sou · H2B372 · 2014-11-05 00:00:00 — En fråga som aktuali- seras är därför hur de företag som köper upp guld över internet kontrollerar säljarens identitet. Vid en granskning av dessa företags allmänna villkor kan det konstateras att de i många fall ser mer eller mindre identiska ut. Under rubriken anges att företaget fastställer kundens (dvs. säljarens) identitet genom att bl.a. inhämta information från mobil- och teleoperatörer, PAR (Postens adress- register) och kreditupplysningsföretag. De uppgifter som kunden lämnat om sig själv samkörs med dessa uppgifter för att fastställa kundens identitet. Om företaget finner skäl att vidta ytterligare åtgärder för att säkerställa identiteten har företaget rätt att begära sådana kompletterande uppgifter av kunden. Företaget genomför även personliga kontrollsamtal via telefon i syfte att säkerställa kun- dens identitet. Något av företagen begär att säljaren, tillsammans med guldförsändelsen, även ska skicka med en kopia på en giltig identitetshandling. Ett av företagen, , har för polisen i förklarat att identiteten hos en säljare styrks genom att säljaren, för att få ersättningen överförd till sitt bankkonto, legi- timerar sig genom en e-legitimation. Om säljaren inte har en e-legi- timation används ett personligt utbetalningskort via Plusgirot. Ut- betalningskortet skickas till säljarens folkbokföringsadress och måste lösas in i bank mot uppvisande av av mottagaren person- ligen. Den nuvarande regleringen är inte anpassad till handeln på internet och det anges inte i lagstiftningen hur en identitetskontroll ska genomföras i sådana fall. En kontroll genom e-legitimation alter- nativt genom uppvisande av på en bank torde vara det sätt som ligger närmast det i lagstiftningen åsyftade tillvägagångssättet att säljaren visar upp sin legitimation för köparen. Enligt utredning- ens bedömning måste därför en sådan identitetskontroll som uppger att de gör anses tillfredsställande. Som nämns inledningsvis var priset på guld som högst men har därefter sjunkit en del. Troligtvis har även handeln med be- gagnade guldsmycken minskat något i takt med att priskurvan vänt Handeln med begagnade varor i län har t.ex. uppgett att förekomsten av guldhandlare som registrerade sig enligt lagen sedan de kontaktats av polisen var som störst – 2012 då guldpriset var högt. Intresset för att köpa guld var större än vad det är , varför det fanns fler kringresande guldhandlare. Företrädare för , som var kontrollorgan över guldhandeln i , tror också att handeln kan ha minskat. Dels har guldpriset sjunkit, dels har många privatper- soner sålt av sitt s.k. byrålådeguld, dvs. sådana guldsmycken som inte används och som innehavaren därför kan tänka sig att sälja för ned- smältning. 5.4Branschorganisationernas syn på lagstiftningen Flera av de branschorganisationer som utredningen har varit i kon- takt med har inte haft några särskilda synpunkter på den nuvarande lagstiftningen. Det torde hänga samman med att en del av bransch- organisationerna också uppger att deras medlemmar bara handlar med begagnade varor i blygsam omfattning och därför inte berörs särskilt mycket av regleringen. Företrädare för Elektronikbranschen har t.ex. uppgett att det troligen inte är någon av dess medlemmar som handlar med begagnade varor längre. Ett undantag är natur- ligtvis branschorganisationerna för konst, antikviteter och begagnade designmöbler. Så gott som samtliga medlemmar i och torde omfattas av lagstiftningen. SKAF har anfört att lagstiftningen genererar dubbelt arbete för handlarna. Handlarna är dels skyldiga att upprätta anteckningar enligt lagstiftningen om handel med begagnade varor, dels likartad dokumentation enligt bokföringslagen. En annan anledning till att få branschorganisationer haft några direkta synpunkter på lagstiftningen kan vara att långt ifrån alla handlare som i och för sig omfattas av lagen känner till att den finns. SKAF uppskattar exempelvis att flera av deras medlemmar som är nytillkomna i branschen