sou · H2B357 · 2014-08-27 00:00:00 — Förnyelsen sker för av om inte annat har avtalats. Regeln innebär att en sådan försäkring således måste sägas upp för att upphöra vid försäkringstidens slut. Försäkringstagaren får när som helst säga upp en tidsbegränsad försäkring att upphöra vid avtalstidens utgång (se 11 kap. 3 §). Även försäkringsbolaget får säga upp ett tidsbegränsad försäkring till avtalstidens utgång. Uppsägningen ska göras skriftligen och sändas till försäkringstagaren tidigast och senast en månad innan avtalstiden går ut. Den ska för att få verkan innehålla en förfrågan om försäkringstagaren vill ha förmånsavtalet förnyat. Begär försäkringstagaren att försäkringen förnyas, gäller uppsägningen bara om det finns särskilda skäl att vägra försäkring med hänsyn till sådana omständigheter som anges bestämmelsen om kontraheringsplikt (se 11 kap. 1 § första stycket). Bestämmel- serna om samtycke till att inhämta hälsouppgifter gäller även vid förnyelse av försäkring (se 11 kap. 1 a §). Uppsägning eller ändring av en försäkring En försäkringstagare får när som helst säga upp försäkringen att upphöra eller vid viss framtida tidpunkt (11 kap. 5 §). Om inte annat anges, får uppsägningen verkan dagen efter den dag då den kom fram till försäkringsbolaget. I samband med uppsägningen har försäkringstagaren betydande principiella möjligheter att få försäkringen ändrad till premiefri försäkring (fribrev) eller få den återköpt. För försäkringsavtal som har ingåtts eller förnyats fr.o.m. finns det dessutom möjlighet att få försäkringens hela värde överfört till en annan försäkring (flytträtt). Den lagstadgade- respektive den frivilliga flytträtten behandlas något mer utförigt nedan. Särskilt om den lagstadgade flytträtten I 11 kap. 5 § andra stycket FAL ges försäkringstagaren en ovillkorlig rätt att i samband med uppsägningen, och utöver att få försäkringen ändrad till fribrev eller återköpt, få hela försäkringens värde överfört till en annan försäkring. Denna rätt gäller i den mån inte rätt till överföring saknas enligt inkomstskattelagen (1999:1229, IL). Som framgått är det försäkringstagaren som har den ovillkorliga rätten att enligt civilrätten överföra värdet av en pensionsförsäkring. Att det är försäkringstagaren som getts denna rätt innebär att det för individuella tjänstepensionsförsäkringar, för vilka det i de allra flesta fallen är arbetsgivaren som är försäkringstagare, också är denne som har rätt att flytta. Det finns således en viktig skillnad mellan flytträtten för privat livförsäkring och individuell tjänstepensions- försäkring i detta avseende. Försäkringstagarens rätt att förfoga över en försäkring med ett oåterkalleligt förmånstagarförordnande, vilket regelmässigt är fallet vid tjänstepensionsförsäkringar tecknade av en arbetsgivare, inskränks dock genom att försäkringstagaren inte får förfoga över försäkringen på ett sätt som inskränker förmåns- tagarens rätt utan dennes samtycke (se 14 kap. 9 § andra stycket FAL). Denna bestämmelse har i branschen tolkats som att en arbetsgivare som vill flytta en arbetstagares tjänstepensions- försäkring har behövt dennes medgivande för att vidta en sådan disposition. Av förarbetena framgår att återköp som regel inte ska kunna ske utan förmånstagarens samtycke (se prop. 2003/04:150 s. 551). I det sammanhanget bör även nämnas den dispositiva regeln i 1 kap. 5 § FAL som föreskriver att när en arbetsgivare tecknar en individuell personförsäkring till förmån för en anställd på dennes liv eller hälsa, anses den anställde som försäkringstagare vid tillämpning bl.a. av 14 kap. FAL. Enligt 14 kap. 9 § har försäkringstagaren (arbets- givaren) rätt att förfoga över försäkringen genom överlåtelse, pant- sättning eller annars på annat sätt än genom förmånstagar- förordnande. Om inte annat avtalats kan den försäkrade (den anställde) således förfoga över försäkringen på detta sätt. I sammanhanget är det viktigt att betona att det finns ytterligare begränsningar i den