sou · H2B373 · 2014-11-14 00:00:00 — Vidare ska Försvarsmakten efter ansökan av anhöriga lämna ersättning för skäligt antal resor i de fall en person som omfattas av lagen förolyckats eller skadats så svårt att sjukhusvård krävs. Ersättningen ska utges enligt samma grunder som ersättning av allmänna medel till vittnen. Enligt lagens 11 kap. 4 § får beslut enligt 8 kap. 6–8 och 11 §§ överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs för överklagande till kammarrätten. Försvarsmaktens rehabiliteringsansvar för personal i internationella militära insatser Lagen (2010:449) om Försvarsmaktens personal vid internationella militära insatser ska tillämpas på anställda i Försvarsmakten vid tjänstgöring i en internationell militär insats. Denna lag omfattar således även tjänstgörande gruppbefäl, soldater och sjömän samt reservofficerare i de fall de tjänstgör i sådana internationella militära insatser som anges i lagen. En person som ska tjänstgöra i en internationell insats och som inte har en anställning i Försvars- makten får enligt lagens 2 § anställas särskilt för tjänstgöring i en sådan insats. Enligt lagens 6 § har Försvarsmakten ett särskilt uppföljnings- ansvar för den personal som har tjänstgjort i en internationell mili- tär insats. Detta innebär att Försvarsmakten ska utreda om de som tjänstgjort har fått fysiska eller psykiska besvär till följd av tjänst- göringen i insatsområdet. Detta ansvar kvarstår efter det att tjänstgöringen i insatsområdet avslutats. Försvarsmaktens ekonomiska stöd till civila arbetsgivare för rehabiliteringskostnader Om någon drabbas av fysiska eller psykiska besvär under tjänst- i insatsområdet eller vid resa till eller från sådan tjänstgöring ska Försvarsmakten, enligt lagens 8 §, i samråd med den skadade utreda behovet av och vid behov lämna stöd till den enskilde för att bidra till att stärka dennes möjlighet att: 1.återfå full arbetsförmåga, eller 2.försörja sig genom förvärvsarbete. Försvarsmakten ska ge den enskilde lämplig arbetsträning inom ramen för Försvarsmaktens verksamhet om det är möjligt. Om besvären kan antas leda till bestående funktionshinder eller annars är av allvarlig art, ska Försvarsmakten stödja och bistå den enskilde så att hans eller hennes möjlighet att leva ett aktivt och självständigt liv stärks. Av lagens 9 § framgår att i de fall där besvär som avses i lagens 8 § första stycke, dvs. punkterna 1 och 2 ovan, föranleder behov av tillgång till lämplig yrkesutbildning eller fortbildning för den en- skilde i syfte att stärka dennes förvärvsförmåga, ska Försvars- makten ge ekonomiskt stöd till sådan utbildning eller utbildning som förlängs till följd av besvären. Vidare ska Försvarsmakten ge stöd till andra åtgärder som främjar den enskildes återgång till arbetslivet samt till anskaffande av hjälpmedel som han eller hon behöver. Enligt lagens 10 § är Försvarsmakten endast skyldig att utge sådant stöd som anges i lagens 8 § första stycke och 9 § om det inte ska tillhandahållas av någon annan till följd av andra bestämmelser och i den utsträckning som det framstår som skäligt med hänsyn till besvären samt omständigheterna i övrigt. Vid fullgörandet av uppgifterna i lagens 8 och 9 §§ ska Försvars- makten samarbeta med andra berörda myndigheter och organisa- tioner (11 §). Försvarsmaktens ansvar enligt lagens 8 och 9 §§ innebär inte någon inskränkning i det ansvar som den skadades arbetsgivare har enligt 3 kap. 2 a § och 3 § andra stycket arbetsmiljölagen (1977:1160) samt 30 kap. socialförsäkringsbalken. Om en annan arbetsgivare har vid- tagit stödåtgärder ska Försvarsmaktens stödåtgärder samordnas med dessa (12 §). SOU 2014:73 Försvarsmaktens ekonomiska stöd till civila arbetsgivare för rehabiliteringskostnader Försvarsmaktens beslut enligt 8 och 9 §§ får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. För prövning i kammarrätten krävs prövnings- tillstånd (18 §). Förordningen (2010:651) om Försvarsmaktens personal vid