sou · H2B325 · 2014-04-25 00:00:00 — Vilka beslut avseende ett europeiskt arvsintyg som kan överklagas till domstol följer direkt av arvsförordningen (artikel 72). Mina överväganden i denna fråga finns i avsnitt 9.3.3. Av första stycket följer till vilken tingsrätt ett överklagande ska ges in. Andra stycket anger att ärendelagen ska tillämpas på förfarandet i den mån något annat inte följer av arvsförordningen. I arvsförord- ningen finns bland annat regler om rättelse, ändring och återkallelse av ett utfärdat arvsintyg samt inhibition (se artiklarna 71 och 71.3 a). Bestämmelser rörande internordiska förhållanden Förfarandet vid boutredning, bodelning och arvskifte 1 § Boutredning, bodelning och arvskifte efter medborgare i , , eller ska förrättas enligt svensk lag, om den avlidna personen vid sin död hade hemvist i . Har en efterlevande make, som är medborgare i en sådan stat, suttit i oskiftat bo och boet ska delas, ska det ske i enlighet med svensk lag, om maken har eller vid sin död hade hemvist i . Vid bodelning som avses i första stycket ska i fråga om den efterlevande makens rätt att ta ut viss egendom tillämpas svensk lag. Vad som föreskrivs i annan nordisk stats lag om rätt för en efterlevande make att i visst fall innehålla vad som vid bodelning tillskiftas arvinge ska inte tillämpas vid bodelning som sker i . Paragrafen motsvarar delvis artiklarna 19 och 20 i den nordiska arvskonventionen. Liknande bestämmelser har funnits i 19 och 21 §§ NDL I. Ett förfarande som äger rum i ska omfatta all boets egendom, oavsett om den finns i eller utomlands. Mina överväganden finns i avsnitt 10.6.2. Av första stycket framgår att svensk lag ska tillämpas på förfarandet vid boutredning, bodelning och arvskifte efter en medborgare i ett annat nordiskt land med hemvist i . Andra stycket överensstämmer helt med 19 § andra stycket NDL I och reglerar förfarandet om efterlevande make med stöd av reglerna i dansk, norsk eller isländsk rätt berättigats att sitta i oskiftat bo. Tredje stycket införlivar artikel 20 i den nordiska arvskonven- tionen. Första meningen i tredje stycket överensstämmer helt med 21 § första meningen NDL I och reglerar makes rätt att ta ut viss egendom. De svenska bestämmelserna om makes rätt att ta ut viss egendom finns dels i 10 kap. 2 § (föremål för personligt bruk och personliga presenter), dels i 11 kap. 8 och 10 §§ (gemensam bostad och gemensamt bohag). Andra meningen i tredje stycket överensstämmer med 21 § andra meningen NDL I. Bestämmelsen har ett begränsat tillämp- ningsområde. 2 § Boutredning, bodelning och arvsskifte efter en nordisk medborgare som vid sin död hade hemvist i , , eller ska förrättas enligt lagen i den stat där den avlidna personen hade hemvist. Om inte annat följer av EU:s arvsförordning, ska förfarandet i sådana fall omfatta även till boet hörande egendom som finns i . Svensk domstol får, såvida inte annat följer av EU:s arvsförordning, inte ta befattning med kvarlåtenskapen i vidare mån än som framgår i 3 och 4 §§. Paragrafen motsvarar delvis artikel 19 i den nordiska arvskon- ventionen. Bestämmelsen överensstämmer till viss del med 1 § NDL II. I paragrafen regleras vilken lag som ska tillämpas på boutredning, bodelning och arvsskifte, dvs. förfarandet, efter nordisk medborgare med hemvist i , , eller . Mina överväganden i denna del finns i avsnitt 10.6.2. Förfarandet i det andra nordiska landet ska i normalfallet omfatta all boets egendom. I arvsförordningen finns emellertid regler om subsidiär behörighet (artikel 10). Reglerna i arvsförord- ningen kan medföra att svensk domstol är behörig beträffande samtlig egendom i kvarlåtenskapen eller egendom som finns i . Mot denna bakgrund anges att förfarandet, om inte annat följer av arvsförordningen, ska omfatta även egendom som finns i . 