sou · H2B352d2 · 2014-07-03 00:00:00 — Som vi återkommer till i det följande måste ska resolutionsmyndigheten för en gränsöverskrid- ande koncern emellertid försöka komma överens om en koncern- resolutionsplan med de övriga berörda resolutionsmyndigheterna. En sådan överenskommelse blir en internationell överenskommelse enligt regeringsformen. Sådana överenskommelser ingås av regeringen. Regeringen får dock ge en förvaltningsmyndighet, t.ex. resolutionsmyndigheten, i uppdrag att ingå en internationell överenskommelse i en fråga där överenskommelsen inte kräver eller medverkan. godkän- nande krävs innan regeringen ingår en för riket bindande inter- nationell överenskommelse som 1.förutsätter att en lag ändras eller upphävs eller att en ny lag stif- tas, eller 2.i övrigt gäller ett ämne som ska besluta om. Även i andra fall krävs godkännande innan regeringen ingår en för riket bindande internationell överenskommelse, om överenskommelsen är av större vikt. Regeringen kan dock avstå från att inhämta godkännande, om rikets intresse kräver det. Regeringen ska då i stället överlägga med innan överenskommelsen ingås. En koncernresolutionsplan kan innebära resolution genom en eller flera ingångspunkter eller en kombination av dessa strategier. Som vi föreslår i avsnitt 7.3 behöver resolutionsmyndigheten inte besluta om resolution av ett institut om det vidtas resolutions- åtgärder mot moderföretaget och det inte är nödvändigt att vidta separata åtgärder mot uppnå resolutions- ändamålen. En överenskommelse om resolution genom en enda ingångs- punkt kan innebära att resolutionsmyndigheten åtar sig att hantera hela koncernens problem genom ett svenskt moderföretag. Det kan emellertid också innebära det motsatta, dvs. att resolutions- myndigheten för en gränsöverskridande koncern kommer överens om att åtgärder för att lösa koncernens problem, inklusive det svenska dotterföretagets, ska vidtas av en utländsk myndighet. resolution genom flera ingångspunkter kommer resolutionen att innebära att var och en av resolutionsmyndigheterna hanterar sina egna företag. Kostnaderna kommer att fördelas på olika sätt beroende på vil- ken resolutionsstrategi myndigheterna väljer. Om inget särskilt överenskoms skulle det innebära att samtliga kostnader för en resolution med en enda ingångspunkt får bäras av den ansvariga resolutionsmyndigheten, trots att åtgärderna genomförs för att lösa hela koncernens problem. Resolutionsdirektivet förutsätter därför att en resolutionsplan ska identifiera hur koncernresolut- ionsåtgärderna skulle kunna finansieras och ange principerna för att dela upp ansvaret för den finansieringen mellan finansieringskällor i olika medlemsstater. Den ska också om det är nödvändigt föreslå en finansieringsplan som en del av den koncernresolutionsordning som ska tas fram när koncernresolutionsåtgärder aktualiseras (se avsnitt 7.5). Direktivet förutsätter att koncernresolutionsplanen ska inne- hålla såväl en resolutionsstrategi som lösningar för hur reso- lutionen ska finansieras. För att säkerställa att det inte råder något tvivel om att resolutionsmyndigheten får ingå överenskommelser med denna innebörd föreslår vi att det införs en uttrycklig lagbestämmelse. Bestämmelsen bör ange att det av en koncern- resolutionsplan bör framgå hur resolutionen ska finansieras Den får för en gränsöverskridande koncern innebära att kostnaderna för åtgärderna fördelas mellan den svenska resolutionsreserven och de övriga finansieringsarrangemangen. När resolutionsmyndigheten träffar en överenskommelse med utländska myndigheter om fördelningen av kostnaderna resolut- ionsmyndighetens ska bära sin del av kostnaderna. En sådan överenskommelse är alltså något annat än utlåning mellan finansi- eringsarrangemangen; se avsnitt 23.4.2. Bestämmelserna om att resolutionsmyndigheten ska bära sina kostnader gäller bara om myndigheterna kommer överens om att kostnaderna ska fördelas mellan