inter- nationella militära insatser ansluter till den ovan nämnda lagen. Personer som anställs särskilt av Försvarsmakten för tjänstgöring i en internationell militär insats får lov att inneha en annan statlig anställning, från vilken han eller hon är tjänstledig utan att det krävs ett beslut om tjänstledighet (4 §). Förordningen reglerar bl.a. frågor om reseförmåner och förmåner till följd av ökade levnadskostnader, förmåner vid sjukdom eller skada, statens risk- garanti, uppföljande verksamhet och stöd till anhöriga. När det gäller Försvarsmaktens uppföljande verksamhet före- skriver förordningen att i Försvarsmaktens särskilda uppföljnings- ansvar ingår att utse en kontaktperson inom myndigheten till den som drabbats av fysiska eller psykiska besvär under sin tjänstgöring i en internationell militär insats (13 §). Kontaktpersonen ska infor- mera och vägleda den drabbade. Försvarsmakten ska inom ramen för detta ansvar erbjuda särskild vägledning till de som blivit svårt skadade vid tjänstgöring i ett insatsområde och till följd av sina be- svär har ett omfattande hjälpbehov. 10.3Uttalanden om rehabiliteringsansvaret för tjänstgörande i Försvarsmakten Uppfattningen om rehabiliteringsansvarsfrågan avseende tjänst- görande personal i Försvarsmakten, vid tjänstgöring i , är ett stort problem skiftar mellan olika aktörer. Nedan redovisas regeringens uttalande om rehabiliteringsansvaret för tjänstgörande i Försvarsmakten i samband med att det nya personalförsörjningssystemet infördes. Därefter följer Svenskt Näringslivs, Försvarsmaktens och de berörda arbetstagarorganisa- tionernas uppfattningar i frågan om hur rehabiliteringsansvaret bör fördelas alternativt hur ett ekonomiskt stöd från Försvarsmakten till civila arbetsgivare bör utformas. Försvarsmaktens ekonomiska stöd till civila arbetsgivare för rehabiliteringskostnader I propositionen Soldatanställningar i Försvarsmakten (prop. 2011/12:115) påpekade regeringen bl.a. att kostnaden för en arbets- givare att ha en person anställd som även är tjänstgörande i Försvarsmakten i undantagsfall kan bli hög för en enskild arbets- givare, framförallt om det är fråga om ett mindre företag. Vidare konstaterade regeringen att det finns viss risk för att den civila arbetsgivaren drabbas av rehabiliteringsansvar för skador, som visar sig när arbetstagaren är i tjänst hos den civila arbetsgivaren, men som härrör från tjänstgöringen i Försvarsmakten. har framhållit att deras medlemsföretag ställer sig mycket frågande till varför de ska ha ett rehabiliteringsansvar för skador som deras anställda har ådragit sig under tjänstgöring i Försvarsmakten. menar att i sådana fall bör rehabiliteringsansvaret fullt ut åläggas Försvarsmakten. Enligt är frågan om rehabiliteringsansvaret för tjänst- görande i Försvarsmakten en av de viktigaste anledningarna till att Försvarsmakten misslyckats med att få acceptans för försvarsrefor- men hos de civila arbetsgivarna. Försvarsmakten har framhållit att frågan om rehabiliteringsansvaret för de tjänstgörande egentligen inte är ett stort problem. Detta då andelen tjänstgörande personal som skadar sig är förhållandevis låg. är Försvarsmakten beredd att lämna ekonomiskt stöd till andra arbetsgivare när det gäller nu aktuella rehabiliteringskostnader som kan uppstå hos dessa. Försvarsmakten anser att myndigheten ska lämna ekonomiskt stöd till andra arbetsgivare, i första hand när det gäller tjänst- görande gruppbefäl, soldater och sjömän (GSS/T). har Försvarsmakten förklarat att myndigheten är beredd att utsträcka detta ekonomiska stöd till att även omfatta reservofficerare och hemvärnspersonal . SOU 2014:73 Försvarsmaktens ekonomiska stöd till civila arbetsgivare för rehabiliteringskostnader Beträffande den verksamhet som GSS/T ägnar sig åt har För- svarsmakten bedömt att det inte behövs ett sådant utökat rehabili- teringsansvar som det finns för rekryter som genomgår GMU och personal som deltar i internationella militära insatser. Däremot