sou · H2B386 · 2014-12-19 00:00:00 — För det fall incita- menten att efterforska ekonomisk brottslighet och möjligheter till återvinning minskar, kommer statens kostnadsansvar att öka i mot- svarande mån. Det är heller inte säkert att det skulle vara möjligt att faktiskt realisera kostnadsbesparingar bara genom att införa ett timarvoderingssystem i avskrivningskonkurser. Betydande tillämp- ningsproblem kan sannolikt förväntas för tillsynsmyndigheter och domstolar. Arvodet består av två komponenter, dels timarvodet, dels hur många timmar förvaltaren arvoderar i konkursen. Ett lägre timarvode måste kombineras med en oförändrad mängd arvoderade timmar för att en faktisk kostnadsdämpning ska realiseras. Sänkt ersättning men fler timmar med andra än de nuvarande affärsjuristerna som konkursförvaltare leder inte till någon kost- nadsreducering. Tillämpande myndigheter skulle alltså på något sätt – utifrån gällande timkostnadsnorm – tvingas säkerställa att förval- taren inte arvoderar fler timmar än som görs i motsvarande kon- kurser . Lyckas myndigheterna inte med det finns det en uppenbar risk att ett timarvoderingssystem inte kommer att leda till lägre kostnader i avskrivningskonkurser. Även om man skulle föreslå en förhöjd timkostnadsnorm skulle det vara problematiskt eftersom det inte finns skäl att debitera så mycket i alla konkurser. Vi vill därför avråda från införande av ett timarvoderingssystem för konkursförvaltare. Förslag: Befintlig taxa ska utökas till att omfatta 16 timmars arbete. I taxan ska ingå ersättning för en och en halv timmes tids- spillan. Eftersom kostnadsdämpning är prioriterat i våra direktiv har vi över- vägt om det finns andra kostnadsdämapande alternativ på konkurs- området. Ett alternativ till en timkostnadsnorm, som Konkurslagskom- mittén föreslog, skulle kunna vara att taxa ska tillämpas även i mindre konkurser som avslutas med utdelning i förenklad form. Som kommittén uttalade skulle de arbetsuppgifter som förvaltaren ställs inför i dessa fall kunna anses vara likartade de vid en avskrivningskonkurs och mer sällan av invecklad beskaffenhet och arbetet skulle också, i vart fall i grova drag, kunna förutses. Vad som kan tillkomma i dessa konkurser i jämförelse med avskriv- ningskonkurser är realisation av boets egendom och, sedan konkurs- kostnaderna och annan skuld som boet har ådragit sig har betalats, utbetalning av medlen till ett fåtal borgenärer. En taxa skulle så- ledes kunna övervägas även för nu angivna fall. En förutsättning för att taxa ska vara relevant och få en kostnadsdämpande effekt är dock att taxan i praktiken kommer att kunna tillämpas på flertalet kon- kurser taxan är avsedd att reglera. I denna del kan, i likhet med vad som framfördes i det tidigare lagstiftningsarbetet, fortfarande hävdas att det arbete som förval- tare måste lägga ned i tillgångskonkurser varierar högst avsevärt, bl.a. beroende på konkursboets omfattning, om konkursgäldenären drivit rörelse och vilket slag av rörelse det gäller, antalet fordrings- ägare m.m. Det skulle alltså fortfarande vara mycket svårt att urskilja vilken typ av konkurs som skulle tjäna som riktmärke vid taxesättning och för att undvika stötande resultat skulle man be- höva frångå taxan i många fall, kanske till och med i flertalet fall. Det sagda innebär alltså alltjämt att det viktigaste skälet för taxa faller bort, dvs. att taxan ska kunna tillämpas på flertalet aktuella konkurser. En ytterligare risk, för det fall även nu angivna konkurser skulle ersättas enligt taxa, är att risken för att ekonomisk brottslighet förblir outredd ökar. Dessa konkurser kan variera mycket i kom- plexitet vilket kan innebära att förvaltaren i vissa fall inte ges möj- lighet att efterforska sådana misstankar. Även intresset av att nog- grant undersöka t.ex. återvinningsmöjligheter kan minska, vilket i sin tur kan innebära att staten får täcka större del av kostnaderna då mindre medel kan komma att tillgodogöras konkursboet. Vi föreslår således inte någon