sou · H2B349 · 2014-06-27 00:00:00 — Nästan hälften av de personer som varit utsatta för psykiskt våld uppger att våldet har varit återkommande . Av dem som utsattes för åter- kommande fysiskt våld blev nästan var fjärde person utsatt . Av dem som utsatts för återkom- mande fysiskt våld uppger av kvinnorna och av männen att de haft behov av hjälp och stöd som inte blivit tillgodosedda. Vissa är mer utsatta än andra. De bakgrundsfaktorer som verkar ha starkast relevans är ålder, familjerelation, utbildning, boendeform och ekonomiska förutsättningar. Utsattheten är högst bland personer i åldrarna 16–, ensamstående föräldrar, personer med högst gymnasial utbildning och personer boende i fler- familjshus. Utsatta kvinnor har ofta sämre ekonomiska förut- sättningar än kvinnor som inte blivit utsatta. Våld i nära relationer är ett samhällsproblem som inte är lätt att beskriva vad gäller omfattning, struktur och utveckling över tiden. Det finns flera orsaker till detta. En grundläggande svårighet är att de olika typer av data som finns för att beskriva våldsbrottslighet var och en för sig inte förmår fånga in alla delar av våldet eller alla utsatta grupper. Brottsofferstudier anses till exempel främst fånga in mindre grovt våld som mest drabbar väletablerade grupper i samhället. De personer som befinner sig i samhällets utkanter – missbrukare, hemlösa, papperslösa med flera – ingår till stora delar i bortfallet i den typen av undersökningar men även personer som talar minoritetsspråk, lever isolerat osv. Kriminalstatistiken fångar på motsvarande sätt in en större andel grova brott och som begås mot socioekonomiskt mer utsatta grupper i samhället. Forskare förespråkar därför användandet av flera olika typer av datakällor för att beskriva våldet.22 har förändringar i både lagstiftning och attityder påverkat i vilken utsträckning våldet definieras som ett brott av både samhället och de utsatta personerna. 22 Brå (2009), Våld mot kvinnor och män i nära relationer. Våldets karaktär och offrens erfarenheter av kontakter med rättsväsendet. Förstå komplexiteten vid våld i nära relationer och pröva nya vägar tillsammans tid påverkar både hur personer svarar i offerundersökningar och om de väljer att polisanmäla brott de själva eller andra har utsatts för. Ytterligare en svårighet när våld i nära relationer ska beskrivas handlar om vilka handlingar som ska inkluderas. Förutom fysiskt, psykiskt och sexuellt våld kan fler handlingar vara en del i ett beteende som präglas av kontroll och förtryck. Det kan ta sig i utryck att förövaren raserar sin partners privatekonomi, slår sönder saker eller saboterar umgänget kring gemensamma barn. Trots att våld mot barn i nära relationer bedöms ha minskat kraftigt under , är det fortfarande många som utsätts för våld i sin hemmiljö under uppväxten. senaste nationella undersökning om före- komst av barnmisshandel visar att nästan var tredje förälder uppgav att de knuffat, huggit tag i eller ruskat om barnet vid en konflikt.23 Betydligt färre – – uppgav att de hade slagit barnet. Andelen som uppgav att det handlat om grovt våld, som slag med knytnävar, sparkar eller slag med föremål, är ännu lägre (0,). Genom äldre undersökningar går det att visa att attityderna till barnaga bland svenska föräldrar har blivit mindre tillåtande över tiden. var över hälften av föräldrarna positiva till upp- fostringsaga. Vid de senaste två mätningarna 2006 och 2011 har den andelen legat på 7–av föräldrarna. Andelen föräldrar som uppgav att de hade slagit sitt barn har minskat från drygt en fjärdedel till 1–av föräldrarna i mätningarna . Minskningen syns även för grövre våld som sparkar, knytnävsslag och slag med föremål. Enligt Allmänna barnahusets undersökning finns det dock tecken på att mildare våld som knuffar och ruskningar har ökat bland föräldrarna , det gäller främst mer välutbildade föräldrar. Vissa forskare menar att det skulle kunna förklaras med samhällsdebatten och påverkan från tv-program som förspråkar uppfostringsmetoder med tydligare gränssättning mot små barn.24 23Jansson, S., Jernbro, C. & Långberg, B. (2011), Kroppslig bestraffning och annan kränkning av barn i – en nationell kartläggning 2011. 