lagstadgade flytträtten. Dessa begränsningar är kopplade till försäkringens art och framgår av den civilrättsliga regleringen (se 11 kap. 5 § andra stycket FAL). Begränsningen innebär att regeln är tillämplig endast på försäkringar med sparande som kan åsättas ett positivt återköpsvärde och där återköp är möjligt av försäkringstekniska skäl. Som nämnts bygger vidare flytträtten bl.a. på att försäkrings- tagaren i samband med momenten uppsägning och återköp inte fritt får förfoga över försäkringens värde, utan värdet måste i enlighet med skatterätten direkt flyttas över till en annan pensionsförsäkring som tecknats i samband med överföringen (se 58 kap. 18 § tredje stycket IL). Det innebär med nuvarande regler att försäkringens värde inte kan flyttas till en redan befintlig pensionsförsäkring utan att ett nytt avtal måste tecknas till vilket tillgodohavandet kan flyttas. I nämnd paragraf i IL finns en rad ytterligare krav uppställda för att en överföring ska medges. Även den nya försäkringen ska vara en pensionsförsäkring och försäkringens hela behållning ska överföras direkt från den gamla försäkringsgivaren till ett nytt avtal hos den nya försäkringsgivaren eller från ett avtal till ett annat nytt avtal hos samma försäkringsgivare. Det är enligt gällande lagstift- ning därmed inte heller möjligt att flytta delar av försäkringens värde till ett nytt försäkringsavtal och behålla en del av värdet i det befintliga försäkringsavtalet. Inte heller är det möjligt att flytta försäkringens värde till mer än ett annat försäkringsavtal utan reglerna innebär att hela försäkringens värde ska flyttas till ett och samma nytecknade försäkringsavtal. Av förarbetena till den skatterättsliga flytträttsregeln framgår vidare att en förutsättning för att en överföring ska medges är att det nya avtalet kan ses som en direkt fortsättning av det gamla försäkringsavtalet och att det gamla och nya avtalet därmed ur skattesynpunkt kan betraktas som samma avtal (se prop. 1998/99:87 s. 326 f.). Vidare anges i 58 kap. 18 § tredje stycket IL att försäkringstagaren i samband med överföringen ska teckna den nya försäkringen hos samma eller annan försäkringsgivare och med samma person som försäkrad. Det ska således vara samma försäkringstagare som tecknar den gamla och den nya försäkringen. Överföring kan ske till en försäkring som meddelats i en svensk försäkringsrörelse eller försäkringsgivare som bedriver verksamhet från ett fast driftställe i en utländsk stat inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES). I förarbetena anges att det är den försäkringsgivare med vilken avtal ursprungligen har träffats som har skyldigheten att innan försäk- ringens värde överförs kontrollera att det avtal dit värdet ska överföras uppfyller de krav som gäller för att försäkringen ska anses som en pensionsförsäkring (se prop. 1998/99:87 s. 327, 328 och 450 samt prop. 1999/2000:9 s. 71 och 80). I en sådan överföring som beskrivs ovan ingår ett moment av återköp, då det är försäkringens återköpsvärde och inte tillgångarna som hör till försäkringen eller försäkringsavtalet i sig som överförs. Inför en sådan överföring måste försäkringsföretaget således avsluta försäkringen, vid behov avyttra tillgångar och därefter överföra värdet av den avslutade försäkringen till det nya försäkringsavtalet. Försäkringstagarens civilrättsliga och ovillkorliga rätt till överföring av hela återköpsvärdet av en individuell försäkring som följer av FAL är således vad som utgör den lagstadgade flytträtten. Till denna rätt tillkommer en rätt till återbäring enligt försäkringsrörelselagen (2010:2043, FRL). Denna rätt innebär att försäkringstagaren vid en flytt ska ha rätt till återbäring enligt samma fördelning och principer som skulle ha gällt vid försäkringsfall (se 11 kap. 18 §, 12 kap. 69 § och 13 kap. 23 § FRL). Till skillnad från rätten till återköpsvärdet är denna rätt inte ovillkorlig utan försäkringsgivaren ges en möjlighet att avvika från den om det är