sou · H2B329 · 2014-05-16 00:00:00 — ska då naturligtvis kunna lägga ner utredningen. Om förutsättningarna däremot inte är upp- fyllda, bör en fullständig faderskaps- eller föräldraskapsutredning genomföras. En sådan utredning bör t.ex. göras när det är oklart om ett barn har tillkommit genom en viss behandling eller om barnet har tillkommit på något annat sätt. Reglerna om socialnämndens möjligheter att lägga ner en på- börjad utredning är inte direkt tillämpliga på den situation som kan uppkomma i dessa fall. Reglerna, som finns i 2 kap. 7 § FB, innebär dessutom bara att socialnämnden under vissa förutsättningar får lägga ner en påbörjad utredning. Lagrummet bör kompletteras med en bestämmelse som innebär att socialnämnden ska lägga ner en utredning om ovan angivna förutsättningar är uppfyllda. ska alltså lägga ner en utredning om modern har genom- gått en insemination eller befruktning utanför kroppen enligt lagen om genetisk integritet m.m., hon vid behandlingen var en ensam- stående kvinna enligt 1 kap. 5 § den lagen och det med hänsyn till samtliga omständigheter är sannolikt att barnet har avlats genom behandlingen. Vi återkommer i nästa avsnitt till var denna bestäm- melse bör placeras och övergår nu till att behandla de övriga regler som ska gälla för nämndens arbete. Vår bedömning är att övriga regler i 2 kap. FB bör gälla även i dessa fall, om än i tillämpliga delar. Utredningen bör således genom- föras av socialnämnden i den kommun där barnet är folkbokfört (2 kap. 2 § FB). Om förhållandena ändras under utredningen, bör reglerna i 2 kap. 3 § tillämpas. Dessa regler innebär att social- nämnden vid ändrade förhållanden normalt är skyldig att slutföra sin uppgift, men också att socialnämnden i vissa fall kan flytta över ärendet till socialnämnden i en annan kommun. När det gäller själva utredningsarbetet, bör bestämmelserna i 2 kap. 4 och 8 §§ gälla i tillämpliga delar. bör alltså i sin utredning in- hämta upplysningar från modern och andra personer som kan lämna uppgifter av betydelse för utredningen samt föra protokoll över det som framkommer vid utredningen. Utredningen bör också bedrivas skyndsamt och normalt vara slutförd från barnets födelse. Det som anges i 2 kap. 2–4 och 8 §§ FB gäller också i föräldraskapsutredningar (2 kap. 8 a § andra stycket FB). De regler som då kvarstår i 2 kap. FB är reglerna i 5, 6 och 9 §§. Reglerna i 2 kap. 5 § FB innebär att socialnämnden, om faderskaps- frågan kan bedömas med tillräcklig säkerhet på grund av nämndens utredning, bör ge den som antas vara far till barnet en möjlighet att bekräfta faderskapet. Detsamma gäller för en kvinna som antas vara barnets förälder enligt 1 kap. 9 § FB (2 kap. 8 a § andra stycket FB). Dessa regler blir naturligtvis inte tillämpliga om förutsättningarna i 1 kap. 3 a § FB är uppfyllda. Någon uttrycklig bestämmelse om detta behövs inte. Reglerna i 2 kap. 6 och 9 §§ FB kan däremot bli tillämpliga även i dessa utredningar, i vart fall i vissa delar. en konsekvens av att faderskapspresumtionen gäller även vid assi- sterad befruktning för ensamstående kvinnor. Enligt 2 kap. 9 § FB ska socialnämnden, trots att det gäller en faderskapspresumtion enligt 1 kap. 1 § FB, under vissa förutsättningar utreda om någon annan man kan vara far till barnet eller om en kvinna ska anses som barnets förälder enligt 1 kap. 9 § FB. En första förutsättning är, som tidigare nämnts, att barnet står under någons vårdnad och har hemvist i . En andra förutsättning är att vårdnadshavarna, någon av vårdnadshavarna eller mannen begär det. En tredje förut- sättning är att det är lämpligt att göra en sådan utredning som avses i lagrummet. Reglerna i 2 kap. 9 § FB kan bli tillämpliga om en kvinna genomgår en assisterad befruktning som ensamstående och sedan gifter sig med en man före barnets födelse. Om mannen begär att det genomförs en utredning enligt 2 kap. 9 § FB, ska social- nämnden – med nuvarande reglering och om nämnden anser det lämpligt – utreda om t.ex. någon annan