menar att myndigheten skulle kunna erbjuda ett kompletterande ekonomiskt stöd till eventuella rehabiliterings- åtgärder föranledda av olycksfall som inträffat i Försvarsmakten vid verksamhet i . Stödet ska utgå till de tjänstgörandes arbetsgivare. Stödet bör enbart gälla kostnader för arbetslivsinrikt- ade rehabiliteringsåtgärder för att den anställde ska kunna återgå i sitt ordinarie arbete. Det nu föreslagna ekonomiska stödet ska ut- ges till den andra arbetsgivaren. Detta kompletterande ekonomiska stöd ska endast avse arbetsskador och ska upphöra när den tjänstgörandes anställning avslutas i Försvarsmakten. Stödet kan komma att förlängas om det finns särskilda skäl. Med särskilda skäl menar att i de fall som den andra arbetsgivaren har påbörjat rehabilitering av en anställd som har skadat sig under sin tjänstgöring i Försvarsmakten, ska Försvarsmakten kunna fortsätta att lämna ekonomiskt stöd för rehabiliteringsåtgärder så länge rehabiliteringen fortgår, detta även om anställningen i Försvars- makten har upphört. Försvarsmakten anser att det ekonomiska stödet endast ska omfatta rehabiliteringsinsatser av fysiska skador och inte omfatta psykiska skador. I detta sammanhang har Försvarsmakten fram- hållit svårigheterna med att påvisa kausalitet avseende psykiska skador. Försvarsmakten har vidare framhållit att det ekonomiska stödet i första hand ska riktas till mindre arbetsgivare då de inte alltid har samma ekonomiska utrymme som större företag har samt att de mindre arbetsgivarna ofta är mer beroende av enskilda anställdas kompetens. Enligt Försvarsmaktens uppfattning ska det ekonomiska stödet inte utges i de fall den andra arbetsgivaren är en annan statlig myndighet. Försvarsmakten menar att det ska vara den andra arbetsgivarens ansvar att ansöka om den ekonomiska ersättningen hos den orga- nisationsenhet där den enskilde tjänstgjorde vid skadetillfället. Försvarsmakten är av uppfattningen att Försvarsmaktens beslut i frågor om ekonomiskt stöd till andra arbetsgivare för rehabili- teringskostnader inte ska gå att överklaga. Försvarsmaktens ekonomiska stöd till civila arbetsgivare för rehabiliteringskostnader De arbetstagarorganisationer som utredningen har samrått med är av uppfattningen att Försvarsmakten, och i förlängningen staten, är den som borde stå som huvudman och finansiera den arbetslivs- inriktade rehabiliteringen av en tjänstgörande om skadan har orsakats under verksamhet i Försvarsmakten. Arbetstagarorganisa- tionerna anser att en sådan ordning skulle kunna stimulera civila arbetsgivare att anställa personer som tjänstgör i Försvars- makten. 10.4Utgångspunkter för mina fortsatta överväganden Det förhållandet att en civil arbetsgivare kan komma att bli rehabiliteringsansvarig även för skador som deras anställda har åsamkats vid tjänstgöring i Försvarsmakten kan föranleda att civila arbetsgivare blir motvilligt inställda till att anställa personer som tjänstgör eller har tjänstgjort i Försvarsmakten. Detta gäller sannolikt främst mindre och/eller mer ekonomiskt känsliga företag. aktuell problematik är av naturliga skäl svårast i de fall den enskilde åsamkats en skada under tjänstgöringen i Försvarsmakten men skadan visar sig alternativt ska rehabiliteras först efter det att anställningen hos Försvarsmakten har upphört. En civil arbetsgivare ska inte behöva tveka att anställa en person som är eller har varit tjänstgörande i Försvarsmakten på grund av att arbetsgivaren anser att det finns en risk att den en- skilde personen bär på en skada från den militära tjänstgöringen eller kan komma att skadas under tjänstgöring i Försvarsmaken och att den civila arbetsgivaren ensam får ansvara för rehabiliterings- kostnaderna. Regeringen och Försvarsmakten har i olika sammanhang fram- hållit att personer som anställs i Försvarsmakten ska ha ett livs- långt förhållande till myndigheten. Jag menar att ett sådant för- hållande måste bygga på lika villkor och ömsesidig lojalitet mellan den enskilde