sou · H2B386 · 2014-12-19 00:00:00 — Det finns särskild anledning att vara uppmärksam på denna fråga eftersom det i praktiken ofta är beredningsorganisationen på tingsrätten som fattar beslut om att förordna offentlig försvarare. Enligt vad vi erfarit, genom kontakter med företrädare för såväl åklagare som domstolar och andra myndigheter samt advokater, finns dock inget som tyder på att bestämmelserna inte skulle tillämpas som avsett. Detta bekräftas också av att andelen avgjorda brottmål, där en eller flera offentliga försvarare förordnats, –2013 med närmast matematisk precision har legat stabilt kring (se avsnitt 3.5). Offentlig försvarare och målsägandebiträde Det sagda hindrar inte att domstolarna även i fortsättningen bör se till att de medarbetare som prövar förordnandefrågan har den kompetens och den kunskap om bestämmelserna om offentlig för- svarare som krävs. Har en offentlig försvarare förordnats kan det beslutet inte överklagas. Om försvarare förordnats på felaktiga grunder kan detta medföra onödiga kostnader för den tilltalade om denne döms för brottet. Det är mot angiven bakgrund viktigt med stöd, riktlinjer och vägledning. Bör rätten till offentlig försvarare begränsas? Enligt nuvarande bestämmelser ska offentlig försvarare förordnas för en misstänkt som är anhållen eller häktad, om denne begär det. Rätten är ovillkorlig och gäller oavsett målets beskaffenhet och oberoende av om den misstänktes rätt skulle kunna tas tillvara även utan en försvarare. Redan processlagsberedningen uttalade att det i fråga om en misstänkt som var anhållen och häktad synes påkallat med en mer vidsträckt rätt att få offentlig försvarare. Eftersom den misstänkte genom frihetsberövandet satts ur stånd att själv verka för sitt försvar borde enligt beredningen under alla förhållanden en försvarare förordnas om den misstänkte begärde det. De angivna argumenten äger fortfarande giltighet. En person som genom samhällets tvångsåtgärder har berövats friheten på grund av misstankar om en brottslig gärning bör således även framledes ha en ovillkorlig rätt att på begäran få en offentlig försvarare. Någon annan lösning är heller inte tänkbar mot bakgrund av de krav rätts- säkerheten ställer och mot bakgrund av de krav som finns i olika internationella instrument, t.ex. . Vi föreslår därför inga inskränkningar i rätten för anhållna och häktade att erhålla offentlig försvarare. Offentlig försvarare ska på begäran också förordnas för den som är misstänkt för ett brott, för vilket inte är stadgat lindrigare straff än fängelse . I förarbeten till bestämmelsen föreslogs att ovillkorlig rätt till offentlig försvarare skulle föreligga vid ett minimistraff om fängelse . Departementschefen ansåg dock att gränsen borde dras vid en något lägre straffnivå. Departements- chefen anförde att om kommitténs förslag accepterades skulle den som misstänktes för t.ex. grovt vållande till annans död, grov stöld, Offentlig försvarare och målsägandebiträde grovt bedrägeri, grov förskingring, grov oredlighet mot borgenärer och grov urkundsförfalskning kunna vägras offentlig försvarare. Det ansågs dock att dessa brott generellt sett var av så allvarlig art att en misstänkt nära nog undantagslöst hade behov av en försvarare. Mot bakgrund av att straffskalans nedre gräns för sådana brott var fäng- else sattes gränsen där. Offentlig försvarare ska därutöver förordnas i vissa fall med hän- syn till utredningen om brottet, i vissa fall vid tveksamhet om vilken påföljd som ska väljas eller om det i övrigt föreligger sär- skilda skäl med hänsyn till den misstänktes personliga förhållanden eller till vad målet rör. Bestämmelsen i denna del tillkom för att försöka få till stånd en mera ingående prövning från domstolarnas sida när det gällde att förordna offentlig försvarare. Syftet var att återföra praxis till den mera restriktiva nivå som gällt tidigare. Vi anser att bestämmelsen även i nu angivna delar är väl avvägd. Bestämmelsen ger möjlighet att i det enskilda fallet göra en