inte är medvetna om lagen. Eftersom polis- myndighetens tillsynsarbete enligt lagstiftningen varierar i landet, och generellt är mycket knapphändigt, blir handlarna inte heller påminda om lagens existens. Handeln med begagnade varor och Sportfackhandlarna har uppgett att få av deras medlemmar känner till att lagstiftningen existerar. Sedan den nuvarande lagstiftningen trädde i kraft har vissa föränd- ringar inträffat när det gäller vilka varor som är populära varor på begagnatmarknaden. torde möbler, cyklar, bilar, smyck- en, konst och konsthantverk tillhöra de kategorier av begagnade varor som det säljs allra mest av. säljs också begagnade kläder, väskor och accessoarer i stor omfattning och till i vissa fall höga priser. När det gäller möbler och konst har utvecklingen gått mot att en allt större del av varorna är från modern tid. Antik- viteter, dvs. möbler och föremål som är eller mer, har däremot trätt tillbaka försäljningsmässigt. Begagnad hem- elektronik förekommer i ganska stor utsträckning på marknaden, åtminstone den privata. Som redan den förra utredningen konsta- terade blir emellertid elektroniska produkter fort omoderna på grund av den allt snabbare teknikutvecklingen. I många fall väljer konsu- menterna att köpa nya produkter i stället för begagnade. De äldre produkterna säljs ofta inte vidare. Branschorganisationerna Cykel- och , , och uppskattade vid tiden för den förra utredningen, alltså – 1997, att högst av medlemsföretagens omsättning avsåg handel med be- gagnade varor. Försäljningen i butik av begagnade varor inom dessa branscher torde knappast ha ökat . Två stora förändringar är uppenbara. För det första har begagnat- handeln flyttat från butikerna till andra försäljningsställen. För det andra har handeln mellan privatpersoner ökat kraftigt, låt vara att en hel del av säljarna förmodligen har en försäljning som är så om- fattande att den är att betrakta som yrkesmässig och att även hand- lare köper varor på internet, loppmarknader etc. Det kan konstateras att den främsta anledningen till dessa förändringar är utvecklingen av internet. Flera försäljningssajter för begagnade varor, där framför allt privatpersoner är säljare, har vuxit Handeln med begagnade varor Flera större auktionsföretag bedriver också verksamhet på internet. Till viss del kan försäljningen av konst, antikviteter och design- möbler från modern tid sägas utgöra ett litet undantag när det gäller trenden att handeln förflyttats från butiker till andra försäljnings- ställen. Även på detta område förekommer visserligen en omfattande försäljning på t.ex. internet och tillfälliga försäljningsställen, men bland SKAF:s och FAK:s medlemmar förekommer fortfarande butiksförsäljning i stor utsträckning. Handelsförhållandena för begagnade guldsmycken har föränd- rats mycket sedan den nuvarande lagstiftningen trädde i kraft. Före- teelsen med uppköp från privatpersoner av begagnade guldsmycken som smälts ned har expanderat starkt. Denna handel bedrivs , förutom i butiker och genom kringresande guldhandlare, i stor utsträckning på internet. Förklaringen till denna utveckling får för- utsättas vara prisstegringen på guld . Trots att guldpriset är högt jämfört med mitten av har det dock gått ner . Dessutom är det troligt att det s.k. byrålådeguldet, dvs. sådant guld som inte används och som innehavaren därför kan tänka sig att sälja för nedsmältning, börjar ta slut. Handeln med begagnade guldsmycken torde också av den anledningen ha minskat något jämfört med . 