sou · H2B318 · 2014-04-02 00:00:00 — Att beräkna hur många fler fängelsedomar detta kan röra sig om går dock knappast att göra, och uppskattningen får därmed utgå från vad som gällt . Redovisningen av domar med fängelse som påföljd i kriminal- statistiken görs enligt huvudbrottsprincipen, se avsnitt 5.5.3. Det antal domar som därmed ligger till grund för vår beräkning är de där förändrade straffskalor bör få störst genomslag. Om ett brott räknas som huvudbrott i kriminalstatistiken, dvs. har den strängaste straffskalan, torde detta också i de flesta fall innebära att domstolen ansett detta brott vara det allvarligaste. Om den dömde begått fler brott än huvudbrottet har övriga brott en avtagande betydelse för brottslighetens sammanlagda straffvärde, se avsnitt 3.4.3. I de fall en lagförd person begått något eller flera av de brott som våra för- slag avser, men brottet inte har varit huvudbrott, kommer visser- ligen det samlade straffvärdet för brottsligheten att öka. För dessa fall är det dock ännu svårare att göra en uppskattning av ökningens storlek eftersom det samlade straffvärdet i sådana fall påverkas av bl.a. hur många brott som begåtts och hur högt straffvärde som det allvarligaste av dem anses ha. 2 Se vidare avsnitt 5.5. Jfr också Den framtida verksamhetsvolymen i rättskedjan, Centrala prognoser för perioden –2016, En rapport från Brå, , Åklagarmyndig- heten, och Kriminalvården, 2012. I denna rapport görs bedömningen att antalet inkomna och avgjorda brottmål i domstol kommer att vara –2016, se s. 7. Vilka brottstyper bör omfattas? Vi har valt att göra en uppskattning av de ökade strafftiderna för de brottstyper där vi föreslår förändrade straffskalor och dessutom för vissa brott av en lägre grad. Som en följd av att straffminimum för en svårare grad av ett brott höjs, kommer, som vi beskrivit i avsnitt 6.13, utrymmet för straffmätning även av brottets mindre allvarliga form att öka, vilket bör påverka straffvärdebedömningarna av vissa brott av normalgraden i höjande riktning. Som vi anfört i nämnda avsnitt, kan våra förslag därtill komma att påverka straffvärdebedömningarna för andra allvarliga vålds- brott. Att göra en mer exakt bedömning av hur stor en sådan straff- nivåhöjning skulle kunna bli anser vi vara i princip omöjligt. Vi har därför inte tagit med sådana allvarliga våldsbrott i denna beräkning. Vi har inte heller tagit med könsstympning av kvinnor eller gär- ningar som kan komma att bedömas som dråp under förmildrande omständigheter i denna ekonomiska beräkning, eftersom sådana brott förhållandevis sällan förekommer i rättstillämpningen. Straffnivåhöjning per dom i våra beräkningar När det gäller hur stor ökning per fängelsedom man bör räkna med har vi valt att utgå från samma höjning av strafflängden som vi före- slår för minimistraffet för aktuell brottstyp. Vi har därvid valt en enhetlig ökning med avseende på relevanta brott av normalgraden. Det bör påpekas att detta utgör en förenkling som inte fullt ut speglar vår uppfattning om hur straffnivåerna kommer att höjas i realiteten och naturligtvis inte heller utgör en rekommendation för hur den förändrade straffskalan ska tillämpas. Givetvis kommer inte straffnivåerna storleksmässigt att påverkas på samma sätt för alla gärningar. Kostnaderna för den ökade strafflängden Kostnaden för de ökade strafflängderna beror på vilka kostnader inom som följer med den ökade längden på fängelse- straffen. Två tredjedelar av den beräknade förhöjda strafftiden ska avtjänas. Eftersom våra förslag i första hand rör fängelsestraff på över finns det inte anledning att räkna med verkställig- het genom elektronisk övervakning (fotboja). uppgett att kostnaden för ett dygns avtjänande i anstalt, säkerhets- klass 1 och 2, kan uppskattas till . Kostnaden för av- tjänande i anstalt i säkerhetsklass 3 kan uppskattas till , och samma kostnad kan antas gälla för olika former av utslussningsåtgärder, t.ex. vistelse i halvvägshus eller utökad fri- gång. För de brottstyper som är