24Ökning av mildare barnaga, Ekot/, . Förstå komplexiteten vid våld i nära relationer och pröva nya vägar tillsammans Allmänna barnahusets enkätfrågor till 15-åringar visar att andelen unga som blivit slagna både enstaka gånger och har minskat påtagligt till mät- ningarna på 2000-talet.25 I den senaste undersökningen 2011 uppgav att de blivit slagna av en vuxen i hemmet under uppväxten, varav uppgav att det hade inträffat . Det polisanmälda våldet mot barn har alltsedan förbudet mot barnaga infördes i svensk lag visat en ökning. En svårighet att tolka denna statistik är att det inte finns några särskilda brottskoder som särskiljer våld mot barn i nära relationer från våld från andra personer. Brottskoden misshandel mot barn 7–inne- håller numera en stor andel fall som handlar om våld mellan barn i till exempel skolan eller på andra allmänna platser. Misshandel mot de yngsta barnen 0–handlar dock till nio av tio fall om föräldrar som misstänkts ha slagit sina barn. De polisanmälda brotten i denna brottskod har ökat från ett par hundra fall i landet till drygt 3 200 anmälda brott . Ökningen av polisanmälningarna har varit särskilt kraftig , då anmälningarna har tredubblats. Enligt kan den kraftiga ökningen förklaras med en allt högre anmälningsbenägenhet hos föräldrar, förskolepersonal och inom socialtjänsten.26 De brott som polisanmäls handlar till allt större del om lindrigt våld som inte lett till några fysiska skador. Anmäl- ningarna handlar också till allt större del om barn som inte lever i splittrade familjer, där det inte förekommit våld mellan föräldrarna och där föräldrarna inte har en tidigare brottsbelastning. Forskare menar också att sjukvårdsdata tyder på att det grövre våldet mot barn har legat på en stabil nivå sedan mitten av 1980-talet.27 Undersökningar visar att våld mellan vuxna personer som lever eller har levt i parrelationer är mycket vanligt. Enligt har drygt var femte person i befolkningen i sitt liv utsatts för ett brott i nära relation.28 Det vanligaste är psykiskt våld, 25Svaren bygger på 15-åringarnas minnen av våld under hela sitt liv. 26Brå (2011), Den polisanmälda barnmisshandeln. 27Annerbäck, E.-M. (2011), Child physical abuse: characteristics, prevalence, health and risk- taking. 28Brå (2014), Brott i nära relationer. En nationell kartläggning. Förstå komplexiteten vid våld i nära relationer och pröva nya vägar tillsammans som kränkningar, inskränkningar i frihet, hot och trakasserier. Kvinnor är mer utsatta än män sett över hela livet. Våldet mot kvinnor är oftare också mer upprepat jämfört med våldet mot män. För det allra grövsta våldet, grov misshandel som krävt sjukhusvård, blir skillnaderna än större mellan könen. Drygt tio gånger fler kvinnor tvingas uppsöka vård för skador på grund av grov misshandel. En skillnad som också avspeglas i den högre risken för kvinnor att drabbas av dödligt våld i en nära relation. Däremot är utsattheten för våld jämför- bar för män och kvinnor, har utsatts för psykiskt våld och har utsatts för fysiskt våld. Tabell 2.1 Utsatthet för fysiskt och psykiskt våld, andel i procent - (upprepat) - (upprepat) Källa: Brå (2014), Brott i nära relationer. En nationell kartläggning. Beträffande vuxnas utsatthet för våld i nära relationer över tiden är det svårt att dra några säkra slutsatser. Utifrån svaren i den nationella trygghetsundersökningen drar dock Brå slutsatsen att nivåerna förefaller vara stabila för åren 2005–2011.29 Precis som med den polisanmälda barnmisshandeln tyder mycket på en allmänt högre anmälningsbenägenhet för våld i nära relationer.30 Antalet anmälda misshandelsbrott mot kvinnor från en bekant person inomhus har ökat från cirka 6 000 anmälda brott i början av 1980- talet till drygt 18 000 anmälda brott . finns också en särskild brottskod för misshandel från en bekant person i en nära relation. I den brottskoden har dock antalet anmälningar legat på en nivå åren 2010–2013. 