6 Handeln med skrot 6.1Vad avses med skrot? Skrotbranschen har traditionellt sett gjort en åtskillnad mellan järn- skrot och metallskrot. I används termerna ferrous och non-ferrous och i finns benämningarna eisen och nicht eisenmetallen. Uppdelningen av järnskrot och metallskrot har sin grund i olika smältprocesser. Vid smältning av järnskrot ses andra metaller som föroreningar och vice versa. I den nu upphävda förordningen (1981:402) om handel med skrot definierades skrot som järn- och annat metallskrot samt tackor av annat skrot än järn- skrot. Med metallskrot avser branschen skrot av andra metaller än järn. Allt skrot som består av ämnen som kemiskt är att anse som metall, t.ex. kvicksilver, innefattas av begreppet metallskrot. Någon tydlig definition som anger när en vara av järn eller metall blir att betrakta som skrot fanns emellertid inte i förordningen. Inom skrotbranschen förekommer också benämningarna cirkula- tionsskrot, primärskrot och sekundärskrot. Cirkulationsskrot är sådant skrot som uppstår inom stålindustrins produktion, dvs. spill som uppkommer under stålverkets bearbetning av stålet. Detta skrot återanvänds på plats på så sätt att det gjuts om och kommer alltså aldrig utanför industrins grindar. En annan benämning på cirkula- tionsskrot är internt skrot. Rester såsom spån och klipp som uppstår i tillverkningsindustrin, t.ex. i verkstäder och i byggindustrin, kallas primärskrot. Industrierna säljer primärskrotet, som också kallas för verkstadsskrot, till skrothandeln. Sekundärskrot är som namnet an- tyder sådant skrot som uppkommer från uttjänta produkter. Sekundärskrot kan alltså vara allt från rivningsmaterial på ett bygge till en gammal kasserad jordbruksmaskin. Ett annat namn för sekundärskrot är insamlingsskrot. 6.1.2Omvänd skattskyldighet för mervärdesskatt Huvudregeln när det gäller skattskyldighet för mervärdesskatt är att det är den som omsätter en vara eller tjänst som är skyldig att be- tala mervärdesskatt. I vissa fall görs emellertid undantag från denna huvudregel så att det i stället är köparen som är skattskyldig. Skälet till att undantag görs är att det förekommer att mervärdesskatte- systemet utnyttjas för fusk och ekonomisk brottslighet, t.ex. genom att säljaren inte betalar in skatten till staten. Sådan ekonomisk brotts- lighet påverkar den seriösa företagsamheten på ett negativt sätt. Det är exempelvis svårt för seriösa företag att konkurrera med företag som inte redovisar och betalar in mervärdesskatt. I 1 kap. 2 § mervärdesskattelagen (1994:200) görs ett sådant undantag för handel med avfall och skrot av vissa metaller. Bak- grunden till bestämmelsen är att i en skrivelse till rege- ringen hemställde om en ändring i mervärdesskattelagen för handel med dessa varor. hade uppmärksammat att skattebedrä- gerier med betydande belopp förekom bland företag som agerar inom skrotbranschen. Medan bl.a. avstyrkte för- slaget med omvänd skattskyldighet var branschorganisationerna för skrothandeln, Återvinningsindustrierna och Svenska Järn- och , mycket positiva. De sistnämnda anförde att förslaget enligt deras uppfattning skulle komma att reducera fusket med mervärdesskatt kraftigt, att reglerna inte skulle komma att innebära någon ökad administrativ börda för företagen och att fusket redan innebar en administrativ börda för de seriösa företagen i branschen. Regeringen konstaterade att skrotbranschen på frivillig väg hade genomfört åtgärder som minskat skatteundandragandet. Dessa var emellertid inte tillräckliga. Regeringen föreslog därför att ett avsteg från huvudregeln skulle göras. trädde undantagsregeln för handel med avfall och skrot av vissa metaller i 1 kap. 2 § mervärdesskattelagen i kraft. Följande varor omfattas av bestämmelsen om omvänd mervärdes- skattskyldighet: 1.avfall och skrot av järn eller stål; omsmältningsgöt av järn eller stål (KN-nr som börjar med 7204), 2.avfall och skrot av koppar (KN-nr som börjar med 7404), 3.avfall och skrot av nickel (KN-nr som börjar med 7503), 4.avfall och skrot av aluminium (KN-nr som börjar med 7602), 5.avfall och skrot av bly (KN-nr som börjar med 7802), 6.avfall och skrot av zink (KN-nr som börjar med 7902), 7.avfall och skrot av tenn (KN-nr som börjar med 8002), 8.avfall och skrot av andra oädla metaller (KN-nr som börjar med 8101-8113), eller 9.avfall och skrot av galvaniska element, batterier och elektriska ackumulatorer (KN-nr som börjar med 854810). Varje vara i uppräkningen är hänförlig till ett visst nummer