försvarligt med hänsyn till det kvarvarande försäkringstagar- kollektivets rätt till återbäring eller försäkringsgivarens ekonomiska situation. Värt att notera är att det i lagstiftningen inte finns inskrivet något krav på mottagande försäkringsgivare att erbjuda vissa typer av försäkringar. En försäkringstagare som vill få sin försäkring återköpt och värdet av den överförd till en annan försäkring kan därmed endast göra detta om försäkringsföretaget till vilket det vill flytta erbjuder den typen av försäkring som uppfyller de krav i IL som måste vara uppfyllda för att överföring ska medges. Den frivilliga flytträtten – en skatterättslig möjlighet till överföring av pensionskapital Den lagstadgade flytträtten som gäller för avtal tecknade eller senare och som beskrivs ovan ska jämföras med den s.k. frivilliga flytträtten som infördes . Denna skatterättsliga möjlighet till överföring ger till skillnad från den civilrättsliga inte försäkringstagaren en ovillkorlig rätt utan denna medger endast att överföring kan ske, i det fall att kraven som ställs upp är uppfyllda. Den frivilliga flytträtten bygger enbart på den ändring i skattelagstiftningen som genomfördes i samband med försäkringsrörelsereform och som innebär en möjlighet för försäkringstagaren att utan skattekonsekvens överföra hela pensionsförsäkringens värde direkt till en annan pensionsförsäkring meddelad av samma eller annan försäkringsgivare om försäkrings- tagaren tecknar den i samband med överföringen. Den frivilliga flytträtten bygger således inte på någon civilrättslig rättighet för försäkringstagaren att överföra försäkringens värde. För att försäk- ringstagaren ska ha möjlighet att flytta värdet av en försäkring i dessa fall krävs i stället att en sådan rätt förhandlats fram mellan försäkringstagare och försäkringsföretaget och att rätten finns inskriven i försäkringsavtalet. Denna frivilliga rätt till flytt av värdet av en pensionsförsäkring kompletterar den lagstadgade flytträtten. Försäkringstagarens rätt till fortsatt försäkring efter återköp Om försäkringsbolaget har återköpt en livförsäkring med spar- moment har försäkringstagaren, om annat inte har avtalats, rätt att utan ny hälsoprövning fortsätta försäkringen som en ren risk- försäkring (se i övrigt 11 kap. 6 § FAL). Försäkringsbolagets rätt att säga upp eller ändra försäkringen För försäkringsbolagets vidkommande gäller att det får göras förbehåll om rätt att säga upp eller ändra en sjuk- eller olycksfalls- försäkring vid slutet av en premieperiod om förbehållet behövs på grund av försäkringens art eller någon annan särskild omständighet. Under samma förutsättningar får bolaget göra förbehåll om att ändra en livförsäkring vid slutet av en premieperiod (se i övrigt 11 kap. 7 § FAL). Försäkringens upphörande på grund av försäkringsbolagets konkurs m.m. Om försäkringsbolaget försätts i konkurs, har konkursboet enligt 11 kap. 8 § FAL rätt att säga upp en sjuk- och olycksfallförsäkring med fjorton dagars uppsägning. Av 5 § framgår att försäkrings- tagaren alltid har rätt att säga upp en personförsäkring att upphöra . Upphör en personförsäkring att gälla på grund av konkurs, har försäkringstagaren och andra som lider skada på grund av detta rätt till skadestånd. Försäkringstagaren och andra som lider skada har rätt till skadestånd enligt 11 kap. 9 § FAL om en personförsäkring upphör att gälla på grund av att 1.försäkringsbolaget vid en utmätning saknar tillgångar till full betalning av utmätningsfordringen, förklarar sig ställa in sina betalningar eller annars kommer på obestånd, eller 2.försäkringsbolagets rätt upphör att bedriva marknadsföring och att ingå nya försäkringsavtal om risker som är belägna i eller att alls driva försäkringsrörelse. Om försäkringsbolaget har trätt i likvidation, tillämpas 8 §. En sjuk- eller olycksfallsförsäkring upphör att gälla efter likvidationens början, om inte försäkringstagaren har sagt upp den (se 11 kap. 10 §). Rätten till försäkringens värde