dem. 23.4.3Processen för att komma överens om en koncernresolutionsplan för en gränsöverskridande koncern Kommitténs förslag: Processen för att komma överens om en koncernåterhämtningsplan för en gränsöverskridande koncern ska framgå av lag. Av bestämmelserna ska det framgå bl.a. att resolutionsmyndigheten ska försöka komma överens med de berörda utländska resolutionsmyndigheterna om en koncernresolutionsplan. Om myndigheterna inte lyckas enas, ska den samordnande resolutionsmyndigheten fatta beslut om koncernresolutionsplanen och de övriga resolutionsmyndig- heterna ska upprätta planer för de koncernföretag för vilka de ansvarar. Ärendena får hänskjutas till för bindande medling. ska beakta och följa de resolutions- planer som beslutas om den inte med hänsyn till omständig- heterna i fallet anser att resolutionsändamålen skulle uppnås effektivare med hjälp av andra åtgärder än de som anges i planen. Det är flera resolutionsmyndigheter involverade i upprättandet av en koncernresolutionsplan. I artikel 13 finns det bestämmelser om hur de ska gå till väga för att komma överens om en sådan plan. Enligt artikel 13.1 inleds processen med att moderföretag inom EU till den samordnande resolutionsmyndigheten inkommer med den information som får krävas i enlighet med artikel 11 i direktivet. Denna information ska röra moderföretaget inom unionen och i den utsträckning som krävs var och en av koncern- enheterna, inbegripet de enheter som avses i artikel 1.1 c och d. på koncernnivå ska, under förutsättning att sekretesskraven som föreskrivs enligt detta direktiv tillämpas, översända den information som tillhandahålls i enlighet med denna punkt till (a), (b)resolutionsmyndigheterna för dotterföretag, (c)resolutionsmyndigheterna i jurisdiktioner där betydande filialer är belägna i den mån det är relevant för den betydande filialen, (d)de relevanta behöriga myndigheter som avses i artiklarna 115 och 116 i kapitaltäckningsdirektivet, och (e)resolutionsmyndigheterna i de medlemsstater där de enheter som avses i artikel 1.1 c och d är etablerade. Information som tillhandahållits av den samordnande resolutions- myndigheten till resolutionsmyndigheterna och de behöriga myn- digheterna för dotterföretagen, till resolutionsmyndigheterna i jurisdiktioner där betydande filialer är belägna samt till de relevanta behöriga myndigheter som avses i artiklarna 115 och 116 i kapi- taltäckningsdirektivet, ska åtminstone innehålla all information som är relevant för dotterföretaget eller den betydande filialen. Information som lämnas till ska innehålla all information som är relevant för Ebas roll inom ramen för koncernresolutionspla- nerna. När det gäller information som avser dotterföretag i tredje- länder, ska den samordnande resolutionsmyndigheten inte ha någon skyldighet att överlämna informationen utan samtycke från relevant tillsynsmyndighet eller resolutionsmyndighet i tredjelan- det. Därefter anges i artikel 13.2 att medlemsstaterna ska säkerställa att de samordnande resolutionsmyndigheterna, efter samverkan med de resolutionsmyndigheter som avses i punkt 1 andra stycket, i resolutionskollegier och efter samråd med de relevanta behöriga myndigheterna, inbegripet med behöriga myndigheter i de med- lemsstatsjurisdiktioner där betydande filialer är belägna, upprättar och uppdaterar koncernresolutionsplaner. De samordnande reso- lutionsmyndigheterna får om de så önskar, och med förbehåll för att de uppfyller de sekretesskrav som fastställs i artikel 98, i arbetet med att upprätta och upprätthålla koncernresolutionsplaner inbe- gripa ett tredjelands resolutionsmyndigheter från de jurisdiktioner där koncernen har etablerat dotterföretag eller finansiella holding- företag eller betydande filialer i den mening som avses i artikel 51 i kapitaltäckningsdirektivet. Enligt artikel 13.4 ska antagandet av koncernresolutionsplanen ha formen av ett gemensamt beslut av den samordnande