aktuella kan man uppskattningsvis räkna med att fängelsetiden för personer dömda för olaga hot och olaga tvång kommer att avtjänas i säkerhetsklass 3, medan dömda för övriga brott inledningsvis kommer att avtjäna sina straff i säker- hetsklass 1 och 2, men att av den totala strafftiden där- efter kommer att avtjänas genom särskilda utslussningsåtgärder och/eller i en lägre säkerhetsklass. Slutligen ska nämnas att Kriminalvården även har kostnader för tiden efter villkorlig frigivning. Som beskrivits i avsnitt 3.5 kan den som villkorligt frigivits ställas under övervakning, om det anses påkallat. Övervakningen har dels en hjälp- och stödfunktion, dels en kontrollfunktion, och det är utifrån detta som prövningen av övervakningsbehovet ska ske. Det utdömda fängelsestraffets längd har alltså ingen avgörande betydelse för bedömningen, men gene- rellt anses övervakning motiverad från en kontrollsynpunkt för personer dömda till längre fängelsestraff. Om fängelsestraffens längd för vissa brott ökar, kan detta få till effekt att något fler personer därmed ställs under övervakning jämfört med tidigare. Eftersom dessa effekter är mycket svåra att uppskatta har vi inte tagit med några ökade kostnader för övervakning i våra beräkningar. och 2012 var antalet fängelsedomar avseende dråp knappt 30 stycken och för knappt 50. Om man ser till antalet fängelsedomar har antalet dock varit närmare 30 än 50. Vi har därför valt att räkna med 30 fängelsedomar för dråp . Antalet fängelsedomar för grov misshandel var – 2012 cirka 500 stycken.4 Vi har därför valt detta antal för våra beräkningar. Antalet misshandelsdomar av normalgraden där straff- tiden bestämdes och upp till , var 3Uppgifter om antalet fängelsedomar i det följande stycket är hämtade från den officiella kriminalstatistiken, tabell 430 (domslut med huvudpåföljd fängelse efter huvudbrott och fängelsetidens längd i månader) för . 4486 stycken 2012, 504 stycken 2011 och 2010. under dessa år cirka 100 stycken. Vi har därför räknat med 600 fäng- elsedomar och en ökning med för varje dom. var antalet fängelsedomar avseende synnerligen grov misshandel 13 stycken, 10 respektive 9 stycken. Vi har valt att ta upp 15 domar i vår beräkning. I nästan samtliga fall var synnerligen grov misshandel också huvudbrott. För grovt rån var antalet fängelsedomar 50 stycken både . var antalet 58 stycken. Vi har valt att räkna med 50 domar . Antalet fängelsedomar som avser rån har legat mellan 440 till 475 stycken , och antalet fängelsedomar med strafflängd har varit mellan 73 och 86 stycken. Vi har därför valt att lägga 80 domar till grund för beräkning av ökningen av strafflängderna. Eftersom minimi- straffet för rån föreslås vara oförändrat har vi beräknat ökningen så att 6 månader läggs till de domar som avser fängelse . Grov utpressning har särredovisats i kriminalstatistiken endast för , då antalet fängelsedomar var 21 stycken. var antalet fängelsedomar som redovisades under utpress- ning med strafflängder på exakt 12 månader och mer 22 respektive 18 stycken. Vi räknar därför med 20 fängelsedomar avseende grov utpressning . Antalet domar för utpressning som avsåg fäng- elsestraff men kortare än har för samt- liga legat strax över eller under 10 stycken. För utpressning sammanlagt räknar vi därför med 30 domar . Grovt olaga hot har inte särredovisats i kriminalstatistiken . Detta år avsåg 34 fängelsedomar detta brott. Även för de tidigare åren har antalet fängelsedomar som avsåg olaga hot med strafflängder på exakt och mer varit 30 till 40 stycken. Vi räknar därför med 35 domar avseende grovt olaga hot. Fängelse- domar med strafflängder var cirka 15 stycken 2010 och 2011 och 9 stycken 2012. Vi har därför lagt till 15 domar avse- ende olaga hot. var det sammanlagda antalet fängelsedomar med olaga tvång som huvudbrott endast ett tiotal stycken. Antalet grova brott var två stycken . var antalet domar 20 stycken. Vi har därför räknat med 10 domar totalt sett för olaga tvång och grovt olaga tvång. Misshandel (normalgraden och grov) Utpressning (normalgraden och grov) hot (normalgraden och grovt brott) tvång (normalgraden och grovt brott) Våra förslag innebär alltså en total årlig ökning av strafftiderna med fängelse. Av dessa ska, med hänsyn till reglerna om villkor- lig frigivning, två tredjedelar, , verkställas i anstalt. Enligt de kostnadsuppgifter m.m. vi fått från Kriminalvården, kan kostnaderna för verkställighet av denna ökade strafftid, med de reservationer som gjorts tidigare i avsnittet, beräknas enligt följ- ande. (miljoner kr/år) Säkerhetsklass 1 och 2 Finansiering av Kriminalvårdens ökade kostnader Konsekvenserna av våra förslag för Kriminalvårdens resursbehov i stort, kan komma att påverkas av att verkställigheten i brott kommer att minska i omfattning. I rapporten Den framtida verksamhetsvolymen i rättskedjan, Centrala prognoser för perioden –2016, görs en bedömning för Kriminalvårdens del som visar på att behovet av anstaltsplatser kommer att minska med cirka 500 platser. Som framgår av publikationen finns en mängd faktorer som påverkar klientantalet och behovet av En av många sådana faktorer är den förändrade praxisen i narkotikabrottmål.5 Även om vissa resurser kan frigöras i Kriminalvårdens verksam- het p.g.a. minskat antal fängelsedömda, kan dessa resurser komma att behövas för annan utveckling av Kriminalvårdens verksamhet. Det kan därmed inte utan vidare antas att resurser som eventuellt kommer att frigöras kan överflyttas till att täcka de merkostnader som uppstår till följd av att strafflängderna för allvar- liga våldsbrott ökar. Kriminalvårdens ökade kostnader kan därför komma att behöva finansieras genom ökade anslag. Inga övriga ekonomiska konsekvenser Våra förslag kan inte anses innebära en ökad arbetsbörda för dom- stolarna, eller andra aktörer inom rättskedjan. Några övriga ekonomiska konsekvenser än dem för Kriminalvården finns det därmed inte anledning att räkna med. Bedömning: Våra förslag medför inte några av de övriga konse- kvenser som ska redovisas enligt kommittéförordningen, bl.a. konsekvenser för brottsligheten. Skälen för bedömningen: Enligt 15 § kommittéförordningen ska konsekvenser av lämnade förslag redovisas, om förslagen har bety- delse för -den kommunala självstyrelsen -brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet -sysselsättning och offentlig service i olika delar av landet -små företags arbetsförutsättningar, konkurrensförmåga eller villkor i övrigt i förhållande till större företags 5 Den framtida verksamhetsvolymen i rättskedjan, Centrala prognoser för perioden – 2016, En rapport från Brå, , , och Kriminalvården, 2012 s. 37–45. -jämställdheten mellan kvinnor och män -möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen. Våra förslag till förändrade straffskalor kommer inte att ha någon betydelse för de uppräknade förhållandena, utom möjligen för brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet. Straffnivåutred- ningen anförde följande angående detta i sin konsekvensanalys. Vi har i avsnitt 7.3 konstaterat att en höjd straffnivå inte kan antas leda till minskad brottslighet. Det är alltså inte troligt att de förslag vi läm- nar kommer att medföra att potentiella gärningsmän avstår från att begå brott (allmänprevention) eller att de personer som har avtjänat straff kommer att avstå från att begå brott på nytt (individualpreven- tion). Inte heller tror vi att förslagen kommer att leda till några mät- bara inkapaciteringseffekter. Som vi har anfört i avsnitt 7.3 kan en höjd straffnivå för allvarliga våldsbrott möjligen ge vissa effekter för det brottsförebyggande arbetet, vilka indirekt kan ge preventiva effekter. Den skärpta synen kan näm- ligen leda till att samhället tar större avstånd från allvarlig våldsbrotts- lighet, vilket i sin tur kan ge en signal till myndigheter och andra aktö- rer i samhället att prioritera åtgärder som syftar till att förebygga och bekämpa sådan brottslighet. Generellt är det dock mycket svårt att härleda effekter av detta slag till en specifik lagändring. De flesta straff- skärpningar genomförs i ett sammanhang där det också sker andra för- ändringar i samhället som kan påverka brottsutvecklingen. Samman- taget gör vi därför bedömningen att våra förslag inte kommer att med- föra annat än marginella konsekvenser för brottsligheten och det brotts- förebyggande arbetet.6 Vi gör samma bedömning som när det gäller konsekvenserna av våra förslag för brottsligheten och det brotts- förebyggande arbetet. 