29Brå (2013), Våld mot närstående, Brottsutvecklingen i –2011. 30Brå (2009), Våld mot kvinnor och män i nära relationer. Våldets karaktär och offrens erfarenheter av kontakter med rättsväsendet. Förstå komplexiteten vid våld i nära relationer och pröva nya vägar tillsammans finns också en särskild brottskod – grov kvinno- fridskränkning – för upprepade brott i en nära relation. Antalet anmälda brott för denna brottskod ökade fram , men har sedan minskat med . polisanmäldes drygt 2 100 fall av grov kvinnofridskränkning. Orsakerna till denna minskning är inte helt klarlagda. Brå menar att minskningen kan bero på de satsningar som gjorts . I takt med att fler kvinnor tar del av information mot våld och får kunskap om sam- hällets stödinstaser väljer allt fler att sätta en gräns i ett tidigare skede.31 lyfter också fram att minskad utsatthet och att fler brott anmäls i ett tidigare skede som förklaringar. Enligt RPS kan också högre beviskrav från domstolarna göra att åklagare inte driver ärendet som en grov kvinnofridskränkning i samma utsträckning som tidigare.32 Statistik visar att antalet personer som avlider av dödligt våld gradvis har minskat . var antalet offer i genomsnitt 100 personer, (2004– 2013)sjönk det till 90 personer. Snittet är drygt 80 personer.33 Ungefär en fjärdedel av fallen av dödligt våld inträffar i nära relationer. Av dessa offer är i genomsnitt cirka 17 kvinnor34, 4 män och drygt 3 barn varje år.35 Vidgas denna krets till att omfatta även dödligt våld mellan personer som är släkt med varandra handlar det om cirka 30 dödsfall.36 Av de olika typerna av dödligt våld har den största minskningen sannolikt inträffat för barn. har antalet offer för dödligt våld mot personer mer än halverats. I nio av tio fall är det en förälder som är gärningsperson. I dessa fall är det vanligt att gärningspersonen lider av psykisk sjukdom, i drygt hälften av fallen försökte gärningspersonen ta eller tog sitt eget liv. Den dominerande förklaringen till att det dödliga våldet mot barn 31Brå (2012), Brottsutvecklingen i –2011. 32Rikspolisstyrelsen (2013), Svar på frågor från den nationella samordnaren mot våld i nära relation. A127.910/2013. 33Brå (2014), Konstaterade fall av dödligt våld. 34De varierar dödstalen för kvinnor mellan 8–21 . Två av åren dödades färre än tio och fjorton av åren dödades femton eller fler. 2011/12:4; Brå (2012), Brottsutvecklingen i –2011. 36Brå (2011), Det dödliga våldets utveckling. Fullbordat och försök till dödligt våld i . Förstå komplexiteten vid våld i nära relationer och pröva nya vägar tillsammans har minskat är att allt fler personer har tillgång till anti-depressiva mediciner.37 Det dödliga våldet mot kvinnor i nära relationer har minskat i förhållande , men har pendlat mellan cirka 10 till 20 fall . Utvecklingen under de senaste 5–6 åren är svårbedömd i brist på aktuella undersökningar, vissa uppgifter talar dock för att antalet offer har minskat något under senare år.38 Många av kvinnorna har tidigare utsatts för våld, hot och kontroll från gärningsmannen. De som begår brotten lever ofta en marginaliserad tillvaro. Många är arbetslösa eller har låga inkomster. Det är också vanligt att gärningsmannen är tidigare dömd för våldsbrott. En mycket stor andel lider också av psykisk sjukdom eller någon annan psykiatrisk problematik.39 37Granath, S. & , J. (2014), Child Homicides in : A Descriptive Study Comparing the 1990s and the 2000s. 38Enligt tidningen (dodadekvinnor.aftonbladet.se) har antalet dödade kvinnor legat mellan 8–18 . 39Brå (2007), Utvecklingen av dödligt våld mot kvinnor i nära relationer. 