3 § I fall som avses i 2 §, ska , om egendom som hör till boet finns i , på begäran av dödsboförvaltningen förordna en lämplig person att förrätta bouppteckning. I bouppteckningen ska tas upp dödsboets tillgångar här i med uppgift om värdet och sådana skulder som på grund av pantbrev eller av annat skäl särskilt belastar den egendomen. På begäran av dödsboförvaltningen ska domstol förordna en god man att omhänderta förvaltningen av egen- domen i avvaktan på att den kan tas om hand av dödsboför- valtningen. Om egendomen är utsatt för förstörelse eller det finns risk för hastigt fallande värde eller om egendomen fordrar alltför kostsam vård, får den förordnade gode mannen låta sälja egendomen. Om eller domstolen finner skäl för det får verket eller domstolen begära att dödsboförvaltningen i förskott betalar kostnaden för sökt åtgärd innan beslut om åtgärden fattas. Handlingar som är avfattade på finska eller isländska språket ska vara åtföljda av styrkt översättning till danska, norska eller svenska språket. Paragrafen motsvarar i huvudsak artikel 22 i den nordiska arvskon- ventionen. Bestämmelsen överensstämmer i stort med 2 § NDL II. Mina överväganden i denna del finns i avsnitt 10.6.2. I enlighet med det ovan anförda anges i paragrafens första stycke att på begäran ska förordna om lämplig person att förrätta bouppteckning. Liksom enligt gällande rätt är det inte fråga om en sedvanlig bouppteckning som ska ges in till för registrering. Det som avses i paragrafen är en uppteckning av tillgångarna i och deras värde samt sådana skulder som på grund av pantbrev eller av annat skäl belastar dessa tillgångar. 4 § Har en nordisk medborgare avlidit under vistelse i och har den avlidne hemvist i , , eller , ska den avlidnes egendom i , till dess att den omhändertas av dödsbo- förvaltningen, omhändertas och vårdas enligt svensk lag. Det ska dock inte ankomma på den som tar hand om och vårdar egendomen att se till att bouppteckning görs. Paragrafen motsvarar artikel 22 i den nordiska arvskonventionen. Bestämmelsen överensstämmer med 3 § NDL II och innebär att, i det fall den avlidne hade hemvist i annat nordiskt land men befann sig i när han dog, reglerna i 18 kap. 2 § ska tillämpas, oberoende av om det görs någon framställning om det från utländsk dödsboförvaltning. Mina överväganden i denna del finns i avsnitt 10.6.2. 5 § Är ett dödsbo som avses i 2 § föremål för behandling av bobestyrer i eller offentligt skifte i eller och hör till boet egendom i , ska vad som i den andra statens lag föreskrivs om inskränkning i borgenärs rätt att utmätningsvis få betalning ur dödsbo tillämpas på egendomen i . Vad som har sagts gäller dock inte om det är fråga om utmätning för skatt eller annan allmän avgift, som pålagts i . Det gäller inte heller om fordran ska tas ut ur egendom som häftar som pant eller som får kvarhållas till säkerhet för fordringen. Vad som föreskrivs i första stycket gäller endast om svensk domstol eller myndighet enligt EU:s arvsförordning är behörig. Paragrafen motsvarar artikel 23 i den nordiska arvskonventionen i dess lydelse efter överenskommelsen om ändring. överensstämmer med 4 § NDL II med den ändringen att behand- ling av s.k. bobestyrer i lagts till. Genom andra stycket tydliggörs att en tillämpning av para- grafens första stycke endast kan aktualiseras om svensk behörighet föreligger enligt arvsförordningens bestämmelser om subsidiär behörighet. Mina överväganden finns i avsnitt 10.6.2. 6 § Vad lagen i annan nordisk stat föreskriver om att inskrivning i fastighetsbok eller domstolsprotokoll (tingslysning) utgör förutsättning för att rätt som uppkommit genom avtal eller annan rättshandling eller genom utmätning (utlegg eller utpantning) ska gälla emot döds- bo, ska inte tillämpas beträffande egendom som vid dödsfallet fanns i . Paragrafen motsvarar artikel 25 i den nordiska arvskonventionen. Bestämmelsen överensstämmer helt med 6 § NDL II. Mina över- väganden finns i avsnitt 10.6.2. 