och Försvarsmakten. Detta innebär att jag anser att Försvarsmakten måste vara beredd på att, under vissa förutsätt- ningar, ta hand om sin tjänstgörande personal i de fall skador åsamkats personalen under tjänstgöring i Försvarsmakten. SOU 2014:73 Försvarsmaktens ekonomiska stöd till civila arbetsgivare för rehabiliteringskostnader bör även vara fallet sedan dessa personers anställning i Försvars- makten har avslutats. Det är mot bakgrund av det nu anförda min bedömning att det finns ett behov av att överväga förändringar avseende Försvars- maktens möjligheter att stödja civila arbetsgivare vid rehabilitering av sådan personal som Försvarsmakten delar med en annan arbetsgivare. Jag är inte av samma uppfattning som Försvarsmakten i frågan om att myndighetens skyldighet att utge ekonomiskt stöd för rehabiliteringskostnader som huvudregel ska upphöra när den tjänstgörandes anställning har avslutats i Försvarsmakten. För att en ordning med ekonomsikt stöd ska få någon verklig effekt anser jag att ett sådant stöd även måste kunna utgå efter det att anställningen i Försvarsmakten har avslutats. Försvarsmakten måste vara en attraktiv arbetsgivare för att nå sina rekryteringsmål. Det bedöms ligga i Försvarsmaktens, och i förlängningen i samhällets intresse, att Försvarsmakten framstår som och är en sådan arbetsgivare. Jag menar att det kan vara rekryteringsfrämjande om Försvarsmakten tar ett större ansvar för att hjälpa civila arbetsgivare med rehabiliteringskostnader som kan uppkomma i nu aktuella fall. Ett ekonomiskt stöd bör utgå för så- dana skador som åsamkats under tjänstgöring i Försvarsmakten men som ska rehabiliteras först efter avslutad tjänstgöringsperiod i Försvarsmakten eller efter det att anställningen i Försvarsmakten har avslutats. En sådan ordning sänder goda signaler till både potentiella tjänstgörande och till civila arbetsgivare och kan leda till en ökad acceptans för Försvarsmaktens nya personalförsörjningssystem. 10.5.1Försvarsmakten ska lämna ekonomiskt stöd till civila arbetsgivare för vissa rehabiliteringskostnader Försvarsmakten ska lämna ekonomiskt stöd till civila arbets- givare för vissa rehabiliteringskostnader för personal som är tjänstgörande gruppbefäl, soldater och sjömän eller reservofficerare och som har åsamkats fysiska eller psykiska skador under tjänstgöringen i Försvarsmakten. Försvarsmaktens ekonomiska stöd till civila arbetsgivare för rehabiliteringskostnader Förutsättningarna för det ekonomiska stödet ska regleras i en lag om Försvarsmaktens ekonomiska stöd till vissa rehabili- teringskostnader. Det ekonomiska stödet ska utgå till både offentliga och privata arbetsgivare Mitt uppdrag enligt kommittédirektivet innebär att, inom ramen för ett oförändrat rehabiliteringsansvar för den civila arbetsgivaren, kartlägga behovet av och överväga förändringar avseende Försvars- maktens möjligheter att stödja civila arbetsgivare vid rehabilitering av sådan personal som arbetar hos den civila arbetsgivaren men som även är tjänstgörande i Försvarsmakten. Som redovisas i avsnitt 10.3.3 är Försvarsmakten av uppfatt- ningen att det ekonomiska stödet för rehabiliteringskostnader inte ska utgå för det fall den andra arbetsgivaren är en annan statlig myndighet. I och med att kommittédirektivet inte närmare definierar vad som avses med civil arbetsgivare är de första frågorna som upp- kommer vad som i detta sammanhang ska avses med civil arbets- givare och om det ekonomiska stödet ska omfatta både offentliga och privata arbetsgivare. Begreppet civil arbetsgivare definieras i lagen (2012:332) om vissa försvarsmaktsanställningar som en annan arbetsgivare än Försvars- makten som har en anställd som tjänstgör kontinuerligt eller i Försvarsmakten. I denna lags definition av civil arbetsgivare ryms såväl privata som offentliga arbetsgivare. Jag anser att det är rimligt att den definitionen av civil arbetsgivare ska ligga till grund även i förhållande till den fråga jag ska analysera. Mitt