när försäkringen upphör att gälla m.m. När en personförsäkring upphör att gälla, ska försäkringsbolaget ställa försäkringens värde till försäkringstagarens förfogande, även om företaget i övrigt är fritt från ansvar. Om försäkringsbolaget i annat fall, på grund av dröjsmål med premiebetalningen, har varit helt eller delvis fritt från ansvar under någon del av avtalstiden, ska premien eller återbäringen anpassas efter detta (se 11 kap. 11 §). Allmän skyddsreglering beträffande tjänstepensionsförmånsavtalet För tjänstepensionstecknare, tjänstepensionsberättigade och andra förmånstagare i ett individuellt tjänstepensionsförmånsavtal bör det finnas en grundläggande civilrättslig skyddsreglering av motsvarande omfattning som för individuella personförsäkringar i FAL. Genom en hänvisning till 11 kap. FAL bör därför i huvudsak tas in mot- svarande bestämmelser om förmånsavtal som gäller försäkrings- avtalet vid individuell personförsäkring. Det finns inte någon anledning att avvika från den naturliga utgångspunkten att regleringarna för olika aktörer på tjänste- pensionsmarknaden i grunden ska vara konkurrensneutrala. Denna utgångspunkt bör även gälla regleringen av det civilrättsliga förhållandet mellan företagen och dess kunder. Det finns dessutom ett stort kundintresse i att inte begränsa den lagstadgade flytt- rätten, och inte heller den frivilliga flytträtten. Detta skulle kunna bli konsekvensen av nu föreslagen reglering av tjänstepensions- företag. Därför föreslås att det inte bara införs flytträtt till ett annat tjänstepensionsförmånsavtal utan även till försäkring. av en individuell tjänstepensionsförsäkring bör utvidgas till att även omfatta ett tjänstepensionsförmånsavtal. Justeringar bör genomföras i IL för att möjliggöra denna reform, men även för att möjligheten till den frivilliga flytträtten inte ska begränsas. 13.3.3Begränsning av tjänstepensionsföretagets ansvar Förslag: Genom hänvisning till 12 kap. försäkringsavtalslagen införs motsvarande bestämmelser om begränsning av tjänste- pensionsföretagets ansvar som gäller begränsning av försäkrings- bolagets ansvar vid individuell personförsäkring. För rätt bedömning av försäkringsrisken är det viktigt att svaren i försäkringsansökan är riktiga och fullständiga. FAL reglerar försäk- ringstagarens och den försäkrades upplysningsplikt och påföljderna när någon uppgift är ofullständig eller oriktig. Följderna av oriktiga uppgifter beskrivs också i bolagets försäkringstekniska riktlinjer. Detta är normalt också angivet i de allmänna villkoren. I 12 kap. 1 § FAL slås fast att försäkringstagaren och den försäkrade är skyldiga att på försäkringsbolagets begäran lämna upplysningar som kan ha betydelse för frågan om försäkringen ska meddelas, utvidgas eller förnyas. Försäkringsbolaget får också begära sådana upplysningar om försäkrings- tagarens ekonomiska förhållanden som är av betydelse för försäkringens utformning. Försäkringstagaren och den försäkrade ska ge riktiga och fullständiga svar på försäkringsbolagets frågor. Vid bedömning av om oriktiga uppgifter föreligger och resultatet av denna bedömning, görs skillnad mellan svikliga uppgifter och oriktiga uppgifter i andra fall (12 kap. 2 § FAL). Om försäkringstagagaren vid fullgörande av sin upplysningsplikt har förfarit svikligt eller i strid mot tro och heder, är avtalet ogiltigt enligt vad som sägs i lagen (1915:218) om avtal och andra rätts- handlingar på förmögenhetsrättens område och försäkringsbolaget fritt från ansvar för försäkringsfall som inträffar därefter. I fråga om betald riskpremie tillämpas 5 kap. 6 § FAL (se nedan). Har försäkringstagaren eller den försäkrade annars uppsåtligen eller av oaktsamhet som inte är ringa lämnat oriktiga eller ofull- ständiga uppgifter av betydelse för riskbedömningen och kan försäkringsbolaget visa att det inte skulle ha meddelats försäkring om upplysningsplikten hade fullgjorts, är bolaget fritt från ansvar för inträffade försäkringsfall. Kan försäkringsbolaget