7 § Vid tillämpning av de föreskrifter denna lag innehåller om egen- doms befintlighet i viss nordisk stat ska fordran som är grundad på löpande skuldebrev eller annat fordringsbevis, vars företeende utgör villkor för rätt att utkräva fordringen, anses befintlig där handlingen finns, men annan fordran betraktas som befintlig i den stat, enligt vars lag boutredningen ska ske. Registrerat fartyg eller luftfartyg ska anses finnas i den stat, där det har hemort. Paragrafen motsvarar artikel 26 i den nordiska arvskonventionen. Bestämmelsen överensstämmer helt med 7 § NDL II. Mina över- väganden finns i avsnitt 10.6.2. 8 § Har domstol i , , eller fattat beslut att dödsbo efter medborgare i nordisk stat som vid sin död hade hemvist i , , eller ska omhändertas av domstolen, arvsdomstol, boutredningsman, bobestyrer eller testa- mentsexekutor, eller att boet ska bli föremål för utredning och skifte genom delägarnas försorg eller skiftas under medverkan av skiftesman, ska beslutet gälla i . Paragrafen motsvarar artikel 27 i den nordiska arvskonventionen i dess lydelse efter överenskommelsen om ändring. Bestämmelsen motsvarar delvis 8 § NDL II och omfattar i sin nya lydelse även omhändertagande av domstol och bobestyrer. Mina överväganden finns i avsnitt 10.6.2. 9 § I fråga om formen för testamente och återkallelse av testamente efter den som vid sin död var medborgare i en nordisk stat och hade hemvist i en sådan stat gäller vad som sägs i 2 kap. 4 § denna lag. Paragrafen införlivar artikel 8 i den nordiska arvskonventionen i dess lydelse efter överenskommelsen om ändring. I artikel 8 har genom överenskommelsen gjorts vissa redaktionella ändringar. Artikeln bygger (liksom tidigare lydelse) om lagkonflikter i fråga om formen för testamentariska förordnanden. Bestämmelsen motsvarar 9 § NDL I men hänvisar i stället för till IDL till regeln i 2 kap. 4 § denna lag som överensstämmer helt med den tidigare regleringen i 1 kap. 4 § IDL. Mina överväganden finns i avsnitt 10.6.2. 10 § I fråga om erkännande och verkställighet av dom eller förlikning om rätt på grund av arv eller testamente, efterlevande makes rätt, boutredning eller skifte med anledning av dödsfall eller ansvarighet för den dödes gäld gäller bestämmelserna i lagen (1977:595) om erkän- nande och verkställighet av nordiska domar på privaträttens område. Paragrafen motsvarar artikel 28 i den nordiska arvskonventionen. Bestämmelsen överensstämmer helt med 10 § NDL II. Mina över- väganden finns i avsnitt 10.6.2. Erkännande och verkställighet i förhållande till stater som inte är bundna av EU:s arvsförordning eller den nordiska arvskonventionen 1 § Ett lagakraftvunnet avgörande som avser arv eller testamente av en utländsk domstol, annan myndighet eller särskilt förordnad skiftesman i en stat som inte är bunden av EU:s arvsförordning eller den nordiska arvskonventionen gäller i , om det meddelats i en stat där den avlidne vid sin död hade hemvist. Paragrafen anger de grundläggande förutsättningarna för att ett utländskt avgörande från en stat som varken tillämpar arvs- förordningen eller den nordiska arvskonventionen ska erkännas i . Vissa ytterligare förutsättningar framgår av 4 kap. 2 §. Mina överväganden i denna del finns i avsnitten 12.4.2 och 12.4.3. Såväl arvskifte som förrättats av myndighet eller särskilt förordnad skiftesman som tvist om arv eller testamente som av- gjorts av utländsk domstol kan bli föremål för erkännande enligt bestämmelsen. För erkännande krävs alltså att avgörandet med- delats av utländsk domstol, annan myndighet eller särskilt förord- nad skiftesman. I många länder förrättas arvskiftet av s.k. publicus som enligt detta lagrum är att betrakta som särskilt förordnad skiftesman. Liksom enligt gällande rätt omfattas inte skiften som förrättats av dödsbodelägarna själva av bestämmelsen om erkännande. För erkännande krävs vidare att avgörandet har vunnit laga kraft. Det innebär att det inte längre ska vara möjligt att med ordi- nära rättsmedel få avgörandet ändrat i den stat där det meddelats. En ytterligare förutsättning för erkännande är att avgörandet meddelats i den stat där den avlidne vid sin död hade hemvist. 