uppdrag avser dock endast att reglera förhållanden om hur ekonomiskt stöd ska utgå när det gäller civila arbetsgivare som har anställda som är eller som har varit tjänstgörande i Försvarsmakten. En allmän utgångspunkt bör vara att samma regler ska gälla för privata och offentliga arbetsgivare. Motiveringen för det är att den risk som civila arbetsgivare kan anse att de tar genom att anställa en i Försvarsmakten tjänstgörande gör sig gällande oavsett om arbetsgivaren är privat eller offentlig. SOU 2014:73 Försvarsmaktens ekonomiska stöd till civila arbetsgivare för rehabiliteringskostnader Mot bakgrund härav menar jag därför att Försvarsmaktens skyldighet att utge ekonomiskt stöd för rehabiliteringskostnader även ska gälla i förhållande till offentliga arbetsgivare. Det ekonomiska stödet som Försvarsmakten ska utge ska alltså gälla sådana fall där Försvarsmakten och en annan arbetsgivare, privat eller offentlig, delar personal och då den anställde har åsam- kats en skada under tjänstgöringen i Försvarsmakten, men skadan visar sig först efter tjänstgöringen i Försvarsmakten och/eller ska rehabiliteras först när den enskilde åter är i tjänst hos den civila arbetsgivaren. Begreppet tjänstgörande och geografisk begränsning Även om Försvarsmakten har förklarat att myndigheten är beredd att utsträcka det ekonomiska stödet till att även avse personal i hemvärnet med de nationella skyddsstyrkorna har jag valt att av- gränsa frågan till att endast omfatta i Försvarsmakten anställd tjänstgörande personal; närmare bestämt tjänstgörande grupp- befäl, soldater och sjömän samt reservofficerare. För personer som har skadat sig under tjänstgöring i inter- nationella militära insatser finns det andra bestämmelser som gäller i lagen (2010:449) om Försvarsmaktens personal vid internationella militära insatser. Den lagen gäller även för tjänstgörande gruppbefäl, soldater och sjömän samt reservofficerare som tjänst- gör i internationella militära insatser. Det ekonomiska stöd som jag har i uppgift att utreda kommer således endast att omfatta stöd för rehabiliteringsåtgärder som har sin grund i en skada som inträffat under tjänstgöring i Försvars- makten i . Den civila arbetsgivarens, Försvarsmaktens och andra myndigheters ansvar i rehabiliteringsprocessen Som tidigare redovisats är det som har samord- ningsansvaret för sådan rehabiliteringsverksamhet som regleras i socialförsäkringsbalken. Detta innebär att det är som i samråd med den försäkrade ska se till att dennes behov av rehabilitering klarläggs och att de åtgärder som krävs för en Försvarsmaktens ekonomiska stöd till civila arbetsgivare för rehabiliteringskostnader effektiv rehabilitering blir av. När det gäller frågor kring arbets- livsinriktad rehabilitering i form av exempelvis arbetsträning och utbildning är det Arbetsförmedlingen som är ansvarig. Rehabili- teringsåtgärder förutsätter vidare en samverkan med den enskilde och dennes arbetsgivare. Mitt uppdrag är utformat på så sätt att rehabiliteringsansvaret ska vara oförändrat för den civila arbetsgivaren. Syftet är alltså inte att jag ska föreslå några ändringar i det gällande regelsystemet som klarlägger hur ansvaret för rehabiliteringsåtgärder är fördelat. Behovet av rehabiliteringsåtgärder kommer sannolikt i de flesta fall att upptäckas först efter det att den enskilde i fråga inte är under tjänstgöring hos Försvarsmakten. En reglering som innebär att Försvarsmakten i ett inledande skede ska utreda, bidra och medverka i en rehabiliteringsprocess skulle kunna leda till att Försvarsmakten kommer att vara delaktig i rehabiliteringsprocesser som sedan visar sig vara sådana som inte ska omfattas av den civila arbetsgivarens rätt till ekonomiskt stöd från Försvarsmakten. Detta skulle exempelvis kunna bli aktuellt i de fall ett kausalsamband mellan en uppkommen skada och tjänst- i Försvarsmakten ännu inte är klarlagt och det först i ett senare skede visar sig att aktuell skada som ska rehabiliteras