa- tionskrav som direktivet uppställer för små och medelstora företag framstår då enligt utredningens mening som otillräckliga. 3 Se artikel 2.1.d i det nya direktivet. Konsekvenser av utredningens förslag Utredningens uppdrag har varit att genomföra ett EU-direktiv i svensk rätt och en av utredningens huvuduppgifter har därför varit att granska i vilken utsträckning svenska bestämmelser är förenliga med direktivet eller annan EU-rätt. I den mån så har befunnits inte vara fallet har detta föranlett utredningen att föreslå ändringar i de svenska bestämmelserna. Det stora flertalet ändringar som utred- ningen förslår i ÅRL utgör sådana anpassningar till . Såvitt utredningen kan bedöma kommer svensk rätt, efter ett genomförande av förslaget, att vara förenlig med . De nya lagreglerna ska enligt förslaget träda i kraft och tillämpas första gången på räkenskapsår som inleds efter utgången av . Ikraftträdandet har anpassats till vad som föreskrivs i det nya redovisningsdirektivet om när direktivets bestämmelser ska vara genomförda i medlemsstaterna. 15.5Antal företag som berörs Antalet aktiva företag i företagsregister uppgick till 1 137 028. Såsom aktiva företag räknas juridiska personer samt fysiska personer som antingen är registrerade för mervärdesskatt, som arbetsgivare eller, i ej mervärdesskattepliktiga branscher, för F-skatt. Exakt hur många av dessa företag som är skyldiga att upprätta årsredovisning och som därmed berörs av de föreslagna lagändringarna har inte kunnat utrönas. Det finns enligt cirka 454 000 aktiebolag och dessa är alltid skyldiga att upprätta årsredovisning. De berörs sålunda alltid i någon utsträck- ning av förslaget.