nyan- serad bedömning av i vilka fall det föreligger ett verkligt behov av offentlig försvarare. Enligt vad vi erfarit tillämpar också domstol- arna i stort bestämmelsen som avsett. Det är naturligtvis angeläget att det i varje fall görs en noggrann bedömning av om det är be- rättigat med en försvarare på det allmännas bekostnad. Sammanfattningsvis anser vi således att de nuvarande reglerna i om rätten till offentlig försvarare är ändamåls- enliga och väl avvägda. De svarar väl mot rättssäkerhetens krav och de krav som finns i olika internationella rättsakter. Som angetts är det också så att andelen avgjorda brottmål, där en eller flera offent- liga försvarare förordnats, –2013 legat tämligen stabilt kring . Vi vill därför inte föreslå några nya be- gränsningar i rätten till offentlig försvarare. I sammanhanget bör dock anmärkas att , i sitt betänkande Nya påföljder, SOU 2012:34, har lämnat förslag till ett i stora delar nytt påföljdssystem. har bl.a. föreslagit att påföljderna villkorlig dom och skyddstillsyn utmönstras ur påföljdssystemet och att det i stället införs en möjlighet att be- sluta att ett fängelsestraff ska vara villkorligt. Med anledning av för- slaget har i departementspromemorian Processrättsliga konsekven- ser av förslag (Ds 2012:54) föreslagits en ändring av 21 kap. 3 a § andra stycket 2 RB som innebär att offent- Offentlig försvarare och målsägandebiträde lig försvarare ska förordnas med hänsyn till att det är tveksamt vilken påföljd som ska väljas och det finns anledning att döma till annan påföljd än böter. Vad som enligt promemorian måste över- vägas är i vilken utsträckning försvarare ska förordnas i fall där det finns anledning att döma ut ett villkorligt fängelsestraff. Avsikten med bestämmelsen är att en offentlig försvarare inte ska förordnas om det inte råder någon tvekan om påföljdsvalet. Det är naturligtvis svårt att med bestämdhet säga något om ut- fallet om förslaget går igenom. Det är dock rimligt att anta att offentlig försvarare, i vart fall inledningsvis, kommer att förordnas i något fler fall än vad som skett tidigare. Promemorians bedömning är dock att överväganden och förslag hänförliga till bl.a. förord- nande av offentlig försvarare visserligen kommer att påverka de all- männa domstolarnas arbete men att det dock inte torde uppstå några kostnadsmässiga effekter om förslaget genomförs. Därutöver bör nämnas att lämnat ett förslag till två timmars kostnadsfri rådgivning av advokat. Rätten till rådgivning ska enligt förslaget gälla i alla brottmål med undan- tag för mål i vilka åklagaren yrkat att påföljden bestäms till böter. Om en offentlig försvarare är förordnad för den tilltalade ska råd- givningen lämnas av försvararen. Ersättning till den offentliga för- svararen för rådgivningen ska enligt förslaget utgå enligt en tim- kostnadsnorm eller, om målet avgörs efter huvudförhandling, enligt brottmålstaxan. För att den tilltalade inte ska bli skyldig att ersätta staten vad som har betalats av allmänna medel i ersättning till för- svararen för denna kostnad har även föreslagits ett undantag från återbetalningsskyldigheten i 31 kap. RB. Detta förslag kan få en betydande kostnadsdämpande effekt på kostnaderna för offentlig försvarare om det fungerar som det är tänkt. har bedömt att ett genomförande av de förslag som utredningen lämnar sammantaget inte kommer att innebära några kostnadsökningar för det allmänna. Utredningen har dock bedömt att det tillkommer kostnader om cirka 32 mil- joner för att finansiera ersättning till tilltalade för rådgivning av advokat. En utredare har fått i uppdrag att ta fram det ytterligare underlag angående de praktiska, organisatoriska och ekonomiska konsekvenserna som behövs för ett ställningstagande till om för- slagen i betänkandet Brottmålsprocessen (SOU 2013:17) bör genom- föras. Uppdraget ska redovisas . Offentlig försvarare och målsägandebiträde Förslag: För förordnande av målsägandebiträde enligt 1 § första stycket andra punkten lagen (1988:609) om