visa att det skulle ha meddelat försäkring mot högre premie eller i övrigt på andra villkor än som avtalats, är dess ansvar begränsat till vad som svarar mot den premie och de villkor i övrigt som har avtalats. Har försäkringsbolaget inte tagit återförsäkring som annars skulle ha tecknats, ska ansvaret anpassas efter detta. Dessa bestämmelser får inte tillämpas i den mån detta skulle leda till resultat som är oskäligt mot försäkringstagaren eller hans rättsinnehavare. Om försäkringsbolaget får kännedom om att upplysningsplikten har åsidosatts, får bolaget (enligt 12 kap. 3 § FAL) säga upp försäkringen för upphörande eller ändring. Uppsägningen ska göras skriftligen och med tre månaders uppsägningstid, räknat från det att försäkringsbolaget avsände den. Skulle försäkringsbolaget, om upplysningsplikten hade full- gjorts, ha meddelat försäkring mot högre premie eller i övrigt på andra villkor än som avtalats, har försäkringstagaren rätt till fortsatt försäkring med det försäkringsbelopp som svarar mot den premie och de villkor i övrigt som avtalats. Begäran om fortsatt försäkring ska framställas före uppsägningstidens utgång. I uppsägningen ska anges under vilka förutsättningar en försäkringstagare har rätt till fortsatt försäkring. Saknas denna uppgift, får uppsägningen ingen verkan. Försäkringsbolaget får (enligt 12 kap. 4 § FAL) inte åberopa att upplysningsplikten har åsidosatts, om det då insåg eller borde ha insett att upplysningarna var oriktiga eller ofullständiga. Detsamma gäller om upplysningarna saknade eller senare har upphört att ha betydelse för avtalets innehåll. Vid livförsäkring för dödsfall får försäkringsbolaget åberopa att upplysningsplikten har åsidosatts, bara om dödsfallet har inträffat från det att upplysningarna lämnades eller om för- säkringsbolaget har lämnat meddelande om ansvarsbegränsning . Dessa bestämmelse – med undantag för regeln om betydelselösa upplysningar – gäller inte om försäkringstagaren har förfarit svikligt eller i strid mot tro och heder. Gäller försäkringen för följder av sjukdom eller kroppsfel, får försäk- ringsbolaget (enligt 12 kap. 5 §) göra särskilt undantag för sådana sjukdomar och kroppsfel som försäkringstagaren hade när avtalet ingicks, bara om undantaget grundar sig på upplysningar om försäkringstagaren som bolaget har inhämtat, eller behövs på grund av försäkringens art eller någon annan särskild omständighet (se i andra stycket vissa undantag från denna regel vid förnyelse eller utvidgning av försäkringen). Om försäkringsbolaget har förbehållit sig ansvarsfrihet när försäk- ringstagaren deltar i särskilt angivna verksamheter eller är utsatt för särskilt angivna risker, ansvarar det (enligt 12 kap. 6 § FAL) ändå för försäkringsfall som inträffar under sådana omständigheter men som inte sammanhänger med den särskilda verksamheten eller risken. Försäkringsbolaget får (enligt 12 kap. 7 §) göra försäkringens giltighet och utformning beroende av försäkringstagarens levnads- förhållanden, såsom hans yrkesverksamhet, bostadsort eller liknande, under de förutsättningar som anges i 3 kap. 7 § och ålägga försäkringstagaren att anmäla ändringar i sådana förhållanden till bolaget. Underlåter försäkringstagaren uppsåtligen eller av oaktsamhet som inte är ringa att göra en sådan anmälan senast vid första premiebetalningen efter ändringen, är bolagets ansvar vid försäkringsfall begränsat enligt vad som sägs i 2 § andra och tredje styckena. En förutsättning är dock att bolaget i samband med krav på premien har upplyst försäkringstagaren om hans anmälnings- skyldighet och om följderna av att denna inte fullgörs. Försäkringsbolaget får inte göra sitt ansvar beroende av att försäkringstagarens hälsotillstånd inte försämras. Om försäkringstagaren (enligt 12 kap. 8 §) uppsåtligen har fram- kallat ett försäkringsfall, är försäkringsbolaget fritt från ansvar. Vid sjukförsäkring gäller detta inte om den försäkrade var eller allvarligt psykiskt störd. Har den