2 § Det utländska avgörandet gäller dock inte i , om 1.avgörandet har meddelats mot en part som inte har gått i svaromål och som inte har fått kännedom om den väckta talan för att kunna svara i saken eller mot en part som annars inte har fått rimliga möjligheter att föra sin talan i det utländska förfarandet, 2.avgörandet strider mot ett svenskt avgörande, 3.avgörandet strider mot ett utländskt avgörande som gäller här i ett förfarande som påbörjades tidigare än det andra utländska avgörandet, 4.det i pågår ett förfarande som kan leda till ett motstridigt avgörande, såvida det svenska förfarandet påbörjades innan det utländska avgörandet meddelades eller 5.det skulle vara uppenbart oförenligt med grunderna för den svenska rättsordningen att erkänna avgörandet. Paragrafen anger de omständigheter som medför att ett utländskt avgörande inte gäller i trots att förutsättningarna enligt 4 kap. 1 § denna lag är uppfyllda. Bestämmelserna har utformats med 14 § LIMF som förebild. Mina överväganden i denna del finns i avsnitt 12.5. Punkt 1 avser grova brister i det utländska förfarandet. För erkännande ska krävas att en part har fått rimliga möjligheter att föra sin talan i det utländska förfarandet. Erkännande bör t.ex. inte ske om svaranden inte fått kännedom om förfarandet eller inte fått rimlig tid att ingå svaromål. Det utländska avgörandet ska enligt punkt 2 inte erkännas om det strider mot ett svenskt avgörande. Finns ett svenskt avgörande saknar det härvid betydelse om det svenska avgörandet meddelats före eller efter det utländska avgörandet. Finns två motstridiga utländska avgöranden följer av punkt 3 att ett avgörande som strider mot ett utländskt avgörande som gäller här i ett förfarande som påbörjades tidigare inte ska erkännas. Punkt 4 tar sikte på situationen att det i finns ett pågående förfarande som kan leda till ett motstridigt avgörande. Det är alltså inte tillräckligt att det finns svensk behörighet och att ett förfarande skulle kunna inledas här. För tillämpning av punkt 4 krävs att det finns ett pågående förfarande i . Finns ett pågående förfarande i är det emellertid tillräckligt att domstolen konstaterar att det finns en risk för att det svenska förfarande leder fram till ett motstridigt avgörande för att det ut- ländska avgörandet inte ska gälla i . Det svenska förfarandet måste dock ha påbörjats innan det utländska avgörandet med- delades. Det utländska avgörandet behöver inte ha hunnit få laga kraft innan det svenska förfarandet påbörjades. Erkännande kan enligt punkt 5 också vägras på grund av ordre public. 3 § Ett utländskt domstolsavgörande som är verkställbart i domstols- landet och som gäller i får verkställas, om avgörandet har för- klarats verkställbart här. En ansökan om att ett utländskt avgörande ska förklaras vara verkställbart i ska göras hos den tingsrätt som regeringen föreskiver med hänsyn till var motparten har sin hemvist. Till ansökan ska bifogas avgörandet i original eller av behörig myndighet bestyrkt kopia och de ytterligare handlingar som tingsrätten behöver för sin prövning. Vid handläggningen i domstol tillämpas bestämmelserna i lagen (1996:242) om domstolsärenden. Paragrafen reglerar förutsättningar för verkställighet och exekva- turförfarandet. Mina överväganden i dessa frågor finns i av- snitten 12.6.1 och 12.6.2. Första stycket anger att en verkställbarhetsförklaring är en förutsättning för att ett utländskt avgörande ska få verkställas i . Av andra stycket framgår att en ansökan om verkställbarhet ska göras hos den tingsrätt som regeringen föreskriver utifrån var motparten har sin hemvist. Vilka handlingar som ska bifogas ansökan om verkställbarhet anges i tredje stycket. Förutom avgörandet är det framför allt aktuellt att till ansökan bifoga bevis om att avgörandet har vunnit laga kraft. Av fjärde stycket framgår att ärendelagen är tillämplig på dom- stolarnas handläggning av ärenden om verkställbarhet. Exekvatur- förfarandet ska ske i ett steg, vilket innebär att en ansökan om verkställbarhet inte får bifallas utan att motparten har beretts till- fälle att yttra sig över ansökan. I ärendelagen finns bestämmelser om bl.a. avvisning av en ofullständig ansökan, rättens sammansätt- ning, kommunicering av handlingar, inhibition och överklaganden. 