man kan vara far till barnet. Om mannen dessutom begär att en blodundersökning äger rum beträffande modern, barnet och honom själv, kan även 2 kap. 6 § FB bli tillämplig. bör enligt det senare lagrummet verka för att en sådan undersökning äger rum. En utredning som påbörjas med stöd av 2 kap. 9 § andra stycket FB får läggas ner under de förutsättningar som anges i 2 kap. 7 § första stycket 1 eller 4 FB, eller om det annars är lämpligt. Vår uppfattning är att även en utredning enligt 2 kap. 9 § FB ska läggas ner om förutsättningar i 1 kap. 3 a § FB är uppfyllda. Bestäm- melserna i 2 kap. 9 § andra stycket FB bör därför kompletteras med en bestämmelse som innebär att en utredning ska läggas ner om förutsättningarna i 1 kap. 3 a § FB är uppfyllda. Reglerna i 2 kap. 6 § FB kan behöva tillämpas även i andra fall, t.ex. för att utesluta en tänkbar man som barnets far eller för att utreda det genetiska sambandet mellan barnet och spermiegivaren. Att 2 kap. 6 § FB inte ska tillämpas vid en utredning av en kvinnas föräldraskap framgår av bestämmelserna i 2 kap. 8 a § andra stycket och 9 § andra stycket FB. Vi anser alltså sammanfattningsvis att nuvarande regler i 2 kap. FB bör gälla även i dessa fall, om än i tillämpliga delar. Reglerna bör dock kompletteras med en bestämmelse som innebär att en fader- skaps- eller föräldraskapsutredning alltid ska läggas ner om förut- sättningarna i 1 kap. 3 a § är uppfyllda. beslut att lägga ner en utredning eller beslut att inte påbörja en utredning enligt 2 kap. 9 § FB bör, på samma sätt som i andra fall, kunna beslut får överklagas till allmän förvaltningsdomstol och prövningstillstånd krävs vid över- klagande till kammarrätten (2 kap. 7 § andra stycket, 8 a § andra stycket och 9 § tredje stycket FB). Regler om socialnämndens möjligheter att lägga ner en faderskaps- utredning finns som sagt i 2 kap. 7 § och 9 § andra stycket FB. Reglerna i 2 kap. 7 § FB tillämpas även i föräldraskapsutredningar (2 kap. 8 a § andra stycket FB). Vi har i föregående avsnitt kommit fram till att aktuella regler bör kompletteras med en bestämmelse som innebär att social- nämnden ska lägga ner en utredning om förutsättningarna i 1 kap. 3 a § FB är uppfyllda. För att tydligt markera skillnaden mellan de nuvarande bestämmelserna och den nya bestämmelsen och sam- tidigt betona att den nya bestämmelsen utgör ett undantag från det som annars gäller, föreslår vi att bestämmelsen tas in som ett nytt andra stycke i 2 kap. 7 § FB. Det nuvarande andra stycket, vilket handlar om överklagande, blir då tredje stycket i samma lagrum. Några följdändringar i andra författningar behöver inte göras med anledning av detta. I 2 kap. 8 a § FB finns det redan en hänvisning till 2 kap. 7 § FB. Någon ändring behöver därför inte göras i det förstnämnda lagrummet. En ändring behöver däremot göras i 2 kap. 9 § andra stycket FB. Det bör där tas in en bestämmelse som i sak motsvarar den bestämmelse som förs in i 2 kap. 7 § andra stycket FB. Vi föreslår också att det görs en omflyttning av vissa meningar i 2 kap. 9 § andra stycket FB. Omflyttningen innebär att de meningar som handlar om utredningen, dvs. första och sista meningen, placeras först i stycket och att de meningar som handlar om nämndens möjligheter att lägga ner en utredning placeras sist i stycket. Mer detaljerade föreskrifter om fastställande av faderskap eller föräldraskap finns, som tidigare nämnts, i före- skrifter och allmänna råd om socialnämndens utredning och fast- ställande av faderskap (SOSFS 2011:2) och före- skrifter och allmänna råd om utredning och fastställande av för- äldraskap (SOSFS 2011:3) samt i (2005). Vi utgår från att reviderar dessa eller utarbetar särskilda föreskrifter och allmänna råd för den utredning som ska göras i sådana fall där en kvinna uppger att hon har genomgått en assisterad befruktning som ensamstående enligt lagen om genetisk integritet m.m. eller där det av andra skäl finns anledning att anta att så är fallet. Vi har gått igenom en stor mängd