utvidgning av det taxesatta om- rådet till att omfatta konkurser med visst utdelningsförfarande. Det skulle också kunna övervägas om det skulle vara lämpligt att för just dessa mindre konkurser införa ett timarvoderingssystem. Det är dock vår uppfattning att de tidigare redovisade argumenten mot ett timarvoderingssystem för avskrivningskonkurserna gör sig lika starkt gällande även beträffande de mindre konkurserna. Utöver dessa argument kan även samma argument som talar mot en taxe- sättning av de mindre konkurserna även tala emot ett införande av ett timarvoderingssystem för dessa. Det skulle otvivelaktigt med- föra svåra gränsdragningsproblem om vilka konkurser som skulle arvoderas enligt vilket system. En sådan lösning föreslås således inte heller. Ett annat alternativ, som vi tror mer på, skulle kunna vara att utöka tillämpningsområdet för den befintliga taxan, dvs. att låta fler konkurser än omfattas av det taxesatta området. Så som den nuvarande konkursförvaltartaxan är uppbyggd med basen i timkostnadsnormen för rättshjälp utgör taxebeloppet exklusive mervärdesskatt. Det motsvarar ett arbete à . Som angetts får taxe- beloppet endast överskridas om ärendet krävt avsevärt mer arbete än normalt och endast när rätten finner att skälig ersättning över- stiger taxan med minst hälften. I praktiken är därmed gränsen för överskridande av taxan eller . Det sagda inne- bär att en konkursförvaltare för det nuvarande taxebeloppet måste arbeta mot en ersättning om . Antalet konkurser där det saknas tillgångar har rent generellt ökat. var det mest mindre seriösa företag eller nybildade företag som kom att arvoderas enligt taxan. finns det även en hel del andra tillgångslösa företag, vilkas konkurser avslutas med arvode enligt konkursförvaltartaxan. Som redogjorts för brukar taxebeloppet kunna överskridas när konkursutredningen inrymmer komplicerade återvinningsfrågor eller brottsefterforskande moment eller då det finns många anställda trots att det saknas realiserbara tillgångar i konkursen. Det sistnämnda gäller enligt uppgift vanligt- vis konkursbolag av typen konsult- och städfirmor, men även före- tag inom kunskapsintensiva branscher. Det är, enligt vad vi erfarit, inte ovanligt med avskrivningskonkurser där konkursbolaget har haft upp till 30 anställda utan att några nämnvärda tillgångar exi- sterar i konkursen. Många företag i storstadsregionerna hyr eller leasar lokaler och fordon eller maskiner. Trots att de har många anställda saknar de materiella tillgångar. I dessa konkurser aktuali- seras ofta frågan om ersättning ur den statliga lönegarantin. Det leder i sin tur till att den utredning som konkursförvaltaren be- höver göra kan bli omfattande. Trots detta har inte statens kost- nader för konkurser ökat särskilt mycket . Utredningar om återvinning, brott och uppsägning av och löne- garanti till före detta anställda kan inrymma komplicerade moment. Det är således viktigt att konkursförvaltarnas specialistkunskaper kan tillvaratas även i avskrivningskonkurser utan att konkurs- förvaltarna känner sig begränsade av ett omfattande taxesystem. Att specialister skulle anlitas att hantera även konkurser där boet saknar tillgångar var en viktig del vid införandet av den nya kon- kurslagen. Att konkurskostnader ersätts av det allmänna har inne- burit att konkursförvaltarna även på större advokatbyråer har kunnat motiveras att hantera konkurser som leder till avskrivning. Trots detta skulle en viss justering i taxan kunna motiveras. Vi föreslår i denna del att den befintliga taxan utökas till att inrymma 16 timmars arbete i stället som 12 timmars arbete. Arbete motsvarar ett ersättnings- belopp om exklusive mervärdesskatt. Förslaget att taxan ska inrymma fler timmar än kommer att innebära att fler konkurser än kommer att inrymmas under det taxesatta området, dvs. taxan kommer att gälla även för kon- kurser som arvoderas från . Av den statistik vi inhämtat framgår att det i det aktuella inter- vallet rör sig om cirka 300 konkurser . Förslaget att utöka den befintliga taxan till att omfatta även arvoden från upp till kan enligt beräkningar från innebära en besparing för staten på mellan en till . Det kan antas att den förändring till det sämre för konkurs- förvaltarna som en ökning med cirka fyra timmars arbete inom ramen för taxebeloppet innebär eliminerar den lilla kostnadsökning som ändå ägt rum , utan att en sådan förändring av taxan skulle behöva leda till de många nackdelar som införandet av en timkostnadsnorm skulle kunna innebära. Motsvarande argumentation kan anläggas när det gäller ersätt- ning för tidsspillan. omfattas ersättning för en timmes tids- spillan av taxan. Viss ytterligare besparing kan ske om man låter en och en halv timmes tidsspillan omfattas av taxan i stället för som . Statistik över hur stor del av ersättningen till konkursförvaltare som avser tidsspillan när det gäller avskrivningskonkurser saknas. Någon exakt beräkning av hur stor en besparing i denna del skulle bli för staten kan därför inte göras. En grov uppskattning kan dock göras med utgångspunkt från antalet avskrivningskonkurser . var antalet avskrivningskonkurser med taxa 2 757. Om ytterligare en halvtimmes tidsspillan ingick i taxan (1 170/2=585 kr) i varje sådan konkurs skulle besparingen för staten bli cirka 1,6 mil- joner kr (2 757 x 585 kr=1 612 845 kr), förutsatt att begäran om ersättning för tidsspillan görs i varje avskrivningskonkurs med taxa. Mot denna bakgrund föreslår vi således att taxan framledes ska om- fatta ersättning för en och en halv timmes tidsspillan. Totalt innebär vårt förslag i denna del en kostnadsbesparing för staten om cirka 2,5–3,. Besparingen kan framstå som obetydlig men kan vara ett sätt att dämpa en förväntad kost- nadsökning. Vi föreslår därför att den befintliga taxan utökas till att omfatta 16 timmars arbete samt att i taxan ska ingå ersättning för en och en halv timmes tidsspillan. Det är som, efter bemyndigande av regeringen, fastställer den taxa som ska tillämpas vid bestämmande av arvode till förvaltaren om konkursen avskrivs enligt 10 kap. 1 § konkurs- lagen. Gällande föreskrifter är föreskrifter om konkursförvaltartaxa (DVFS 2013:12). För det fall vårt förslag i denna del godtas bör föreskrifterna ändras. Det är en uppgift för att ändra föreskrifterna. Vi lämnar därför inte något författningsförslag i denna del. Ändringarna bör avse 3, 5 och 7 §§, vilka paragrafer reglerar när taxan får överskridas och när över- skridande av taxan får ske samt hur stor andel ersättning för tids- spillan som ska anses ingå i taxebeloppet. Utöver vad som nämnts i det föregående har vi diskuterat om det vore lämpligt att föreskriva att sökande borgenär, med undan- tag för staten, ska stå en större del av kostnaderna vid avskriv- ningskonkurser än . Ett alternativ skulle t.ex. kunna vara att föreskriva att en sådan sökande ska betala högst ett belopp som motsvarar tre tiondelar av det vid tiden för konkursbeslutet gällande prisbasbeloppet enligt 2 kap. 6 och 7 §§ konkurslagen, i stället som en tiondel av prisbasbeloppet. En sådan lösning skulle innebära en besparing för staten om cirka 2,1 mil- joner kronor och skulle också kunna innebära att s.k. serie- konkurser undviks i möjligaste mån. I andra länder står sökande borgenär för en större del av kostnaderna än i (jfr t.ex. ). Ett annat kostnadsdämpande förslag skulle kunna vara att vara höja tillsynsavgifterna i konkurser, vilka inte höjts . Förslagen i sistnämnda delar torde emellertid inte omfattas av utredningens direktiv varför vi inte närmare har undersökt dessa. Vi vill dock peka på dessa möjligheter som alternativ för framtida utredningar. Förslag: Lagändringarna ska träda i kraft den dag regeringen be- stämmer. Äldre bestämmelser om återbetalningsskyldighet för dömda ska fortfarande gälla om offentlig försvarare har förordnats före ikraftträdandet. Detsamma ska gälla för andra biträden som har förordnats före ikraftträdandet och vars ersättning påverkar den dömdes återbetalningsskyldighet. Den