målsägandebiträde ska, när det inte är fråga om målsägandens personliga relation till den misstänkte, krävas att det på grund av särskilda om- ständigheter kan antas att målsäganden har behov av sådant bi- träde. För förordnande av målsägandebiträde enligt 1 § första stycket tredje punkten lagen om målsägandebiträde ska krävas att det föreligger särskilda omständigheter för förordnande av målsägandebiträde. Den restriktivitet som avses i denna punkt markeras genom att det ska stå klart att målsäganden har behov av sådant biträde. Kostnadsökningen och dess orsaker Målsäganden är i många brottmål en central person i rättegången. Målsäganden kan vara part i rättegången, t.ex. genom att framställa ett enskilt anspråk, och är en viktig bevisperson. Som brottsoffer är målsäganden direkt och personligt berörd av rättegången och kan behöva information, stöd och hjälp om sina rättigheter och om rätte- gången. Målsäganden kan behöva personligt stöd, rättslig rådgivning eller biträde. Arbetet med att stärka brottsoffers ställning och rättigheter är prioriterat. Antalet avgjorda brottmål vid tingsrätterna har –2013 ökat från drygt 57 300 mål till drygt 75 200 mål om året.87 Antalet målsägandebiträden har ökat från cirka 12 900 till omkring 18 500 . Antalet målsägande (att höras) ökade –2013 från cirka 27 100 till omkring 25 600 medan antalet målsägande (part) ökade från omkring 36 700 till cirka 53 300, allt på årsbasis. Andelen avgjorda brottmål där en eller flera målsägandebiträden förordnats har ökat förhållandevis mycket –2013. var andelen och . 87 För tingsrätt har måltyperna notariebrottmål/bötesmål, beredskapsmål och undanröjande av ordningsbot/strafföreläggande exkluderats om inte annat anges. Offentlig försvarare och målsägandebiträde När det gäller kostnaderna för målsägandebiträde har den procen- tuella ökningen varit större än antalet avgjorda brott- mål. Ökningstakten har varit kraftig och relativt stabil och måste i vart fall delvis förklaras av den ökande andelen mål där målsägande- biträde förordnats. Andelen avgjorda brottmål i hovrätt där målsägandebiträde före- kommit har ökat . Från att ha legat på knappt 17 pro- cent steg andelen till och har därefter legat kring med en liten minskning . I hovrätt har det indexerade årliga kostnadsutfallet avseende målsägandebiträde ökat från cirka 27 mil- joner kr till , eller , . Jämfört med har kostnadsutfallet minskat något. Liksom för offentliga försvarare är alltså samhällets kostnader för målsägandebiträde betydande och har ökat mycket kraftigt . Den kraftiga kostnadsökningen kan antas ha flera orsaker. För det första har antalet inkomna mål till domstolarna ökat. För det andra har antalet anmälda brott där målsägandebiträde normalt förordnas ökat. Av statistik, inhämtad från BRÅ, framgår att antalet anmälda brott enligt 3, 4 och 6 kap BrB samt 8 kap. 5 och 6 §§ BrB, där målsägandebiträde ofta förordnas, har ökat med drygt 38 pro- cent . Likaså framgår av statistiken att den procentuellt största förändringen är hänförlig till brott enligt 4 och 6 kap. BrB, där anmälningsfrekvensen ökat med 51 respektive 70 pro- cent. SOU 2014:86 Offentlig försvarare och målsägandebiträde Anmälda brott efter brottstyp, hela landet åren 2004–2013 8 kap. 5–6 §§ En ytterligare förklaring till kostnadsökningen kan vara att målsägan- dena får bättre information om rätten till målsägandebiträde. Enligt Riksåklagaren aktualiseras frågan om målsägandebiträde numera regel- mässigt av polisen redan inledningsvis under förundersökningen. Detta är en eftersträvad och önskvärd ordning. I en rapport av (RRV 2001:30, Varför blev det dyrare?) anges som sammanfattande bedömning att den huvud- sakliga orsaken till att antalet förordnanden av målsägandebiträden hade ökat var en ökad medvetenhet om möjlig- heten att få målsägandebiträde hos brottsoffren och hos dem som i sitt arbete har kontakt med brottsoffer. Denna slutsats torde fort- farande vara giltig. En ytterligare brottskategori som ökat i domstolarna är de