författningar för att undersöka om införandet av en möjlighet till assisterad befruktning för ensam- stående kvinnor i lagen om genetisk integritet m.m. och de nöd- vändiga följdändringarna i föranleder några ytter- ligare sådana följdändringar. Att andra typer av ändringar kan behöva göras i vårt slutbetänkande har nämnts i ett tidigare avsnitt. Genom- gången har bl.a. innefattat författningar som innehåller orden eller uttrycken insemination, befruktning utanför kroppen, genetisk integritet, faderskap, föräldraskap, moder, fader, mor, far eller förälder. Resultatet av vår genomgång visar att det bara är i två författ- ningar som det kan behöva göras nödvändiga följdändringar. För- fattningarna är (1958:637), ÄB, och socialförsäkrings- balken (2010:110), SFB. Att antalet författningar är få har sanno- likt sin förklaring i att det förekommer att ensam- stående kvinnor föder barn och att det numera är relativt vanligt med familjer i vilka det bara finns en rättslig förälder. De nuvarande regleringarna är således till stor del redan anpassade till dessa förhållanden. Vi ska i de följande avsnitten redogöra för de relevanta regle- ringarna i de två ovan nämnda författningarna, de omständigheter som gör att författningarna kan behöva ändras och vår bedömning. Vi inleder med att behandla regleringen i . Vår bedömning: Det förhållandet att man vid assisterad befrukt- ning inom svensk hälso- och sjukvård inte kan fastställa fader- skapet för en spermiegivare genom dom (se 1 kap. 5 § andra stycket ), måste vara styrande vid tillämpningen av och innebära att man i ett mål om arv efter barnet eller spermiegivaren inte kan nå framgång vid en pre- judiciell prövning av faderskapet (jfr bl.a. 16 kap. 3 a § ärvda- balken). Bedömningen innebär att det inte behöver göras någon ändring i . I 1 kap. ÄB regleras de allmänna förutsättningarna för arvsrätt och i 2 kap. ÄB regleras den svenska legala arvsordningen, dvs. den ord- ning som gäller för släktingars rätt till arv. Ordningen bygger på tre viktiga principer, nämligen parentelprincipen, stirpalgrundsatsen och istadarätten. Parentelprincipen innebär att den avlidnes släktingar delas in i grupper eller parenteler med företräde i viss ordning. Den första parentelen innehåller den avlidnes arvingar i rätt nedstigande led, dvs. hans eller hennes biologiska barn (bröstarvingar). Adoptivbarn och barn som har tillkommit genom assisterad befruktning jäm- ställs i med biologiska barn. Den andra parentelen innehåller den avlidnes släktingar i uppstigande led, bl.a. föräldrar och syskon, och den tredje parentelen innehåller den avlidnes far- och morföräldrar samt deras barn. I den tredje parentelen har gränsen satts så att kusiner inte har arvsrätt. Den första parentelen har i arvsrättsligt hänseende företräde framför den andra parentelen, vilken i sin tur har företräde framför den tredje parentelen. Den andra principen, stirpalgrundsatsen, innebär att var och en inom respektive parentel tar lika lott, medan den tredje principen, istadarätten, innebär en rätt för ett barn att träda i en avliden för- älders ställe. Om ett barns föräldrar har avlidit, har barnet alltså rätt till det arv som annars skulle ha tillkommit föräldrarna. Om den avlidne var gift, gäller bestämmelserna i 3 kap. ÄB. Bestämmelserna innebär att den efterlevande makan eller maken har en legal arvsrätt som går före de gemensamma bröstarvingarnas arvsrätt. Med gemensamma bröstarvingar avses här makarnas gemensamma avkomlingar i rätt nedstigande led, t.ex. deras gemen- samma barn. De gemensamma bröstarvingarna blir i dessa fall efterarvingar, och kan först efter den efterlevande makens död få ut sitt arv efter den först avlidne maken (3 kap. 2 § ÄB). Ett barn har rätt till arv efter sina föräldrar och vice versa. Rätten till arv regleras i , medan det rättsliga föräldra- skapet regleras i . En rätt till arv kan finnas även i sådana fall där faderskapet eller föräldraskapet inte har fastställts vid faderns, förälderns eller barnets