i Kom- binerade nomenklaturen, s.k. KN-nummer. Kombinerade nomen- klaturen är EU:s systematiska förteckning av varor i världshandeln. De KN-nummer som anges i bestämmelsen återfinns i Kommis- sionens genomförandeförordning (EU) nr 1006/2011 av om ändring av bilaga I till rådets förordning (EEG) nr 2658/87 om tulltaxe- och statistiknomenklaturen och om Gemensamma tulltaxan. I den Kombinerade nomenklaturen används inte begreppet skrot utan benämningen avfall och skrot. Av de förklarande anmärkningarna till tulltaxan framgår att det med avfall och skrot förstås metallavfall från tillverkning eller mekanisk be- arbetning av metall samt metallavfall från metallvaror som är slut- giltigt oanvändbara för sitt ursprungliga ändamål på grund av skada, sönderdelning, slitage eller annan orsak. Närmare om de tre kategorierna av metallavfall I förarbetena till bestämmelsen om omvänd mervärdesskattskyldig- het kommenteras de ovan nämnda tre kategorierna närmare (prop. 2012/13:1 s. 316). I verkstads- och tillverkningsindustrin uppstår avfall vid t.ex. stansning och svarvning. Det är enbart metallavfall som blir föremål för omvänd skattskyldighet. Metallavfall från tillverkning kan vara t.ex. metallspån och metallrester. Metallavfall från mekanisk bearbetning av metall En del av återvinningsföretagens verksamhet är att mekaniskt bearbeta metallavfall för leverans till gjuteri- och stålindustrin. Det kan vara fråga om att klippa, krossa eller sortera metallavfallet på det sätt som efterfrågas av återvinningsföretagens kunder. När sådant bearbetat metallavfall säljs vidare omfattas även denna omsättning av omvänd skattskyldighet. För det fall metallavfallet bearbetas och sedan gjuts till metalltackor omfattas en efterföljande försäljning av metalltackorna inte av reglerna om omvänd skattskyldighet. Metallavfall från annan mekanisk bearbetning av metall, t.ex. vid form- ning, valsning och skärning, omfattas också av omvänd skattskyldighet. Metallavfall från metallvaror som är slutgiltigt oanvändbara Bedömningen av när en metallvara är slutgiltigt oanvändbar kan inne- bära gränsdragningsproblem och därmed tillämpningssvårigheter. Det rör sig inte om skrot och avfall om metallvaran kan användas efter repa- ration eller renovering för sitt ursprungliga ändamål. En vara är slut- giltigt oanvändbar när den inte går att återställa till användbart skick. När en metallvara består av endast en metall klassificeras den enligt sitt ursprungliga KN-nummer så länge den är igenkännlig som en sådan vara. När den är slutgiltigt oanvändbar för sitt ursprungliga ändamål på grund av skada, sönderdelning, slitage eller annan orsak är den inte längre att anse som en vara utan som skrot och avfall. När en vara består av metall men även andra material måste en bedöm- ning först göras avseende om det är fråga om en metallvara. Det bör poängteras att det enbart är metallvaror som efter skada, sönderdel- ning, slitage eller annan orsak kan utgöra avfall och skrot av metall. Efter detta görs samma bedömning som ovan, dvs. igenkännlighet och om metallvaran är att anse som slutgiltigt oanvändbar. Som har påpekat saknar det dock vid bedömningen av om en vara är att anse som skrot och avfall betydelse huruvida det är ekonomiskt försvarbart att återställa varan till användbart skick. har i fråga om begreppet metallavfall från metallvaror som är slutgiltigt oanvändbara påpekat att vissa varor är att anse som metallvaror trots att de inte enbart är gjorda av metall. Ett, eller i vissa fall ett fåtal, material som inte är metaller kan ingå utan att varan förlorar sin karaktär av metallvara. De andra materia- len ska i ett sådant fall viktmässigt vara klart underställda metallen. Ett exempel på detta är kopparkablar som är att anse som metall- varor trots att de omsluts av ett plasthölje. Även katalysatorer är att anse som metallvaror. När en vara däremot viktmässigt domineras av metall men där det ingår stora delar av annat material, som t.ex. i fordon, hushållsmaskiner