4 § Om ett utländskt domstolsavgörande förklaras verkställbart, verkställs avgörandet enligt utsökningsbalken på samma sätt som en svensk dom som har vunnit laga kraft. Föreskrifter om tvångsmedel i det utländska avgörandet ska inte tillämpas. Paragrafen anger att ett utländskt domstolsavgörande som för- klarats verkställbart, får verkställas i på det sätt som gäller för verkställighet av ett motsvarande svenskt avgörande som har vunnit laga kraft. Av 3 § framgår att ärendelagen ska tillämpas vid prövningen. I 26 § andra stycket ärendelagen finns en bestämmelse om inhibition som är tillämplig i hovrätten och . Någon särskild regel om att en förutsättning för verkställighet är att hovrätten eller inte förordnat om annat har därför inte tagits in i 4 §. 5 kap. Övriga frågor Beaktande av utländsk förrättning 1 § Vid boutredning eller arvskifte i ska beaktas vad som vid motsvarande förrättning efter den döde i en stat som inte bunden av EU:s arvsförordning eller den nordiska arvskonventionen tillkommit eller kan antas tillkomma borgenär, efterlevande make, arvinge eller testamentstagare. Paragrafen överensstämmer delvis med 2 kap. 9 § IDL och anger att det vid boutredning eller arvskifte i ska beaktas vad som skett vid motsvarande förrättning utomlands. Det innebär att man i kan ta hänsyn till utfallet utomlands. Även om utfallet av den utländska förrättningen inte är klart, men det kan antas vad utfallet kan komma att bli kan den utländska förrättningen beaktas. Bestämmelsen är enbart tillämplig i förhållande till stater som inte är bundna av EU:s arvsförordning eller den nordiska arvskonven- tionen. Formkrav för utländskt arvskifte 2 § Utländskt arvskifte ska anses giltigt till formen om det uppfyller formkraven enligt –lagen i den stat där skiftet förrättades, –lagen i den stat där den avlidne vid sin död hade hemvist eller var medborgare, eller –den lag som var tillämplig på arvet. I paragrafen regleras tillämplig lag för den formella giltigheten av arvskifte. Mina överväganden rörande detta finns i avsnitt 12.7. Bestämmelsen överensstämmer delvis med 2 kap. 11 § IDL. Liksom tidigare gällt ska ett utländskt arvskifte anses giltigt till formen om det uppfyller formkraven antingen i den avlidnes medborgarskapsland eller i det land där förrättningen ägde rum. Sista strecksatsen är ny och innebär att ett utländskt arvskifte också ska anses giltigt om det uppfyller formkraven enligt den på arvet tillämpliga lagen. 3 § Har egendom genom försorg överförts till för att utlämnas till någon som är berättigad enligt ett arvskifte utomlands, får den inte utmätas eller beläggas med kvarstad innan den har utlämnats. Paragrafen överensstämmer i stort med 2 kap. 14 § IDL. Mina överväganden i frågan finns i avsnitt 13.2.8. 4 § Boutredningsman får för införskaffande av handlingar från ut- ländsk förrättning avseende boutredning eller arvskifte anlita Utrikes- departementet. Paragrafen överensstämmer i stort med 2 kap.15 § IDL och reglerar medverkan i vissa fall i internationella arvs- ärenden. Mina överväganden i frågan finns i avsnitt 13.2.8. 15.2Förslaget till lag om ändring i jordabalken 20 kap. 2 § Lagfart ska sökas efter det att den handling på vilken förvärvet grundas (fångeshandlingen) upprättades. Tiden för sökande av lagfart räknas dock 1.för förvärv som beror av villkor, myndighets tillstånd eller annan sådan omständighet, från det förvärvet fullbordades, 2.för dödsbo, i fall som avses i 1 § andra stycket, från det egen- domen överläts eller, om bouppteckning då ej registrerats, från det registreringen skedde, 3.för den som är ensam delägare i dödsbo, från det boupp- teckningen registrerades eller, om han först därefter blivit ensam delägare, från det så skedde, dock, om boets förvaltning omhänderhas av