bortgång. Frågan om faderskap eller föräldraskap kan då nämligen prövas förutsättningsvis (prejudiciellt) i ett mål om rätt till arv (se bl.a. prop. 1976/77:32 s. 17 f.). En prejudiciell prövning av faderskapet eller föräldraskapet innebär att släktskapet klarläggs som en förutsättning för en viss rättsföljd, nämligen rätten till arv, utan att familjerättslig status i övrigt slås fast. Prövningen får bara betydelse i det aktuella målet och innebär alltså inte ett mot alla gällande avgörande om rättslig status. Ett intresse för en prejudiciell prövning kan förväntas upp- komma när det inte har fastställts något faderskap eller föräldra- skap enligt 1 kap. FB. Ett enligt svensk lag fastställt faderskap eller föräldraskap anses nämligen konstituerande för barnets rättsliga status och är således bindande mot alla.21 Ett barn kan alltså välja mellan att väcka en talan om fastställande av faderskap (enligt reglerna i ) eller begära att frågan om faderskap prövas prejudiciellt i ett mål om arv efter fadern. Detsamma gäller i fråga om föräldraskap. Den som anser sig vara barnets far eller för- älder har däremot ingen självständig möjlighet att väcka talan om fastställande av faderskap respektive föräldraskap. För honom eller henne finns det således bara ett alternativ, nämligen att begära en prejudiciell prövning av frågan i ett mål om arv efter barnet. Om det vid en persons död inte har fastställts något faderskap för honom eller henne och fadern är okänd för annan dödsbodel- ägare, boutredningsman eller den som sitter i dödsboet, ska den som vill grunda arvsrätt på faderskapet göra sin rätt gällande från dödsfallet eller, om bouppteckningen förrättas senare, senast vid bouppteckningen. Denna preskriptionsregel finns i 16 kap. 3 a § ÄB. Regeln tillämpas även i fråga om föräldra- skap enligt 1 kap. 9 § FB (16 kap. 3 a § andra stycket ÄB). 21 , Föräldraskap i rättslig belysning (2000) s. 413 f. och 510 f. fadern eller föräldern är känd för t.ex. en annan dödsbodelägare, gäller i stället den tioåriga preskriptionstiden i 16 kap. 4 § ÄB. Vi har tidigare kommit fram till att det vid assisterad befrukt- ning för ensamstående kvinnor normalt inte ska behöva fastställas något faderskap eller föräldraskap enligt 1 kap. 9 § FB (se vårt för- slag till 1 kap. 3 a § FB). Detta innebär att ett barn som har kommit till på detta sätt normalt inte kommer att ha mer än en rättslig förälder, nämligen modern. Hur förhåller sig detta till reglerna om rätt till arv? Kan spermiegivaren i ett mål om arv efter barnet vinna framgång med en begäran om prejudiciell prövning av faderskapet? Vad ska gälla i den omvända situationen, dvs. när barnet i ett mål om arv efter spermiegivaren gör gällande att spermiegivaren är hans eller hennes far? Vi ska i det följande redogöra för vår bedömning i dessa frågor. Det behöver inte göras någon ändring i Om ett barn har kommit till genom en assisterad befruktning med donerade spermier enligt 6 kap. eller 7 kap. lagen om genetisk integritet m.m., finns det ingen möjlighet att genom dom fastställa spermiegivaren som barnets far (1 kap. 5 § andra stycket FB). Vi har tidigare i betänkandet förslagit att detta ska gälla också vid assisterad befruktning för ensamstående kvinnor. Innehållet i 1 kap. 5 § andra stycket FB måste rimligen vara styrande vid tillämpningen av andra författningar, bl.a. , eller, om så följer av i gällande internationellt privaträttsliga bestämmelser, vid tillämpning i av utländsk lag. Detta innebär enligt vår mening följande. Om faderskapet för en spermiegivare har fastställts genom bekräftelse, är spermiegivaren barnets rättsliga far. Spermiegivaren har då givetvis en rätt till arv efter barnet och vice versa. Om spermie- givaren inte har bekräftat faderskapet, är han däremot inte att anse som barnets rättsliga far. Det förhållandet att man i ett sådant fall inte kan fastställa faderskapet genom dom, måste vara styrande för möjligheten att i ett mål om arv vinna framgång vid en prejudiciell prövning