resolut- ionsmyndigheten och resolutionsmyndigheterna för dotterföretag. Dessa resolutionsmyndigheter ska fatta ett gemensamt beslut inom från det att den samordnande resolutionsmyndig- heten översänt den information som avses i artikel 13.1 andra stycket till de där nämna myndigheterna. får på begäran av en resolutionsmyndighet bistå resolu- tionsmyndigheten när det gäller att nå ett gemensamt beslut i enlig- het med artikel 31 c i förordning (EU) nr 1093/2010 (dvs. inte bindande medling). Om resolutionsmyndigheterna inte har nått ett gemensamt beslut , ska den samordnande resolutionsmyn- digheten enligt artikel 13.5 fatta ett eget beslut om koncernreso- lutionsplanen. Beslutet ska innehålla en fullständig motivering och beakta synpunkter och reservationer som de övriga resolutions- myndigheterna har fört fram. Den samordnande resolutionsmyn- digheten ska lämna beslutet till moderföretaget inom unionen. Om någon av resolutionsmyndigheterna vid fyramånaderspe- riodens slut har hänskjutit ärendet till i enlighet artikel 19 i förordning (EU) nr 1093/2010, ska den samordnande resolutions- myndigheten, om inte annat följer av artikel 13.9, skjuta upp sitt beslut och invänta eventuella beslut som kan fatta i enlighet med artikel 19.3 i den förordningen och ska fatta sitt beslut i enlig- het med Ebas beslut. ska anses utgöra förlikningsperioden i den mening som avses i den förordningen. ska fatta sitt beslut inom en månad. Ärendet får inte hänskju- tas till efter det att har löpt ut eller efter det att ett gemensamt beslut har fattats. Om inte inom en månad har fattat sitt beslut ska beslutet från den samord- nande resolutionsmyndigheten gälla. Om ett gemensamt beslut av resolutionsmyndigheterna inte har antagits (varken via den vanliga processen eller via Ebas ingripande), ska varje resolutionsmyndighet som är ansva- rig för ett dotterföretag, enligt artikel 13.6, fatta ett eget beslut och utforma och upprätthålla en resolutionsplan för de enheter som omfattas av dess jurisdiktion. Varje enskilt beslut ska innehålla en fullständig motivering, ange skälen till invändningarna till den före- slagna koncernresolutionsplanen och beakta synpunkter och reser- vationer som de övriga behöriga myndigheterna och resolutions- myndigheterna fört fram. Varje resolutionsmyndighet ska meddela sitt beslut till de andra medlemmarna i resolutionskollegiet. Om någon av resolutionsmyndigheterna vid fyramånaderspe- riodens slut har hänskjutit ärendet till i enlighet med artikel 19 i förordning (EU) nr 1093/2010, ska den berörda resolutionsmyn- digheten, om inte annat följer av artikel 13.9, skjuta upp sitt beslut och invänta eventuella beslut som kan fatta i enlighet med arti- kel 19.3 i den förordningen och ska fatta sitt beslut i enlighet med Ebas beslut. ska anses utgöra förlik- ningsperioden i den mening som avses i den förordningen. ska fatta sitt beslut inom en månad. Ärendet får inte hänskjutas till efter det att har löpt ut eller efter det att ett gemensamt beslut har fattats. Om inte inom en månad har fattat sitt beslut ska beslutet av dotterföretagets resolutions- myndighet tillämpas. Enligt artikel 13.7 får de övriga resolutionsmyndigheter som inte har invändningar enligt artikel 13.6 fatta ett gemensamt beslut om en koncernresolutionsplan som omfattar koncernenheter som faller inom deras jurisdiktion. Av artikel 13.8 framgår att de gemensamma beslut som avses i artiklarna13.4 och 13.7 och de beslut som fattas av resolutions- myndigheterna i avsaknad av ett gemensamt beslut enligt artiklarna 13.5 och 13.6 ska erkännas som slutgiltiga och tillämpas av de övriga berörda resolutionsmyndigheterna. Enligt artikel 13.9 får, i enlighet med artiklarna 13.5 och 13.6, , på begäran av en resolutionsmyndighet, bistå resolutionsmyn- digheterna med att nå en överenskommelse i enlighet med artikel 19.3 i förordning (EU) nr 1093/2010 såvida inte någon av de berörda resolutionsmyndigheterna