boutredningsman eller testamentsexekutor eller om boet är avträtt till konkurs, ej i något fall tidigare än från det egendomen utgavs till delägare, 4.för testamentstagare som tillagts egendom i legat, från det testamentet vann laga kraft och legatet utgavs eller, om bouppteckning då ej registrerats, från det registreringen skedde, 5.när talan väckts om återgång eller hävande av förvärv innan tiden för sökande av lagfart utgick, från det dom varigenom talan ogillades vann laga kraft, 6.för den som åberopar ett europeiskt arvsintyg till grund för sitt förvärv, från den dag då arvsintyget utfärdades. I paragrafen finns regler om när ansökan om lagfart ska ges in. I lagrummet har lagts till en ny punkt 6. Mina överväganden i frågan finns i avsnitt 9.3.5. Punkt 6 anger att den tid inom vilken lagfartsansökan ska göras ska räknas från den dag då arvsintyget utfärdades om ansökan grundas på ett europeiskt arvsintyg. 20 kap. 5 § Den som söker lagfart ska ge in fångeshandlingen och de övriga handlingar som är nödvändiga för att styrka förvärvet. Om ett dödsbo eller en arvinge som är ensam delägare i ett dödsbo söker lagfart på förvärv av egendom från den döde, anses en inregistrerad bouppteckning efter denne som fångeshandling. Ett för ändamålet utfärdat europeiskt arvsintyg kan också ligga till grund för lagfartsansökan. Om en ansökan om lagfart görs av flera sökande gemensamt, ska den innehålla uppgift om hur stor andel av fastigheten som varje sökande har förvärvat. Om det saknas sådana uppgifter och sökandena inte följer ett föreläggande att komplettera ansökan, ska den anses avse andelar efter huvudtalet. Paragrafen anger vilka handlingar som ska ges in i samband med ansökan om lagfart. I paragrafen har i första stycket lagts till en ny mening. Mina överväganden rörande detta finns i avsnitt 9.3.5. När arvet handläggs i en medlemsstat som är bunden av arvsförordningen kan ett europeiskt arvsintyg komma att användas i i stället för en bouppteckning. Av första stycket sista meningen följer att ett för ändamålet utfärdat europeiskt arvsintyg kan utgöra grund för lagfart. 15.3Förslaget till lag om ändring i 19 kap. 3 § Val av boutredningsman ska göras så att uppdraget kan förväntas bli utfört med den insikt som boets beskaffenhet kräver. Särskilt avseende ska fästas vid förslag av dem, vilkas rätt är beroende av utredningen. Delägare får förordnas till boutredningsman. Har någon utsetts att vara testamentsexekutor, ska denne förordnas till boutredningsman, om det inte finns skäl som talar emot det. Till särskild boutredningsman förordnas den som inte är dödsbo- delägare eller på annat sätt beroende av utredningen. Paragrafen innehåller bestämmelser om utseende av boutrednings- man. Ett nytt tredje stycke har lagts till i bestämmelsen. Mina överväganden i den delen finns i avsnitt 13.2.5. Av tredje stycket följer att en oberoende boutredningsman i för- ordnandet ska benämnas särskild boutredningsman. Att boutred- ningsmannen är oberoende innebär att han eller hon inte är döds- bodelägare eller på annat sätt beroende av utredningen. 23 kap. 5 § På en delägares begäran ska rätten förordna någon att vara skiftesman. Vad som föreskrivs i 17 kap. 1–4 och 6–9 §§ om bodelning, bodelningsförrättare och make ska gälla i fråga om arvskifte, skiftesman och delägare i boet. Arvode och ersättning till skiftesmannen ska dock betalas av dödsboet. Ställs boet under förvaltning av testamentsexekutor, är denne utan särskilt förordnande skiftesman. Detta gäller dock inte, om någon annan redan har förordnats som skiftesman eller om testamentsexekutorn är delägare i boet. Dödsbodelägare får inte förordnas till skiftesman. Paragrafen behandlar frågan om förordnande av skiftesman. Ett nytt tredje stycke har lagts till i bestämmelsen. Mina överväganden i den delen finns i avsnitt 13.2.5. Tredje stycket anger att en dödsbodelägare inte får vara skiftes- man. Genom detta tillägg införs ett formellt hinder i lag för döds- bodelägare att vara skiftesman.