föreslagna bestämmelsen om återbetalningsskyldighet för kostnader för salivprov ska inte tillämpas när provet har tagits före ikraftträdandet. Äldre bestämmelser ska tillämpas när rättshjälp beviljats eller ansökan om rättshjälp har lämnats in till domstol eller Rätts- hjälpsmyndigheten före ikraftträdandet. Det är angeläget att våra förslag genomförs så fort som möjligt. kräver flera av de förändringar vi föreslår ett mer eller mindre omfattande förberedelsearbete. När det förberedande arbetet kan vara slutfört är svårt att bedöma . En del av våra förslag kräver inte förberedande insatser i samma omfattning. Det gäller t.ex. förslagen om ändrade bestämmelser när det gäller målsägandebiträde och förslagen om ändrade bestämmelser när det gäller ersättning till konkursförvaltare. Det finns inget som hindrar att den typen av förslag genomförs tidigare än de som kräver mer omfattande förberedelser. Enligt vår mening bör det överlåtas på regeringen att bestämma tidpunkten för ikraftträdandet. När det gäller processrättslig lagstiftning är huvudregeln att nya regler blir gällande. Det innebär att sådana regler ska tillämpas på varje processuell företeelse som inträffar efter det att regleringen trätt i kraft. Det får dock anses rimligt att den som fått en offentlig försvarare förordnad för sig kan överblicka de eko- nomiska konsekvenserna av förordnandet. De av oss föreslagna nya bestämmelserna om återbetalningsskyldighet bör därför inte tillämpas när en offentlig försvarare, eller annat biträde som påverkar åter- betalningsskyldigheten, förordnats före ikraftträdandet. Vidare bör den föreslagna bestämmelsen om återbetalningsskyldighet för kost- nader för salivprov inte tillämpas när provet har tagits före ikraft- trädandet. Av samma skäl som angetts beträffande bestämmelserna om återbetalningsskyldighet bör de nya bestämmelserna om rättshjälp inte tillämpas när rättshjälp beviljats eller ansökan om rättshjälp har lämnats in till domstol eller före ikraft- trädandet. I dessa fall bör äldre bestämmelser tillämpas. I övrigt bedömer vi att det inte finns behov av några övergångs- bestämmelser. 12 Konsekvenser av förslagen I kommittéförordningen (1998:1474) och förordningen (2007:1244) om konsekvensutredning vid regelgivning finns bestämmelser om skyldighet att genomföra konsekvensutredningar när nya eller änd- rade föreskrifter föreslås. Därutöver anges särskilt i direktiven att vi ska belysa vilka konsekvenser föreslagna ändringar bedöms få för förutsättningarna för en rättvis rättegång och hur förslagen på annat sätt påverkar rättssäkerheten. Vi ska också redovisa de ekonomiska konsekvenserna av förslagen samt redovisa de ekonomiska konse- kvenserna av andra alternativ som har övervägts men inte föreslås. I detta kapitel redogör vi för vår bedömning av de konsekvenser i dessa avseenden som våra förslag kan antas medföra. Enligt 6 § 2 i förordningen om konsekvensutredning vid regel- givning ska en konsekvensutredning innehålla en beskrivning av vilka alternativa lösningar som finns för det man vill uppnå och vilka effekterna blir om någon reglering inte kommer till stånd. Vi har valt att kontinuerligt i betänkandet beskriva alternativa lösningar till de förslag som lämnas och motivera varför vi valt just det föreslagna alternativet. Det kan särskilt pekas på att vi i avsnitt 7.6 har pre- senterat alternativ till höjd inkomstgräns och avgifter vid rättshjälp och i avsnitt 9.5 diskuterat olika former av utökad användning av schablonersättning, s.k. taxa, i brottmål. 