bedömer att det omtvistade ärendet på något sätt kan inkräkta på deras medlemsstaters finans- politiska ansvar. Slutligen anges i artikel 13.10 att i de fall gemensamma beslut fattas i enlighet med artiklarna 13.4 och 13.7 och om en resolut- ionsmyndighet bedömer att den omtvistade frågan avseende koncernresolutionsplanerna inkräktar på dess medlemsstats finans- politiska ansvar, ska den samordnande resolutionsmyndigheten företa en ny bedömning av koncernresolutionsplanen, inbegripet minimikravet för kapitalbas och kvalificerande skulder (dvs. minimikravet för nedskrivningsbara skulder). Skälen för kommitténs förslag Som framgår av beskrivningen ovan kan processen för upprättande av koncernresolutionsplaner bli synnerligen komplicerad. Om man beaktar att planerna ska ses över och beslutsprocessen då rimligen kan tas om, finns vid oenighet risken att de berörda myn- digheterna mer eller mindre oavbrutet är upptagna med förhand- lingar om planer. Kommittén har svårt att bedöma förutsättning- arna att med hjälp av den tänkta processen nå fram till beslut om planer som kan få någon praktisk betydelse, särskilt om de inte tagits fram gemensamt. Direktivet behandlar inte den frågan utan ansatsen är att lägga fast regler som oavsett förutsättningarna ska leda fram till att det upprättas en plan (eller flera). Tvivel rörande processens effektivitet utgör dock inte grund för att avstå från att införa motsvarande bestämmelser i svensk lag. Tvärtom framstår det som väsentligt att ligga nära direktivets utformning. Dessa regler lägger grunden för samarbetet med andra medlemsstaters resolutionsmyndigheter och bör därför vara så lik- formiga som möjligt inom unionen. Vårt förslag är utformat med denna utgångspunkt. Tillämpningen lär utvisa om EU här har tagit fram en fungerande ordning. Processen för upprättande av koncernresolutionsplaner inleds på samma sätt som upprättandet av en resolutionsplan, nämligen genom att ett företag, i det här fallet, moderföretaget inom EES, lämnar information. Beträffande informationsgivningen hänvisas därför till vad som anförts i avsnitt 23.3.2. Denna information ska sedan sändas till de myndigheter som räknas upp i artikel 13.1 i de avseenden som informationen är relevant för respektive myndighet. Därefter ska den samordnande resolutionsmyndigheten, efter samråd med de myndigheter som nämns i artikel 13.2 och tillsam- mans med resolutionsmyndigheter för dotterföretag och väsentliga filialer och i förekommande fall resolutionsmyndigheter i tredje land utforma och upprätta en koncernåterhämtningsplan. Själva antagandet av planen ska ta formen av ett gemensamt beslut som fattas av den samordnande resolutionsmyndigheten och resolut- ionsmyndigheterna för dotterföretagen enligt de närmare bestäm- melserna i direktivet. Ett sådant beslut ska fattas inom fyra måna- der från det att den samordnande myndigheten översänt informa- tion om koncernen till de övriga berörda myndigheterna. Om myndigheterna inte enas ska den samord- nande resolutionsmyndigheten fatta beslut om koncernresolu- tionsplanen. De övriga resolutionsmyndigheterna ska besluta om en resolutionsplan för de de ansvarar. I båda fall kan bidra genom bindande medling. Processen för de överenskommelser som träffas beträffande resolutionsplanerna liknar den som rör andra frågor, t.ex. återhämt- De eventuella överenskommelser som träffas blir bindande för myndigheterna. Som framgår av artiklarna 87 j, 91 och 92 ska resolutionsmyndigheterna när de vidtar resolutionsåtgärder beakta och följa de resolutionsplanerna, om resolutionsmyndig- heterna inte med hänsyn till omständigheterna i fallet anser att målen skulle uppnås effektivare med hjälp av åtgärder som inte föreskrivs i resolutionsplanerna. Att resolutionsplanerna på detta sätt som utgångspunkt är bindande bör, liksom processen i övrigt, framgå av lag. Direktivet anger inte den exakta gränsdragningen mellan myn- digheternas beslutsfattande vid oenighet om planen. I skäl (33) anges dock att om en enskild resolutionsplan har utarbetats bör tillämpningsområdet för den koncernresolutionsplan som den sam- ordnande resolutionsmyndigheten fattat beslut om inte omfatta de koncernenheter för vilka enskilda planer har bedömts eller utarbe- tats av de berörda myndigheterna. 