3Underlätta för våldsutsatta genom operativa arbetsgrupper m.m. 3.1Förbättra samarbete och koordinering mellan myndigheter utifrån den enskildes behov Bedömning: En viktig förutsättning för att våld i nära relationer ska minska och fler ska få adekvat stöd och hjälp är att varje kommun, landsting och polismyndighet med flera säkerställer ett väl fungerande samarbete med rutiner för gemensamt operativt arbete, ansvarsfördelning och uppföljning. Det har gjorts och görs många satsningar runt om i landet för att utveckla samarbetet mellan i första hand socialtjänst och polis samt hälso- och sjukvård och andra relevanta myndigheter, i syfte att effektivisera samhällets insatser runt våld i nära relationer. Koncept i , Nexus i , Utväg är exempel på några mycket lovvärda initiativ som det är viktigt att utveckla vidare och som utgör goda exempel för andra att lära av. Andra viktiga samarbetsformer är barnahus, men även s.k. familjecentraler som är en central samhällsresurs för att förebygga och upptäcka våld. Många personer med egen erfarenhet av våld i nära relationer som nationella samordnaren har träffat, berättar om vanmakt och besvikelse över myndigheters oförmåga att koordinera och sam- ordna sina insatser. För den som blivit utsatt för våld i en nära relation måste antalet kontaktytor med olika myndigheter minska och samordningen mellan och inom berörda myndigheter och organisationer öka. Först då kan samhällets samlade stöd leda till att våldsutsattas situation förbättras mer varaktigt. Underlätta för våldsutsatta genom operativa arbetsgrupper m.m. Figur 3.1 Schematisk beskrivning av en våldsutsatts samhällskontakter Skyddat boende, ny råd för våldsutsatta kvinnor Ev byte av skola, Nytt jobb, praktik, Förlaga: (2013). Det är också av avgörande betydelse att resultaten av insatserna för den våldsutsatta och barnen, men också för våldsutövaren, kon- tinuerligt följs upp och justeras vid behov. För den som utövar våld mot närstående behöver samhällets konsekvenser vara tydliga och insatserna inriktade mot att våldet ska upphöra. Förslag: I de lokala överenskommelserna om samverkan mellan polis och kommun bör det särskilt anges att våld i nära relationer är prioriterat och hur operativa arbetsgrupper (avsnitt 3.1.2) ska komma till stånd och arbeta. Underlätta för våldsutsatta genom operativa arbetsgrupper m.m. Samverkan på det brottsförebyggande området mellan framför allt kommun och polis har förstärkts , inte minst genom framtagandet av gemensamma samverkansöverenskommelser. Polisens nya organisation som träder i kraft betonar särskilt ett närmare samarbete mellan polis och kommun, bland annat genom s.k. medborgarlöften.1 Beslut om myndigheters samverkan bör formaliseras och göras tydligt i en samverkansöverenskommelse på ledningsnivå i de ingående verksamheterna. (Brå, () och Kommuner och Landsting (SKL) har tagit fram en handbok om samverkans-överenskommelser.2 Nationella samordnaren bedömer att området våld i nära rela- tioner och hur operativa arbetsgrupper (avsnitt 3.1.2) ska komma till stånd och arbeta bör läggas fast i dessa överenskommelser. Hälso- och sjukvården bör i högre grad inkluderas som part i dessa överenskommelser. Beslut om att inrätta en operativ arbetsgrupp, vilka parter som ska ingå respektive kunna adjungeras och frågor om hur ärenden ska initieras, mötesfrekvens med mera fattas inom ramen för den lokala samverkansöverenskommelsen. Förslag: I varje kommun bör finnas en operativ arbetsgrupp mot våld i nära relationer i vilken olika myndigheter samarbetar och koordinerar sina insatser för barn och vuxna som är, eller riskerar att bli, utsatta för allvarligt våld från närstående. I den operativa arbetsgruppen ska det upprättas individuella handlingsplaner för alla våldsutsatta och våldsutövare som är i behov av det. 1Genomförandekommittén för den nya (2014), Beslut om huvuddragen i den nya detaljorganisation – med medborgare och medarbetare i centrum. 