6 SOU 2008:85, s. 369 f. Förslag: De nya bestämmelserna träder i kraft . Skälen för förslaget: Med hänsyn till den tid som kan beräknas gå åt för remissförfarande, fortsatt beredning inom och riksdagsbehandling bör de bestämmelser vi föreslår tidigast kunna träda i kraft . Vi föreslår därför detta datum för ikraftträdande. Som vi framhållit i avsnitt 6.2.1 kan det dock finnas anledning att under ytterligare noga följa utvecklingen av praxis för straffmätning inom de aktuella brottstyperna. Därför kan det också finnas skäl att avvakta med att genomföra våra för- slag än vad som följer av den föreslagna tidpunkten för ikraftträdande. Bedömning: Några särskilda övergångsbestämmelser behövs inte. Skälen för bedömningen: Av 2 kap. 10 § regeringsformen framgår att det inte får dömas ut en svårare brottspåföljd för en gärning än vad som var föreskrivet när den begicks. Den nu beskrivna princi- pen har kommit till uttryck i 5 § lagen (1964:163) om införande av . Enligt andra stycket ska straff bestämmas efter den lag som gällde när gärningen företogs, om inte den lag som gäller när domen meddelas leder till frihet från straff eller till lindrigare straff. Denna bestämmelse anses generellt tillämplig inom straff- rätten, dvs. även inom specialstraffrätten.1 Domstolen ska alltså tillämpa den bestämmelse som ger det mest förmånliga resultatet för den tilltalade. Vi gör därför bedömningen att någon särskild övergångsbestämmelse inte är nödvändig när det gäller våra förslag till ändrade straffskalor och inte heller när det gäller införandet av bestämmelsen om dråp under förmildrande omständigheter. När det slutligen gäller bestämmelsen i 9 kap. 12 § finns inget som hindrar att den tillämpas från ikraftträdandet även med avseende på brott som har begåtts , och någon övergångsbestämmelse behövs därför inte. 1 NJA II 1964 s. 102, jfr , en kommentar på internet, kommentaren till aktuellt lagrum. 9.1Förslaget till lag om ändring i Paragrafen har ändrats på så sätt att minimistraffet har höjts från sex till fängelse. Ändringen har behandlats i avsnitt 6.9.3. I övrigt har språkliga ändringar gjorts. Höjningen av straffminimum syftar till att höja straffnivån för brottet generellt. Den är inte avsedd att påverka gränsdragningen mellan dråp och mord. I fråga om gränsdragningen mellan dråp och dråp under förmild- rande omständigheter, se under 3 kap. 3 §. Vid straffmätning inom den nya skalan gäller allmänna bestäm- melser, bl.a. 29 kap. 1 § i dess lydelse efter , se vidare i författningskommentaren till ändringen i 3 kap. 6 § . Paragrafen har fått ett nytt innehåll genom att det tidigare brottet barnadråp har ersatts av brottet dråp under förmildrande omständig- heter med ett vidare tillämpningsområde än bestämmelsen om barna- dråp. Ändringen har behandlats i avsnitt 6.10.4. Bestämmelsen är avsedd att tillämpas i fall där uppsåtligt död- ande sker under omständigheter som är synnerligen mildrande. Detta innebär att det bör ha förelegat särskilda förhållanden som medför att gärningen väsentligt avviker från normalfallet av dråp. Avsikten är att bestämmelsen ska tillämpas främst i de fall då det enligt tidigare praxis ansetts finnas förmildrande omständigheter som motiverade att kraftigt underskrida straffminimum för dråp med stöd av 29 kap. 3 § andra stycket. Den praxis som sedan tidi- gare finns på detta område är inte avsedd att förändras på något avgörande sätt. Det kan alltså vara fråga om gärningar som begåtts under mycket stark provokation, vissa fall då gärningsmannen