23.4.4Bedömningen av om det är möjligt att hantera fallissemang inom en koncern Kommitténs förslag: När det upprättas en koncernresolutions- plan som inkluderar ett institut ska resolutionsmyndigheten bedöma i vilken utsträckning det är möjligt att rekonstruera eller avveckla koncernföretagen genom konkurs, likvidation eller resolution eller motsvarande utländska förfaranden på ett sätt som inte leder till en allvarlig störning i det finansiella systemet i EES. Bedömningen får inte förutsätta likviditetsstöd från eller någon annan centralbank eller annat stat- ligt stöd än medel ur resolutionsreserven. Bedömningen ska göras efter samråd med de behöriga myn- digheterna för dotterföretagen och resolutionsmyndigheter i de länder inom EES där det finns betydande filialer. För en gränsöverskridande koncern ska bedömningen göras tillsam- mans med resolutionsmyndigheterna för andra koncernföretag. Som nämns ovan ska det när en koncernresolutionsplan upprättas också göras en bedömning av om koncernen, eller rättare sagt företagen i koncernen, är möjliga att hantera inom ramen för konkurs eller likvidation (eller motsvarande utländska förfaranden) eller resolution (se artiklarna 12.4 och 16.3). Vad bedömningen ska avse framgår av artikel 16. Enligt artikel 16.1 ska medlemsstaterna säkerställa att de sam- ordnande resolutionsmyndigheterna, tillsammans med resolutions- myndigheterna för dotterföretagen, efter samråd med den samord- nande tillsynsmyndigheten och de behöriga myndigheterna för sådana dotterföretag, och resolutionsmyndigheterna i de jurisdik- tioner där betydande filialer är belägna i den mån det är relevant för den betydande filialen, bedömer i vilken utsträckning en rekon- struktion av koncerner är möjlig utan att förutsätta tillgång till något av följande: (a)statligt stöd förutom tillämpningen av de finansierings- arrangemang som fastställs i enlighet med artikel 100. (b)Akut likviditetsstöd från centralbanker. (c)Likviditetsstöd från centralbanker med icke standardmässiga villkor för säkerheter, löptider eller räntesatser. En resolution av en koncern ska anses möjlig om det är rimligt och trovärdigt att resolutionsmyndigheterna antingen kan avveckla koncernenheter enligt normala insolvensförfaranden eller försätta koncernenheter i resolution med tillämpning av resolutionsverkty- gen eller resolutionsbefogenheterna på koncernenheterna som väsentliga negativa konsekvenser för de finansiella systemen i största möjliga mån undviks, inklusive mer omfattande instabila finansiella förhållanden eller systemomfattande händelser, i de medlemsstater i vilka koncernenheter är belägna, eller i andra med- lemsstater eller i unionen och för att säkerställa att koncern- enheternas kritiska funktioner kan upprätthållas om de utan svårig- heter kan avskiljas eller på annat sätt. Koncernresolutionsmyndigheterna ska meddela när en resolution av en koncern inte anses vara möjlig. Bedömningen av en koncerns möjlighet till resolution ska beaktas av de resolutionskollegier som avses i artikel 88. Enligt artikel 16.2 ska resolutionsmyndigheten vid bedöm- ningen av möjligheten till koncernresolution, åtminstone, bedöma de frågeställningar som närmare anges i avsnitt C i bilagan. Bedömningen av möjligheten till koncernresolution ska enligt artikel 16.3 ske som koncernresolutionsplanerna upprät- tas och uppdateras i enlighet med artikel 12. Bedömningen ska ske i enligt beslutsprocessen som fastställs i artikel 13. Skälen för kommitténs förslag Av en koncernresolutionsplan kommer det att framgå vilka åtgär- der som