och andra elektriska apparater, är varan inte att anse som en metallvara. När varan sanerats från andra material är den sanerade varan dock att anse som en metallvara (Finans- departementets promemoria Fi2007/4082, s. 16). Regeringens överväganden om att definiera järn- och metallskrot Då regeln om omvänd skattskyldighet för mervärdesskatt vid handel med metallskrot infördes i svensk rätt övervägdes att i lagtext de- finiera vilka varor som skulle omfattas av regeln. I förarbetena anför- des att de största problemen i skrotbranschen med undandragen skatt avser handel med järn- och metallskrot. Bestämmelsen borde därför i princip enbart omfatta sådan handel. Det framhölls vidare att skrot emellertid kan tänkas omfatta andra material än metaller. Att med den skärpa och precision som är nödvändig i lagtext ut- trycka vilket järn- och metallskrot som ska omfattas av regeln ansågs mycket svårt. Risken att det skulle uppkomma gränsdragnings- och tolkningsproblem tycktes uppenbar. Mot bakgrund av det sagda gjorde regeringen bedömningen att det inte är lämpligt att i lagtext särskilt definiera skrotbegreppet. I stället borde en hänvisning göras till redan etablerade regelverk som omfattar de aktuella varorna. Regeringen anförde att de varor som ska omfattas av omvänd skattskyldighet bör vara de varor som hänförs till nummer i Kombinerade nomenklaturen enligt rådets förordning (EEG) nr 2658/87 av om tulltaxe- och statistiknomenklaturen och om Gemensamma tulltaxan. På så sätt behöver begreppen avfall och skrot inte definieras i lagtexten utan definitionen följer av hur dessa begrepp förstås i tulltaxan. Det framhölls vidare att eftersom tulltaxan ändras regelbundet, bör skatt- skyldigheten knytas till den lydelse tulltaxan hade ett visst datum. Med skrothandlare avses här en näringsidkare som köper och/eller säljer järn- och metallskrot. Att bedöma hur många företag som finns i skrotbranschen är svårt. Det krävs inte något tillstånd för att handla med skrot. Inte heller uppställs krav på registrering eller dylikt. Särskilt besvärligt är det att få ett grepp om hur många mindre företagare det finns som åker runt och köper upp skrot utan att ha något fast försäljnings- ställe, s.k. ambulerande skrothandlare. Branschföreningarna upp- skattar att antalet ambulerande skrothandlare har ökat sedan 1990- talet. De för emellertid inte någon statistik över antalet skrothand- lare. Enligt den officiella statistik som finns att tillgå i företagregister fanns det 316 före- tag registrerade under näringsgrenen partihandel med metallavfall och metallskrot1 samt 60 företag registrerade under näringsgrenen demontering av uttjänta fordon.2 Uppgifterna från kan jämföras med dess statistik . skrothandelsutredning anges att det fanns 807 registrerade företag under näringsgrenen partihandel med avfalls- produkter och skrot.3 Eftersom definitionerna av näringsgrenarna har ändrats är det emellertid vanskligt att med stöd av statistiken dra slutsatsen att antalet skrothandlare har minskat. Dessutom ska det framhållas att ett företag, beroende på dess verk- samhet, kan förekomma under flera näringsgrenar. Definitionerna av näringsgrenarna kan omfatta företag som bedriver annan handel än sådan som omfattades av den tidigare regleringen om handel med skrot. 1Näringsgrenen partihandel med metallavfall och metallskrot omfattar demontering av ut- tjänta datorer, TV-apparater och annan utrustning för att få och återförsälja användbara delar, partihandel med metallavfall och metallavfall för återvinning inklusive insamling, sortering, separering, isärtagning av begagnade varor i syfte att tillvarata de delar som går att åter- använda, packning och ompackning, lagring och leverans, men utan en faktisk bearbetnings- process. Det köpta och sålda avfallet har dessutom ett värde. 2Näringsgrenen demontering av uttjänta fordon omfattar demontering av uttjänta fordon (bilar och bussar etc.) för materialåtervinning. 