s.k. nätrelaterade brotten med sexuella inslag. I sådana mål, som ofta inbegriper många målsägande, förordnas normalt målsägandebiträden. I takt med att denna målkategori ökar, ökar naturligtvis också kost- naderna för målsägandebiträden. Enligt BRÅ är t.ex. anmälnings- frekvensen för brottet utnyttjande av barn för sexuell posering, inklusive grovt brott, (6 kap. 8 § BrB) ökande, från 22 anmälningar till 2013. Likaså har anmälningsfrekvensen för brottet sexuellt ofredande ökat, från 5 2004 till 8 2013, en ökning . Offentlig försvarare och målsägandebiträde Av den statistik vi inhämtat kan även utläsas att antalet förord- nanden av målsägandebiträden ökat . Detta torde till stor del kunna förklaras av de förändringar i sexualbrottslagstift- ningen som trädde i kraft . Förändringarna innebar bland annat en utvidgning av definitionen av våldtäkt, vilket inne- bar att vissa gärningar som tidigare rubricerades som sexuellt ut- nyttjande kom att rubriceras som våldtäkt. En effekt av lagänd- ringen var att antalet anmälda våldtäkter ökade mellan åren 2005– 2011, som antalet anmälda brott avseende sexuellt tvång och utnyttjande minskade. Från och skärptes sexual- brottslagstiftningen återigen. Bland annat utvidgades våldtäkt till att omfatta fall där offret reagerat med passivitet. Även föränd- ringar i anmälningsbenägenheten kan påverka hur många våldtäkter som anmäls.88 En förändrad lagstiftning på ett område och mer resurser till polis och åklagare för att klara upp sådana brott leder ofta till att brottstypen ökar även i domstol, vilket inverkar även på antalet målsägandebiträden. Sexualbrott är en målkategori där målsägande- biträde regelmässigt ska förordnas. Lagändringarna och satsning- arna beträffande sexualbrotten medför därför naturligen att kost- naderna för målsägandebiträden ökar. Även för målsägandebiträdena kan folkökningen förklara en del av kostnadsökningen. har befolkning ökat med eller med cirka 800 000 personer. En faktor som diskuterats i utredningen är den renodling av domarrollen som skett. Den innebär bl.a. att det ofta är bered- ningsorganisationen på domstolen som förordnar försvarare och målsägandebiträden. Eftersom regelverket för målsägandebiträde är tämligen komplicerat kan denna delegering av ansvaret ha medfört förordnanden som egentligen inte borde ha skett. Det finns således en uppfattning att förordnande av målsägandebiträde sker alltför slentrianmässigt och utan beaktande av de krav som ställs för att målsägandebiträde ska förordnas. Ett felaktigt beslut om måls- ägandebiträde drabbar kostnadsmässigt den tilltalade, om denne döms för brottet, särskilt om vårt förslag om obligatorisk återbetalnings- skyldighet genomförs. 88 Information om sexualbrotten hämtad från , . Offentlig försvarare och målsägandebiträde har det genomförts en rad reformer som har varit inriktade på att förbättra stödet till brottsoffren och deras möjligheter att ta till vara sin rätt i brottmålsprocessen. Dit hör lagstiftningen om målsägandebiträde som ska underlätta för målsägan- den att ta sig igenom en ofta krävande brottmålsprocess och få sina krav på skadestånd prövade i samband med brottmålet. Vilka behov och intressen som den som varit utsatt för brott har skiljer sig givetvis åt från fall till fall. Det kan bero på personliga skillnader, vilket brott man utsatts för, vem som begått brottet och hur som gått sedan brottet begicks. För att rättsväsendet ska kunna ge ett gott stöd till den som utsatts för brott är det viktigt att de som kommer i kontakt med brottsoffren har god kunskap om offrens reaktioner och utsatta situation. Ett gott stöd måste utgå från en förståelse för de enskilda personernas olika be- hov av stöd och hjälp. Det finns vissa områden som är särskilt vik- tiga för att tillgodose de behov och berättigade intressen som den som utsatts för ett brott kan ha i det straffrättsliga förfarandet. De internationella rättsakter om brottsoffers rättigheter som har an- tagits av FN, och EU (se avsnitt 4) kan i det