12.2Krav på redovisningen av konsekvenser av förslagen i ett betänkande Bestämmelser om redovisning av konsekvenser av förslagen i ett betänkande finns i 14–15 a §§ kommittéförordningen. Om förslagen i ett betänkande påverkar kostnaderna eller intäk- terna för staten, kommuner, landsting, företag eller andra enskilda ska enligt 14 § kommittéförordningen en beräkning av dessa kon- sekvenser redovisas i betänkandet. Om förslagen innebär samhälls- ekonomiska konsekvenser i övrigt ska dessa redovisas. När det gäller kostnadsökningar eller intäktsminskningar för staten, kommuner eller landsting ska kommittén föreslå en finansiering. Om förslagen i ett betänkande har betydelse för den kommu- nala självstyrelsen, ska enligt 15 § kommittéförordningen konse- kvenserna i det avseendet anges i betänkandet. Detsamma gäller när ett förslag har betydelse för brottsligheten och det brottsförebygg- ande arbetet, för sysselsättning och offentlig service i olika delar av landet, för små företags arbetsförutsättningar, konkurrensförmåga eller villkor i övrigt i förhållande till större företags, för jämställd- heten mellan kvinnor och män eller för möjligheterna att nå de inte- grationspolitiska målen. Om ett betänkande innehåller förslag till nya eller ändrade reg- ler, ska enligt 15 a § kommittéförordningen förslagens kostnads- mässiga och andra konsekvenser anges i betänkandet. Närmare bestämmelser om konsekvensutredningens innehåll finns i 6–7 §§ förordningen om konsekvensutredning vid regelgivning. Ett grundläggande mål är att rättsväsendets resurser ska användas där de bäst behövs. Alla utgiftsposter för staten måste därför noga övervägas. En god hushållning med statens medel är grundläggande för legitimiteten och förtroendet för all statlig verksamhet. En enskild har i vissa fall rätt till ett juridiskt biträde som be- av allmänna medel, t.ex. offentlig försvarare och målsägande- biträde. Möjligheten till juridiskt biträde syftar ytterst till att säker- ställa att den enskilde får en rättssäker och rättvis rättegång. I statsbudgeten finansieras statens kostnader för rättsliga biträden genom anslaget 1:12 Rättsliga biträden m.m., vilket anslag omfattar ersättning bl.a. till offentliga försvarare och målsägandebiträden. Statens kostnader för de utgifter som omfattas av anslaget har ökat och förväntas göra det även framöver. Det finns, som redovisas i de separata avsnitten, flera orsaker till kostnadsökningarna. Utgifterna på anslaget utgör en betydande kostnad för staten. Även om anslaget är regelstyrt är staten skyldig att hushålla med de medel som medborgarna ställer till förfogande och att se till att de används effektivt och där be- hovet är som störst. Även de kostnader som belastar anslaget 1:12 Rättsliga biträden m.m. måste därför granskas. Mot denna bak- grund har vi gjort en samlad översyn av utgifterna som finansieras genom det berörda anslaget. Vi har övervägt vilka åtgärder som kan vidtas och som kan få en kostnadsdämpande effekt på anslaget. Vid överväganden av ifrågavarande slag måste beaktas att anslaget framför allt syftar till att garantera rättssäkerheten för både till- talade och brottsoffer. Systemet ska i slutändan bidra till att upp- rätthålla allmänhetens förtroende för rättsväsendet. Allmänhetens förtroende för rättsväsendet är av grundläggande betydelse i en rättsstat. Likaså är det av vikt att de som verkar inom rättsväsendet ges rimliga arbetsförutsättningar. Detta bidrar också till att upp- rätthålla förtroendet för rättsväsendet. Vårt övergripande mål har varit att lämna förslag på åtgärder i olika delar som säkrar att vi även framledes har ett system som kan bidra till att upprätthålla förtroendet för rättsväsendet. Vi föreslår en rad olika förändringar i regelverket och lämnar förslag som i stort bör kunna få en kostnadsdämpande effekt på anslaget. 12.4Vilka berörs av förslagen? 