av faderskapet. Regleringen i måste alltså vara styrande vid tillämpningen av och innebära att varken barnet, spermiegivaren eller deras arvingar kan nå framgång vid en sådan prövning. En annan ordning skulle inte bara strida mot den centrala regleringen om föräldraskap i utan också innebära ett kringgående av den regleringen. En annan ordning skulle dessutom framstå som orimlig. Vår slutsats blir således att barnet, spermiegivaren och deras arvingar i dessa fall inte bör kunna nå framgång vid en prejudiciell prövning av faderskapet i ett mål om arv efter den andre. Något behov av ändringar i finns därför inte. Vår bedömning: Den nuvarande ordningen måste innebära att den s.k. spärregeln i 18 kap. 8 § socialförsäkringsbalken inte kan tillämpas i sådana fall där man, trots moderns underlåtenhet att medverka, kommer fram till att förutsättningarna i 1 kap. 3 a § är uppfyllda och att något faderskap eller för- äldraskap således inte behöver fastställas. Det behöver därför inte göras någon ändring i socialförsäkringsbalken. Föräldrar ska svara för sina barns underhåll och denna under- hållsskyldighet gäller normalt till dess att barnen fyller (7 kap. 1 § FB). Om barnet bor hos en förälder och den andra föräldern t.ex. inte betalar något underhållsbidrag till barnet, kan boföräldern ansöka om underhållsstöd. Detsamma gäller om barnet bara har en rättslig förälder. Bestämmelser om underhållsstöd finns i 17–19 kap. SFB. Underhållstöd lämnas normalt till dess att barnet fyller och med högst . Om det finns en underhålls- skyldig förälder, kan han eller hon bli skyldig att återbetala hela eller delar av det stöd som har lämnats till barnet. I 18 kap. 8–12 §§ SFB finns det bestämmelser om undantag från rätten till underhållsstöd. Vi begränsar oss här till att behandla bestämmelserna i 18 kap. 8 § SFB, där det anges följande. Under- hållsstöd ska inte lämnas om barnets mor är boförälder och hon uppenbarligen utan giltigt skäl låter bli att vidta eller medverka till åtgärder för att få faderskapet eller föräldraskapet enligt föräldra- balken fastställt. Enligt förarbetena syftar denna spärregel till att förhindra uppenbara missbruk av förmånen. bara tillämpas i undantagsfall (prop. 1975/76:116 s. 31 och SoU 1975/76:37 s. 18).22 En fråga som utredningen måste ta ställning till är om spärregeln i 18 kap. 8 § SFB behöver ändras till följd av här föreslagna ändringar i (se avsnitt 7.4). Vi ska i det följande redogöra för vår bedömning i denna fråga. Det behövs ingen ändring i socialförsäkringsbalken Den föreslagna regleringen i innebär att ett fader- skap eller föräldraskap enligt 1 kap. 9 § FB inte behöver fastställas om modern har genomgått en assisterad befruktning enligt lagen om genetisk integritet m.m., hon vid behandlingen var en ensam- stående kvinna enligt 1 kap. 5 § den lagen och det med hänsyn till samtliga omständigheter är sannolikt att barnet har avlats genom behandlingen (vårt förslag till 1 kap. 3 a § FB). Regleringen innebär också att socialnämnden ska lägga ner en påbörjad faderskaps- eller föräldraskapsutredning om dessa förutsättningar är uppfyllda (se bl.a. vårt förslag till 2 kap. 7 § andra stycket FB). Om förutsätt- ningarna inte är uppfyllda, ska socialnämnden däremot göra en full- ständig faderskaps- eller föräldraskapsutredning. Vilka konse- kvenser uppkommer om modern inte medverkar i socialnämndens utredning? Det kan i undantagsfall förekomma att socialnämnden, trots moderns underlåtenhet att medverka, gör bedömningen att förut- sättningarna i 1 kap. 3 a § FB är uppfyllda. Våra förslag innebär att socialnämnden då ska lägga ner den påbörjade utredningen. Efter- som det i ett sådant fall inte behöver fastställas något faderskap eller föräldraskap, blir 18 kap. 8 § SFB inte tillämplig. Moderns under- låtenhet att medverka torde dock oftast innebära att socialnämnden måste lägga ner utredningen med stöd av t.ex. 2 kap. 7 § första stycket 1 FB, dvs. på grund av att det visar sig vara omöjligt att få erforderliga