2Brå (2010), Samverkan i lokalt brottsförebyggande arbete. Underlätta för våldsutsatta genom operativa arbetsgrupper m.m. En samarbetsform vid allvarligt våld För barn och vuxna som är, eller riskerar att bli, utsatta för all- varligt våld behövs ett strukturerat operativt samarbete och koordinering av insatser mellan socialtjänst, polis, hälso- och sjukvård och andra berörda myndigheter och organisationer, till exempel , Arbetsförmedlingen och kvinno- jouren, som utgår från den enskildes behov. Finns det barn ska även förskola och skola involveras. Med strukturerat samarbete avses rutiner och former för regelbundna gemensamma möten då enskildas situation behandlas och åtgärdas. Detta innebär inte att alla parter deltar vid alla möten, utan sammansättningen beror på vilka ärenden som ska diskuteras. I avsnittet om individuella handlingsplaner nedan beskrivs ett specifikt fall och exempel ges på hur myndigheterna kan samarbeta och koordinera insatser. Figur 3.2 Schematisk beskrivning av operativa arbetsgrupper Lots för våldsutsatt vuxen Barnlots Underlätta för våldsutsatta genom operativa arbetsgrupper m.m. ska ha det övergripande ansvaret för verkställigheten av den operativa arbetsgruppen. ska också ansvara för att upprätta individuella handlingsplaner och att dokumentera och följa upp det gemensamma arbetet. Även insatser för våldsutövare som är motiverade att ändra sitt beteende ska kunna erbjudas genom den operativa arbetsgruppen. I ärenden som gäller våldsutövare kan andra myndigheter och organisa- tioner komma att ingå i arbetsgruppen, till exempel Kriminalvården, manskriscentra3 och andra typer av stödverksamhet. Polisen är i regel den myndighet som först får kännedom om mer allvarligt våld i en nära relation. Även får, oberoende av polisen, information om sådant våld, exempelvis direkt från en våldsutsatt person eller i samband med en barnavårdsutredning. I de fall eller polisen bedömer att det finns risk för att våldet kommer att upprepas, bör det fortsatta arbetet bedrivas i den operativa arbetsgruppen. Eftersom sekretessbelagda uppgifter i de flesta fall kan behöva delas mellan myndigheter, är en viktig förutsättning för att en operativ arbetsgrupp ska kunna arbeta effektivt, att den våldsutsatta har gett sitt medgivande till att relevanta uppgifter delas mellan myndigheterna. Den operativa arbetsgruppen kan behandla en enskilds situation när denne har uttryckt en önskan om att medverka. I vissa fall finns behov av att detta sker skyndsamt. I brådskande situationer krävs samordnat agerande utan att inhämta samtycke till att bryta sekretessen. Att många barn och unga som utsätts för våld direkt eller indirekt ofta lever under svåra sociala förhållanden framkommer i olika sammanhang. Vissa tragiska händelser får också mycket stor massmedial och politisk uppmärksamhet. dömdes en kvinna och hennes sambo för bland annat grov misshandel och grovt vållande till annans död efter att kvinnans 10-åriga son hade avlidit (det s.k. fallet ). Enligt uppgifter i domen hade skolpersonal känt oro för och tagit upp detta med mamman. Vetskap om barn som far illa eller som riskerar att fara illa kan fås på många olika sätt. En grundtanke med förslaget om operativa arbetsgrupper är att , polisen och hälso- och sjukvården ska ha ett forum för samverkan även i akuta händelser. 3 Se förteckning över manskriscentra på /medlemsorganisationer Underlätta för våldsutsatta genom operativa arbetsgrupper m.m. Den operativa arbetsgruppen bör inledningsvis inrikta sitt arbete mot att kartlägga vilka stödbehov som en enskild vuxen våldsutsatt, barn som lever i en våldsutsatt familj eller en våldsutövare har. Syftet med kartläggningsdelen är att utreda vilka insatser som behöver göras samt vilka myndigheter eller organisationer som bör involveras i det fortsatta arbetet. Planeringen av det fortsatta arbetet och uppföljning av vidtagna insatser bör göras gemensamt mellan de enskilda personer som berörs av insatserna och de deltagande myndigheterna och organisa- tionerna. En våldsutsatt person ska kunna vara aktuell i en operativ arbetsgrupp så länge som den enskilde och myndigheterna som ingår i verksamheten bedömer att det finns ett behov av