samman- hanget tjäna som vägledning. I 3 § lagen om målsägandebiträde (se avsnitt 6.4.4) beskrivs måls- ägandebiträdets uppgifter. Enligt bestämmelsen ska målsägande- biträdet bl.a. ta tillvara målsägandens intressen i målet samt lämna stöd och hjälp till målsäganden. Vidare ska målsägandebiträdet bistå målsäganden med att föra talan om enskilt anspråk i anledning av brottet om detta inte görs av åklagaren. I det grundläggande betänkandet Målsägandebiträde (SOU 1986:49) beskrevs målsägandebiträdets uppgifter. Målsägandebiträdet skulle enligt förklara för målsäganden hur förundersökning och rättegång gick till. ville också att målsägandebiträdet under rättegången skulle se till att målsägandens intressen tillgodosågs. Bland annat skulle målsägande- biträdet kunna begära att domstolen förordnade om stängda dörrar eller att målsäganden fick höras i den tilltalades frånvaro. Vidare skulle målsägandebiträdet kunna ställa frågor under rättegången främst till målsäganden men med rättens tillstånd även till den Offentlig försvarare och målsägandebiträde tilltalade och till vittnen. Målsägandebiträdet skulle inte enligt kunna begära överprövning av ett negativt åtals- beslut eller biträda talan. framförde att måls- ägandebiträdet inte fick bli en ytterligare åklagare. I propositionen om målsägandebiträde beskrevs målsägande- biträdets huvudsakliga arbetsuppgift som att lindra påfrestning- arna i samband med utredningen.89 Regeringen angav flera exem- pel på målsägandebiträdets arbetsuppgifter men uttalade också att de var avsedda för en sorts normalordning och att avvikelser kunde göras beroende på målets karaktär. I allt väsentligt ansåg regeringen att målsägandebiträdets uppgifter skulle motsvara dem som ett rättegångsbiträde hade. I stort sett stämde regeringens uppfattning om målsägandebiträdets arbetsuppgifter överens med det som hade angett. I ett avseende hade regeringen inte samma uppfattning som och det gällde målsägandebiträdets behörig- het att biträda talan. Visserligen menade regeringen liksom att det inte var lämpligt med åtgärder som kunde ge intryck av att ansvaret för att brott blev uttömmande och riktigt utredda lades över på målsäganden. Men regeringen ville ändå skilja på uppgiften att bistå målsäganden med enskilt åtal och situationen där målsäganden biträdde ett allmänt åtal. Det senare, menade rege- ringen, medförde begränsade befogenheter av självständig art. Om man undantog biträdande av talan från målsägandebiträdets befogen- heter skulle det uppstå problem med att skilja ut vad som var ett tillåtet agerande från målsägandebiträdets sida. Biträdet fick därför behörighet att för målsägandens räkning biträda ett allmänt åtal. Vad avsåg målsägandebiträdets uppgift att förbereda målsägan- den för det som kunde inträffa under rättsprocessen angav rege- ringen att målsägandebiträdet skulle redogöra för de rättsliga förut- sättningarna i målet, t.ex. vilken typ av frågor som kunde förväntas bli ställda. Uppgiften med att stödja och hjälpa målsäganden i övrigt exemplifierades med att målsägandebiträdet skulle upplysa målsägan- den om förfarandet, framföra målsägandens önskemål i handlägg- ningsfrågor till rätten och bevaka att förhör med målsäganden gick rätt till. 1987/88:107 s. 23. Offentlig försvarare och målsägandebiträde Förutom de ställningstaganden som regeringen gjorde i ursprungs- propositionen har regeringen övervägt målsägandebiträdets uppgift med skadeståndsanspråket i propositionen om utvidgad rätt till målsägandebiträde och förbättrat rättsligt bistånd utomlands.90 Där- efter har målsägandebiträdets uppgifter inte berörts i någon större utsträckning i förarbetena. Allteftersom tiden gått har målsägande- biträdet blivit en naturlig och etablerad aktör i brottmålsförfaran- det, vars uppgifter och roll är väl utmejslade i praxis. Detta är också det samlade intrycket av de undersökningar och utredningar som gjorts. I en rapport som utarbetades av i samråd med Riksåklagaren, och , Målsägandebiträde – en