upplysningar för bedömning av faderskaps- eller föräldraskapsfrågan. I detta fall bör vanliga regler gälla. Utred- ningen har då nämligen inte lagts ner på grund av att faderskap eller föräldraskap inte behöver fastställas. I ett sådant fall bör det alltså 22 Regeringsrätten (nu ) har i rättsfallet RÅ 2002 ref. 3 prövat om spärregeln kunde tillämpas i ett sådant fall där en ensamstående kvinna har genomgått en insemination i med anonym donator. Domstolen kom fram till att spärregeln inte kunde tillämpas. vara möjligt att tillämpa spärregeln i 18 kap. 8 § SFB. Det bör sam- tidigt tilläggas följande. Om det, mot all förmodan, först senare, t.ex. i ett mål om spärregelns tillämplighet, skulle visa sig att förut- sättningarna i 1 kap. 3 a § FB är uppfyllda, måste utgången dock bli den att spärregeln inte kan tillämpas. Syftet med spärregeln, dvs. att utgöra ett påtryckningsmedel för att få faderskapet eller föräldra- skapet fastställt, är då nämligen inte möjligt att tillgodose. Den nuvarande ordningen måste således innebära att spärregeln i 18 kap. 8 § SFB inte kan tillämpas i sådana fall där man, trots moderns underlåtenhet att medverka, kommer fram till att förut- sättningarna i 1 kap. 3 a § FB är uppfyllda. Detta är en rimlig ord- ning. En underlåtenhet att medverka kan i dessa fall nämligen aldrig anses innefatta ett missbruk av förmånen. Regleringen i 18 kap. 8 § SFB behöver därför inte ändras. Våra förslag: De föreslagna författningsändringarna träder i kraft . I lagen om genetisk integritet m.m. införs det en övergångs- bestämmelse som innebär att spermier som har donerats före de nya bestämmelsernas ikraftträdande inte utan skriftligt sam- tycke från donatorn får användas vid assisterad befruktning för ensamstående kvinnor. De föreslagna ändringarna bör träda i kraft . Med beaktande av den tid som beräknas åtgå för bl.a. remittering och beredning inom , föreslår vi att ändringarna träder i kraft . Våra förslag innebär att en ny grupp av personer, nämligen ensamstående kvinnor, får tillgång till assisterad befruktning inom svensk hälso- och sjukvård. (Smer) har i rapporten befruktning – etiska aspekter (Smer 2013:1) för- ordat att spermier som donerats före regleringens ikraftträdande bara bör kunna användas vid behandling av ensamstående kvinnor om ett förnyat samtycke har inhämtats från spermiegivarna. För detta talar främst att det tidigare lämnade samtycket har lämnats under andra premisser. Den inom vården gällande principen om krav på informerat samtycke talar då för att donatorn bör ges möjlighet att förnya eller ta tillbaka sitt samtycke. Det finns dock även skäl som talar mot en sådan ordning. Ett sådant skäl är att man vid införandet av möjligheten till assisterad befruktning för samkönade par inte hade några sådana föreskrifter. Ett annat skäl är att ordningen skulle innebära ett visst merarbete för de berörda sjukvårdsinrättningarna. Vår uppfattning är att principen om krav på informerat sam- tycke är central inom hälso- och sjukvården och att den bör till- mätas stor vikt. Med hänsyn till denna princip, bör spermier som har donerats före de nya reglernas ikraftträdande inte kunna användas vid behandling av ensamstående kvinnor. Undantag bör gälla om en spermiegivare skriftligen har samtyckt till att hans tidigare donerade spermier får användas även i sådana fall. Donatorn kan själv ta initiativ till det. Man kan också tänka sig att en vård- givare tar kontakt med tidigare , informerar dem om för- fattningsändringarna och efterfrågar ett nytt skriftligt samtycke från dem.1 Ordningen tillgodoser principen om krav på informerat samtycke och ger vårdgivarna en möjlighet att, om prin- cipen tillgodoses, använda även tidigare donerad sperma. Med hänsyn till det anförda föreslår vi att det införs en över- gångsbestämmelse som innebär att spermier som har donerats före de nya bestämmelserna ikraftträdande inte utan skriftligt samtycke från donatorn får användas vid assisterad befruktning för ensam- stående kvinnor.