3Näringsgrenen omfattar inköp och återförsäljning av skrot, metallskrot, skrotade bilar, glasavfall, gummiavfall, lump och pappersavfall samt bildemontering och återvinning. Enligt Upplysningscentralens branschrapport 2013:2 fanns det 971 företag i verksamhetsområdet avfall, skrot och återvinning. Precis som när det gäller statistik från kan det emellertid bland dessa företag förekomma sådana som bedriver annan verk- samhet än sådan skrothandel som avsågs i den tidigare regleringen. Under arbetet med lagbestämmelsen om omvänd skattskyldighet för mervärdesskatt vid handel med avfall och skrot av vissa metaller bedömde att så många som drygt 2 000 företag bedriver skrothandel i landet. för metallstölder, i län, uppskattar antalet till drygt 1 000. Det kan alltså konstateras att det förekommer en del olika uppgifter om antalet skrothandlare i . Troligtvis finns det en del verksamheter som ligger utanför myndigheternas kontroll, t.ex. personer som inte har något fast försäljningsställe och som säljer skrot utan att ta upp förtjänsten i sin deklaration. Vid sidan av de företag som omfattas av t.ex. statistik bör man därför säkerligen räkna med ett betydande mörkertal. Branschens aktörer delas in i ambulerande uppköpare och skrot- handlare med fast mottagningsställe, s.k. skrotgård. Ett tiotal stora bolag står för av omsättningen i skrotbranschen. Några medelstora företag står för av omsättningen. Enligt statistik från är dock de flesta före- tag inom skrotbranschen mindre företag med inga eller högst fem anställda. Dessa mindre företag står för resterande av om- sättningen. Bland de mindre företagen förekommer, förutom hand- lare med fast skrotgård, även de ambulerande skrothandlarna. De senare reser runt till t.ex. byggföretag, industrier och hushåll och köper upp skrot. Skrotet säljer de sedan vidare till handlare som har skrotgård. Det råder en stor osäkerhet om antalet ambulerande skrot- handlare. Dessa handlare har ju inget fast försäljningsställe. Något krav på tillstånd eller registrering finns inte heller. Det är därför sär- skilt svårt att uppskatta hur många ambulerande skrothandlare som förekommer i branschen. Bland de mindre företagen finns många bilskrotningsföretag. Mer- parten av dessa företag har inga eller mindre än fem anställda. För bilskrotning krävs auktorisation enligt bilskrotningsförordningen. Det är därför till skillnad från de ambulerande skrothandlarna inte svårt att uppskatta hur många bilskrotningsföretag det finns. fanns 341 företag auktoriserade för bilskrotning. Anmärkningsvärt är att 30 av dessa företag inte skrotade någon bil alls och att nio stycken skrotade mindre än tio bilar. Detta antyder att vissa företag, trots auktorisation för bilskrotning, egentligen har en annan verksamhet eller ingen alls. I branschen förekommer även s.k. traders. Traders kan ses som en slags mellanhänder. De handlar och förmedlar framförallt större tonnage för export av skrot, utan att själva fysiskt hantera materialet. En annan kategori som hanterar och säljer vidare skrot är åter- vinningscentralerna. Det finns i ca 800 återvinningscentraler. I princip samtliga är kommunalt drivna. På återvinningscentraler kan både privatpersoner och mindre företag lämna skrot och annat avfall. Allt metallskrot som lämnas till återvinningscentraler läggs i en container. Någon sortering av skrotet sker inte. I branschen kallas sådant skrot för kommunskrot. Det ligger i sakens natur att återvinningscentralerna aldrig betalar för skrot eller annat avfall som lämnas in. Däremot handlar återvinningscentralerna med skrot på så sätt att de säljer skrotet vidare. Som regel har återvinningscentra- lerna kontrakt med en skrothandlare som har fast skrotgård, oftast ett av de större företagen i branschen, som köper upp kommun- skrotet. I finns det dessutom ungefär 30 stycken kommunala an- läggningar som förbränner avfall. Vid denna förbränning uppstår bl.a. metallrester. Även detta s.k. brännskrot säljs vidare på samma sätt som det skrot som samlas in på återvinningscentralerna.