försäkringstagaren begått självmord, ansvarar försäk- ringsbolaget dock, om det har gått från det att försäkringsavtalet ingicks eller, , om det måste antas att försäkringen tecknades utan tanke på självmordet. Om en tidsbegränsad försäkring som endast avser dödsfall har förnyats, räknas ettårstiden för det första avtalet. Har den försäkrade (enligt 12 kap. 9 §) vid sjuk- eller olycksfallsförsäkring genom grov vårdslöshet framkallat ett försäkringsfall eller förvärrat dess följder, kan utbetalningen sättas ned såvitt angår honom efter vad som är skäligt med hänsyn till hans förhållanden och omständigheterna i övrigt. Detsamma gäller om försäkringstagaren annars måste antas ha handlat eller underlåtit att handla i vetskap om att detta innebar en betydande risk för att skadan skulle inträffa. Dessa bestämmelser i 12 kap. 9 § gäller inte om den försäkrade var eller allvarligt psykiskt störd. Undantag från bestämmelserna om begränsning av försäkringsbolagets ansvar Försäkringsbolaget kan (enligt 12 kap. 10 §) inte åberopa förbehåll om ansvarsfrihet enligt 6 § eller bestämmelserna om framkallande av försäkringsfall enligt 8 eller 9 §, om försäkringstagaren handlade för att förebygga skada på person eller egendom under sådana omständigheter att handlingen kan anses försvarlig. Meddelande om att ansvarsbegränsning åberopas När försäkringsbolaget får kännedom om ett förhållande som kan medföra ansvarsfrihet vid försäkringsfall eller uppsägningsrätt, ska bolaget (enligt 12 kap. 11 §), om det vill göra gällande att dess ansvar ska begränsas eller att det har rätt till uppsägning, utan oskäligt dröjsmål lämna ett skriftligt meddelande om detta till försäkringstagaren. Ett sådant ska lämnas också till den försäkrade och till den som har fått försäkringen i pant eller är förmånstagare enligt ett oåterkalleligt förmånstagarförordnande, om hans rätt är känd för försäkringsbolaget. Försummar försäkringsbolaget att lämna ett sådant meddelande, får det inte åberopa förhållandet mot den som skulle ha fått meddelandet, om inte försäkringstagaren eller den försäkrade har förfarit svikligt eller i strid mot tro och heder. Vissa fall av s.k. omfattningsvillkor I 12 kap. 12 § FAL finns bestämmelser om betydelsen av vissa fall av omfattningsvillkor. Skälen för förslaget: Dessa väl avvägda, tvingande bestämmelser om begränsning av försäkringsbolagets ansvar vid individuella personförsäkringar bör i motsvarande mån genom hänvisning till 12 kap. FAL införas beträffande begränsningar av tjänstepensions- företagets ansvar för individuella tjänstepensionsförmånsavtal. Bestämmelsen i 12 kap. 2 § andra stycket FAL om återförsäkring blir dock inte tillämplig eftersom något sådant institut inte förekommer i tjänstepensionsrörelselagen. Förslag: Genom hänvisning till 13 kap. försäkringsavtalslagen införs motsvarande bestämmelser om premien vid ett individuellt tjänstepensionsförmånsavtal som gäller premien vid individuell personförsäkring. När premien behöver betalas Den första premien för en personförsäkring behöver (enligt 13 kap. 1 §) inte betalas tidigare än från den dag då försäk- ringsbolaget avsände ett krav på premien till försäkringstagaren. Detta gäller dock inte om försäkringen ska tecknas genom att försäkringstagaren betalar premien eller om försäkringen annars är giltig bara under förutsättning att premien betalas innan försäkringstiden börjar. Premien för en senare premieperiod behöver inte betalas tidigare än en månad från den dag då försäkringsbolaget avsände krav på premien till försäkringstagaren. Om premieperioden är högst en månad, ska premien dock betalas på periodens första dag. Om särskilda premieperioder inte har avtalats, ska senare premie för försäkringen betalas inom en månad från den dag då försäkrings- bolaget avsände krav på premien till försäkringstagaren. Detta gäller också betalning av premien när en tidsbegränsad försäkring förnyas på grund av utebliven uppsägning. Uppsägning på grund av dröjsmål med premien