12.4.1Personer som åtalas för brott, brottsoffer m.fl. Våra förslag innebär förändringar i flera avseenden för personer som åtalas och döms för brott, brottsoffer och för andra. Förslagen syftar i flera fall till att förbättra informationen till framför allt personer som misstänks för brott. Likaså syftar en del av förslagen till att bidra till ökad förutsebarhet för den enskilde. Förslaget om en skärpning av praxis när det gäller förordnande av målsägandebiträden, liksom förslaget om förändring av reglerna för målsägandebiträde i högre rätt, kommer i första hand att beröra brottsoffer. Ett genomförande av förslagen kommer sannolikt att medföra att något färre målsägandebiträden förordnas. Förslagen berör även dem som fälls för brott, då de kan medföra att den dömde får lägre kostnader för återbetalningsskyldighet. Förslagen om förändring av rättshjälpssystemet kommer fram- för allt att beröra dem som av olika skäl behöver rättsligt biträde. Ett genomförande av förslagen kommer att innebära att en större andel av befolkningen än kan komma i fråga för sådan hjälp. Förslagen om återbetalningsskyldighet i brottmål kommer fram- för allt att beröra personer som fälls för brott. Bestämmelserna inne- bär en skärpning av nuvarande regler för återbetalningsskyldighet i brottmål och bör medföra att återbetalningsskyldighet åläggs i något större utsträckning än . Förslagen om förändrade bestämmelser när det gäller frågor om ersättning till offentliga försvarare och målsägandebiträden innebär att något fler mål kommer att omfattas av taxan i brottmål. Om förslaget genomförs kan det i vissa fall innebära att den som döms för brott får vidkännas lägre kostnader för återbetalningsskyldighet än . Ett genomförande av våra förslag kommer att beröra rättsväsendet och advokatkåren. Förslagen syftar i flera fall till att effektivisera och förbättra arbetet för olika aktörer. Likaså syftar förslagen till att bidra till en smidigare, snabbare, rättssäkrare och mer förutsebar hantering av vissa frågor. Flera av de föreslagna ändringarna kommer att kräva utbildning av och information till personal inom Domstolar och andra myndigheter. utbildningsverksamhet, och sådan verksamhet inom andra berörda myndigheter, kommer därmed att påverkas. Förslaget om en skärpning av praxis när det gäller förordnande av målsägandebiträden kommer sannolikt att medföra att något färre målsägandebiträden utses. Förslaget om förändring av reg- lerna för målsägandebiträde i högre rätt kommer att medföra att målsägandebiträden medverkar i mindre utsträckning än för när- varande vid förhandlingar i överrätt. Mot bakgrund av att åklagare förväntas bistå målsäganden i högre utsträckning än , såväl vid underrätt som i överrätt, bör förslaget få vissa konsekven- ser även för åklagarnas del. Förslagen om förändring av systemet för rättshjälp kommer framför allt att beröra dem inom rättsväsendet som hanterar sådana ansökningar, dvs. Det kan förväntas att antalet ansökningar om rättshjälp kommer att öka något. Enligt våra förslag kommer det att läggas ett större ansvar på vad gäller att utveckla datasystem, ordna utbild- ning och ge direktiv för hantering av rättshjälpsansökningar. Det sistnämnda berör även enskilda domstolar. Förslagen om återbetalningsskyldighet i brottmål kommer att beröra flera av rättsväsendets aktörer. Ett genomförande av för- slagen kommer att medföra att domstolar, framför allt domare, kommer att få tillämpa delvis nya regler om återbetalningsskyldig- het i brottmål. Eftersom förslagen också innebär en utökad informa- tionsskyldighet för förundersökningsledare, åklagare och polis kom- mer även dessa kategorier att beröras. Dessa aktörer har dock viss informationsskyldighet. De förändrade reglerna torde be- röra även advokater. Frågan om ett möjligt systemstöd för beräk- ning av återbetalningsskyldigheten kommer i första hand att beröra . För det fall ett sådant system är möjligt att skapa kommer naturligtvis även arbetet för rättsväsendets övriga aktörer att beröras, framför allt vid domstolarna. Förslagen om ändrade bestämmelser när det gäller frågor om ersättning till offentliga försvarare och målsägandebiträden kommer att beröra domare samt advokater och andra som förordnas till sådana biträden. Förslagen kommer att innebära att dessa aktörer kommer att få tillämpa brottmålstaxan på vissa mål som inte omfattats av taxan. Även kommer att beröras för att utarbeta taxan. bör, genom sin spe- ciella ställning som sammanslutning för landets advokater, vara del- aktig i genomförandet. Även kommer därmed att beröras av de föreslagna ändringarna.