gemensamma insatser. Först när situationen för den enskilda personen har förbättrats påtagligt ska den operativa arbetsgruppen avsluta ärendet. Goda erfarenheter från liknande samverkan svenska erfarenheter av operativa myndighetsgemen- samma samarbetsforum, exempelvis avseende grov organiserad brottslighet genom det så kallade RUC-samarbetet (regionala underrättelsecentrum) och inte minst i arbetet med sociala insats- grupper för unga som riskerar att utveckla en kriminell livsstil, har visat att detta är en effektiv arbetsform. Arbetsformen operativ arbetsgrupp har också stora likheter med den brittiska samverkans- formen MARAC (Multi Agency Risk Assessment Conferences). I dessa grupper samverkar polis, socialtjänst med flera för att bedöma hotbild och vidta gemensamma insatser. En utvärdering visar att de har inneburit ökad trygghet och minskad utsatthet för våld för de drabbade.4 Modellen har också prövats i med goda resultat och införs nu över hela . Förslaget att på nivå inrätta operativa arbetsgrupper för våld i nära relationer ligger helt i linje med socialtjänstlagens bestämmelser. ska särskilt beakta att kvinnor som är eller har varit utsatta för våld eller andra övergrepp av närstående kan vara i behov av stöd och hjälp för att förändra sin situation.5 insatser för den enskilde ska också utformas och 4Home Office (2011), Supporting high risk victims of domestic abuse: a review of Multi- Agency Risk Assessment Conferences (MARACs). 55 kap. 11 § socialtjänstlagen. Underlätta för våldsutsatta genom operativa arbetsgrupper m.m. genomföras tillsammans med denne och vid behov i samverkan med andra samhällsorgan samt föreningar.6 I frågor som rör barn som far illa eller riskerar att fara illa ska nämnden samverka med samhällsorgan, organisationer och andra som berörs.7 Genom en operativ arbetsgrupp möjliggörs lagstiftarens intention att få till stånd ett långsiktigt och mer sammanhållet samarbete kring våld i nära relationer. Hitta en gemensam nämnare i samverkan Under nationella samordnarens uppdrag har det framkommit att det finns flera svårigheter att etablera en närmare och mer konkret sam- verkan mellan polis och socialtjänst i arbetet mot våld i nära relationer. Exempel på sådana svårigheter är avsaknad av operativa sam- verkansformer, sekretesshinder, resursfrågor, intern organisation inom respektive myndighet, avsaknad av rutiner och riktlinjer för samverkan samt geografiska avstånd. En viktig iakttagelse utöver dessa strukturella faktorer är också att polis och socialtjänst har svårt att hitta en tydlig nämnare att bygga sin samverkan på.8 I grunden handlar det om att polisens arbete har tonvikt på att utreda brottet (en process som blickar bakåt), medan arbete handlar om att hjälpa den våldsutsatta med stödinsatser akut och på medellång sikt (en process som blickar framåt), till exempel att erbjuder stödsamtal, hjälper till med nytt boende eller försörjningsstöd. Det är bland annat mot denna bakgrund som nationella sam- ordnaren anser att det är centralt att polisen utvecklar sitt arbete för att förebygga att kvinnorna utsätts för nya brott (avsnitt 6.2). Ett sådant arbete ger även större möjligheter att arbeta tillsammans med , med framåtblickande insatser och skydds- åtgärder. Ett effektivt sätt att hitta en gemensam nämnare i polisens och arbete är att tillsammans arbeta med riskanalyser och kontaktförbud. Till skillnad från brottsutredningen, som tar fasta på det som redan har hänt, har kontaktförbudet ett framåt- blickande perspektiv. Polisen har anledning att följa upp ärendet 63 kap. 5 § socialtjänstlagen. 75 kap, 1 a § socialtjänstlagen. 8Det visade bland annat det utvecklingsprojekt som nationella samordnaren bedrev i . Underlätta för våldsutsatta genom operativa arbetsgrupper m.m. och hålla kontakt med den våldsutsatte och förövaren, ett arbete som för att bli effektivt behöver göras i samverkan med social- tjänsten. behöver involveras mycket mer i arbetet med kontaktförbuden.