utvärdering av lagen om målsägandebiträde m.m., var en av slutsatserna att målsägandebiträdets uppgifter borde göras tydligare . På uppdrag av gjordes en forsknings- rapport, Besöksförbud och Målsägandebiträde som presenterades i utredningens betänkande Brottsoffer. Vad har gjorts? Vad bör göras? (SOU 1998:40). I rapporten karaktäriserades målsägandebiträdet som en buffert i relationen mellan tilltalad och offer. I studien redovisades 14 intervjuer med målsägande som hade erfarenhet av lagstiftningen om målsägandebiträde. De intervjuade hade mycket skilda uppfattningar om den hjälp de fått av de målsägandebiträden som bistått dem. Slutsatsen var att underlaget om målsägande- biträdenas insatser var för litet för några andra slutsatser än att de insatser som målsägandebiträdena gjorde varierade. Även utredningen om målsägandebiträde, som hade till uppgift att göra en översyn av lagen om målsägandebiträde, genomförde undersökningar inför arbetet med betänkandet Målsägandebiträdet – ett aktivt stöd i rättsprocessen (SOU 2007:6). Utredningen genom- förde en enkät som riktade sig till advokater. Advokaterna fick frågan om vilka deras huvudsakliga arbetsuppgifter var. Tre alter- nativ angavs som svarsalternativ: att vägleda och informera om rätts- 1993/94:26 s. 20–30. Offentlig försvarare och målsägandebiträde processen, att bistå målsäganden med skadeståndstalan eller att ge målsäganden hjälp och stöd. Majoriteten eller av advokaterna menade att deras huvudsakliga arbetsuppgifter var att vägleda och informera om rättsprocessen medan en fjärdedel såg bistånd med skadeståndstalan som sin huvudsakliga arbetsuppgift. Att ge stöd och hjälp uppfattades inte som lika viktigt av lika många advokater. Många advokater eller angav emeller- tid flera svarsalternativ. Av dem som gjorde det var den största gruppen de som angav alla tre svarsalternativen. En advokat preci- serade sitt ställningstagande i den här frågan med att skadestånds- talan och vägledning är att betrakta som lika viktiga men att väg- ledning och information ändå sattes främst eftersom det är den grund som målsäganden har att stå på för att klara rättegångs- förfarandet. En annan fråga i utredningens enkät till advokater knöt an till undersökning om målsägandebiträdet och gällde om målsägandebiträdets uppgifter är oprecist formu- lerade i lagen. Majoriteten eller över hälften av målsägandebiträdena svarade nej på den frågan, dvs. uppgifterna ansågs inte vara oklara. En dryg tredjedel av advokaterna ansåg emellertid att så var fallet. Ett par av utredningens frågor gällde specifika arbetsuppgifter som målsägandebiträdet kan ha. Ett exempel var frågan om måls- ägandebiträdena biträdde åtalet för målsägandens räkning. De flesta eller av advokaterna svarade ofta på frågan medan en grupp på svarade att de ibland biträdde åtalet på målsägandens vägnar. En fjärdedel av dem som svarade angav svars- alternativet sällan. En fråga gällde hur ofta målsägandebiträdena fäste rättens upp- märksamhet på sådana frågor som kan vara kränkande för målsägan- den eller som saknade relevans i målet. Majoriteten av advokaterna svarade att de ibland påpekade för rätten att en fråga kunde upp- levas så av målsäganden. En mindre grupp eller uppgav att de ofta gjorde sådana påpekanden. Advokaterna fick också frågan om de ansåg att det är riktigt att målsägandebiträdet ska bistå målsäganden med kurativt stöd. De allra flesta, , ansåg att kurativt stöd ska tillhanda- hållas av målsägandebiträdet medan av advokaterna inte var av den åsikten. Offentlig försvarare och målsägandebiträde Advokaterna ombads även att med egna ord beskriva vad de an- såg ligga i lagtextens formulering i 3 § lagen om målsägandebiträde om att tillvarata målsägandens intressen och att lämna stöd och hjälp till målsäganden. Majoriteten av de tillfrågade advokaterna ansåg att stöd och hjälp innebar att informera målsäganden samt att ge olika typer av moraliskt och mänskligt stöd så att målsäganden klarar av att genomföra rättsprocessen.