hand- lat i en nöd- eller nödvärnssituation utan att vara fri från ansvar eller fall av aktiv dödshjälp. Ett annat exempel är fall som skulle ha träffats av den tidigare bestämmelsen om barnadråp, dvs. när en mor dödar sitt barn under inflytande av en psykisk störning eller annat för- hållande som är kopplat till graviditeten eller förlossningen. Straffmaximum har satts till fängelse för att ansluta till minimistraffet för dråp. I enlighet med den praxis som redan finns torde dock straffmätningen i normalfallet inte ske med utnyttjande av den översta delen av denna straffskala. Paragrafens första stycke har ändrats genom att straffminimum för grov misshandel har höjts, från fängelse till fängelse och . Paragrafens andra stycke har ändrats på så sätt att minimistraffet för misshandel som bedöms som synnerligen grov har höjts från fyra till fängelse. Ändringarna har behandlats i avsnitt 6.4.3. Höjningen av straffskalans minimum för grov misshandel är inte avsedd att påverka gränsdragningen mot misshandel av normal- graden, utan syftar till att höja straffnivån för alla gärningar som är att bedöma som grov misshandel. Höjningen av straffminimum för synnerligen grov misshandel har samma syfte. Genom att straff- skalans minimum för misshandelsbrott som bedöms som synner- ligen grova höjs, vidgas den i praktiken tillämpliga straffskalan för grov misshandel i motsvarande mån. Straffmätningsreformen 2010 har fått till följd att vissa gär- ningar som tidigare rubricerades som misshandel av normalgraden, med ett straffvärde motsvarande 8–10 månaders fängelse, numera hänförs till grov misshandel (jfr Högsta domstolens dom i mål B 5204-13). Avsikten är inte att sådana fall ska omfattas av det höjda minimistraffet för grov misshandel, utan de ska i stället bedömas som misshandel av normalgraden. Utgångs- punkten för gränsdragningen mellan misshandel av normalgraden och grov misshandel bör således vara den tolkning som kommit till uttryck i praxis före det att reform trädde i kraft och som bl.a. grundas på förarbetena till den ändring som gjordes i bestäm- melsen om grov misshandel (prop. 1987/88:14). Denna fråga har behandlats i avsnitt 6.12. Straffmätningen inom de nya straffskalorna ska ske med beak- tande av vad som allmänt gäller. Domstolen ska alltså vid straff- värdebedömningen enligt 29 kap 1 § andra stycket särskilt beakta om gärningen inneburit ett allvarligt angrepp på någons liv eller hälsa eller trygghet till person. Detta innebär att domstolen ska beakta behovet av en differentierad straffmätning av allvarliga våldsbrott, där hela den praktiskt tillgängliga straffskalan, dvs. i vart fall upp till miniminivån för brottet av en svårare grad, utnyttjas. Straffskalans miniminivå är avsedd för fall där omständig- heterna är i någon mån förmildrande, utan att gärningen bör be- dömas som tillhörande en lägre grad av brottet. Vid straffmätning av brott som utgör synnerligen grov misshandel ska domstolen också beakta att straffminimum för dråp höjs till fängelse, vilket är avsett att öka utrymmet för straffmätning av fall av syn- nerligen grov misshandel. Som en följd av att minimistraffet för grov misshandel höjs, utvidgas den i praktiken tillämpliga straffskalan även för miss- handel av normalgraden. Detta har behandlats i avsnitt 6.13. I paragrafens första stycke har språkliga ändringar gjorts. Paragrafens andra stycke har ändrats på så sätt att minimistraffet för brott som bedöms som grova har höjts från sex till nio måna- ders fängelse. Ändringen har behandlats i avsnitt 6.7.3. Språkliga ändringar har också gjorts. Höjningen av minimistraffet är avsedd att generellt höja straff- nivån för fall av olaga tvång som bedöms som grova. Den är inte avsedd att påverka gränsdragningen mellan graderna av olaga tvång. Som en följd av att miniminivån för grovt olaga tvång höjs, utvid- gas den i praktiken tillämpliga straffskalan även för olaga tvång av normalgraden. Detta har behandlats i avsnitt 6.13. Vid straffmätning inom den