myndigheterna avser att vidta om ett eller flera företag i koncernen fallerar. En sådan plan ska emellertid också innehålla en analys av om de åtgärder som planeras är genomförbara. Det är det som artikel 16 handlar om. Bedömningen ska avse koncernen men eftersom det är de indi- viduella företagen som är föremål för resolution, avser bedöm- ningen möjligheten att hantera de individuella företagen som ingår i koncernen. Var och en av dem ska kunna bli föremål för ett insol- vensförfarande utan att någon av de negativa konsekvenser som nämns i direktivet inträffar, däribland möjligheten att upprätthålla kritiska funktioner som tillhandahålls av koncernen. Ofta torde dock ett koncernföretags problem vara ett tecken på att även andra företag i koncernen har problem Möjligheten att hantera kon- cernen beror då på vilken strategi som väljs; resolution med en ingångspunkt eller resolution med flera ingångspunkter. Bedömningen av en koncern kommer sannolikt att vara mer komplicerad än av institut. Liksom vi anför i avsnitt 23.3.4 och av samma skäl, ska dock enbart grunderna för bedömningen framgå av lag och de kriterier som ligger till grund för bedömningen framgå av föreskrifter beslutade av regeringen. Som framgår av artiklarna16.3 och 12.4 ska bedömningen göras som koncernresolutionsplanen upprättas. Planen ska också innehålla en detaljerad beskrivning av bedömningen. Pröv- ningen ska därför göras inom den tid som myndigheterna har på sig att komma överens om planen. Kommittén föreslår därför att det i den nya lagen tas in en bestämmelse som anger att när det upprät- tas en koncernresolutionsplan som inkluderar ett institut ska reso- lutionsmyndigheten bedöma i vilken utsträckning det är möjligt att rekonstruera eller avveckla koncernföretagen genom konkurs, likvidation eller resolution eller motsvarande utländska förfaranden på ett sätt som inte leder till en allvarlig störning i det finansiella systemet i EES. Bedömningen får inte förutsätta likviditetsstöd från eller någon annan centralbank eller annat statligt stöd än medel ur resolutionsreserven. Det bör vidare framgå att bedömningen ska göras efter samråd med de behöriga myndigheterna för dotterföretagen och resolut- ionsmyndigheter i de länder inom EES där det finns betydande filialer. För en gränsöverskridande koncern ska bedömningen göras tillsammans med resolutionsmyndigheterna för andra koncern- företag. Om resolutionsmyndigheten eller en utländsk resolutions- myndigheterna anser att det inte går att hantera ett individuellt institut som den ansvarar för, ska den myndigheten sända en underrättelse till institutet och det förfarande som beskrivs i avsnitt 23.4.2 inleds. Som framgår av artikel 17.2 skjuts då beslutet om resolutionsplanen framåt i avvaktan på att myndigheten är nöjd med de åtgärder som vidtagits. inleds en process som syftar till att säkerställa att de åtgärder som vidtasför att undanröja eller minska väsentliga hinder beträffande individuella företag i koncernen är konsekventa och gynnar koncernen. För en gränsöverskridande koncern beskrivs den processen i nästa avsnitt. 23.4.5Processen för att åtgärda eller avlägsna resolutionshinder Kommitténs förslag: För en gränsöverskridande koncern ska resolutionsmyndigheterna försöka komma överens om hur väsentliga hinder att hantera ett fallerande koncernföretag ska undanröjas eller minskas. För detta gäller delvis en annan process än för individuella institut. Om myndigheterna inte kan komma överens ska den samordnande resolutionsmyndigheten fatta beslut på koncernnivå och de övriga resolutionsmyndig- heterna ska fatta beslut beträffande de individuella instituten. Ärendena kan hänskjutas till för bindande medling. Som framgår av artikel 16 ska den bedömning som görs inom ramen för upprättandet av koncernresolutionsplanerna läggas till grund för bedömningen av vilka åtgärder som behöver vidtas för att undanröja eventuella resolutionshinder.