inte härrör från tjänstgöringen i Försvarsmakten. Sådan problematik gör sig av naturliga skäl främst gällande för psykiska skador som visar sig långt efter det att själva skadetillfället inträffat. Även vissa fysiska skador, exempelvis whiplashskador, kan visa sig efter det att aktuell skada inträffat och kan föranleda behov av utredning för att påvisa ett kausalsamband. I de fall det är helt klart att behovet av aktuell rehabiliterings- insats härrör från en skada som åsamkats under tjänstgöringen i Försvarsmakten ligger det sannolikt i Försvarsmaktens intresse att redan i det inledande skedet vara delaktig i rehabiliteringsprocessen. Initiativet och huvudansvaret för att driva denna process bör dock i första hand ankomma på de rehabiliteringsansvariga myndigheterna jämte den enskilde och den civila arbetsgivaren. Att lämna ett förslag som skulle ändra denna ordning omfattas, som nämnts ovan, inte heller av mitt uppdrag. Jag kommer därför inte att föreslå någon annan reglering än den som redan finns om arbets- givares allmänna/övergripande rehabiliteringsansvar. SOU 2014:73 Försvarsmaktens ekonomiska stöd till civila arbetsgivare för rehabiliteringskostnader Det ekonomiska stödet ska omfatta civila arbetsgivares rehabiliteringskostnader avseende såväl fysiska som psykiska skador De uppgifter som tjänstgörande gruppbefäl, soldater och sjömän samt reservofficerare kan komma att utföra i sin tjänst vid tjänstgöring i Försvarsmakten i , är av sådan särskild karak- tär att de måste anses innebära särskilda risker för den enskilde. Med detta menar jag särskilt de förhållandena att enskilda deltar i övningar och i skarpa insatser med vapen. Jag menar därför att det finns starka skäl för att anse att Försvarsmaktens ekonomiska stöd till civila arbetsgivare för rehabiliteringskostnader som härrör från tjänstgöring i Försvarsmakten ska omfatta såväl fysiska som psykiska skador. En reglering om att Försvarsmakten ska ge stöd till civila arbets- givare för vissa rehabiliteringskostnader som avser såväl fysiska som psykiska skador skulle också kunna medföra att de tjänstgörandes civila arbetsgivare blir mer benägna att fokusera på att se de fördelar som det kan ha att ha en tjänstgörande i Försvarsmakten som anställd i sin verksamhet. Som jag anfört tidigare skulle det även kunna vara rekryterings- befrämjande för Försvarsmakten om enskilda och civila arbetsgivare är förvissade om att ekonomiskt stöd för eventuella rehabiliterings- åtgärder kan utges för såväl fysiska som psykiska skador. Vidare kan det ha en positiv påverkan på Försvarsmaktens operativa förmåga i och med att civila arbetsgivare kan få en större acceptans för att enskilda ska inställa sig vid övningar eller insatser. En grundförutsättning för att Försvarsmaktens ekonomiska stöd ska kunna tas i anspråk är givetvis att den fysiska eller psykiska skada som ska rehabiliteras har uppkommit under tjänstgöring i Försvarsmakten. Ett kausalsamband måste alltså kunna påvisas. Detta är av förklarliga skäl ofta svårare när det gäller en psykisk skada än en fysisk skada. Vidare krävs det för att Försvarsmaktens ekonomiska stöd ska kunna tas i anspråk att det finns en civil arbetsgivare. Mitt uppdrag avser alltså inte att försäkra enskilda att personligen kunna motta något ekonomiskt stöd för rehabiliteringskostnader. Försvarsmaktens ekonomiska stöd till civila arbetsgivare för rehabiliteringskostnader Försvarsmakten bedömer att antalet ärenden där myndigheten ska utge ekonomiskt stöd blir få Enligt uppgifter från Försvarsmakten har det varit få rehabili- teringsärenden av rekryter och gruppbefäl, soldater och sjömän. Det ekonomiska stöd för civila arbetsgivares rehabiliteringskost- nader som Försvarsmakten nu kan komma att åläggas kommer därför, mot bakgrund av Försvarsmaktens uppgifter, sannolikt inte att innebära några större ekonomiska konsekvenser för myndig- heten. Denna bedömning är dock endast baserad på Försvarsmaktens tidigare erfarenheter.