nya skalan gäller allmänna bestäm- melser, bl.a. 29 kap. 1 § i dess lydelse efter , se vidare i författningskommentaren till ändringen i 3 kap. 6 § . I paragrafens första stycke har en språklig ändring gjorts. Paragrafens andra stycke har ändrats på så sätt att minimistraffet för brott som bedöms som grova har höjts från sex till nio måna- ders fängelse. Ändringen har behandlats i avsnitt 6.8.3. Även en språklig ändring har gjorts. Höjningen av minimistraffet är avsedd att generellt höja straff- nivån för fall av olaga hot som bedöms som grova. Den är inte avsedd att påverka gränsdragningen mellan graderna av olaga hot. Som en följd av att miniminivån för grovt olaga hot höjs, utvidgas den i praktiken tillämpliga straffskalan även för olaga hot av normal- graden. Detta har behandlats i avsnitt 6.13. Vid straffmätning inom den nya skalan gäller allmänna bestäm- melser om straffmätning, bl.a. 29 kap. 1 § i dess lydelse efter , se vidare i författningskommentaren till ändringen i 3 kap. 6 § . Paragrafens första stycke har ändrats på så sätt att minimistraffet för grovt rån har höjts från fyra till fängelse. Ändringen har behandlats i avsnitt 6.5.3. Språkliga ändringar har också gjorts. Ändringarna i andra stycket är endast språkliga. Höjningen av minimistraffet är avsedd att åstadkomma en straff- nivåhöjning för gärningar som bedöms som grova rån. Den är inte avsedd att påverka gränsdragningen mellan rån och grovt rån. Höjningen medför också att utrymmet för straffmätning av rån av normalgraden utökas, vilket har behandlats i avsnitt 6.13. Vid straffmätning inom den nya straffskalan gäller allmänna bestämmelser om straffmätning, bl.a. 29 kap. 1 § i dess lydelse efter , se vidare i kommentaren till ändringen i 3 kap. 6 § . Paragrafens andra stycke har ändrats på så sätt att minimistraffet för utpressning som bedöms som grovt brott har höjts från fäng- else till fängelse och . Ändringen har behandlats i avsnitt 6.6.4. Ändringen syftar till en straffnivåhöjning av brotts- typen. Gränsdragningen mellan brott av normalgraden och grova brott är inte avsedd att förändras. Höjningen medför också att utrymmet för straffmätning av ut- pressning av normalgraden utökas, vilket har behandlats i avsnitt 6.13. Vid straffmätning inom den nya skalan gäller allmänna bestäm- melser om straffmätning, bl.a. 29 kap. 1 § i dess lydelse efter , se vidare i kommentaren till ändringen i 3 kap. 6 § . Paragrafens första stycke har ändrats på så sätt att utpressning som utgör grovt brott också tas med i den uppräkning av brottstyper som är undantagna den i 8 kap. 13 § föreskrivna in- skränkningen i åtalsrätten. Ändringen har behandlats i avsnitt 6.6.4. 9.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1982:316) med förbud mot könsstympning av kvinnor Ändringarna i paragrafen har behandlats i avsnitt 6.11.4. Paragrafens första stycke har ändrats genom att straffskalan för brottet av normalgraden har höjts till fängelse i lägst två och högst . Ändringen syftar till att anpassa straffskalan till straffskalorna för andra allvarliga våldsbrott av motsvarande svårhet samt att däri- genom åstadkomma en generell straffnivåhöjning för brottet. Paragrafens andra stycke är nytt. Tillägget har gjorts för att möjliggöra en annan straffvärdebedömning i fall när omständig- heterna är sådana att brottet framstår som mindre grovt. Tillämp- ningen är avsedd att vara restriktiv. Ett brott bör bedömas som mindre grovt endast om följderna av könsstympningen blivit mycket lindriga och omständigheterna också i övrigt är sådana att brottet framstår som mindre grovt, t.ex. då en vuxen kvinna själv valt att genomgå ingreppet. Könsstympning som utförs på barn är endast i yttersta undantagsfall att hänföra till andra stycket. Detta gäller även om följderna av stympningen bedöms som mycket lindriga. Huru- vida barnet har gett uttryck för samtycke till stympningen saknar helt relevans för bedömningen av straffvärdet. Paragrafens tredje stycke motsvarar det tidigare andra stycket.