sou · H2B343 · 2014-06-23 00:00:00 — Omständigheter av betydelse för straffvärdet i dessa fall är, enligt vad uttal- ade, att kuriren hålls ovetande om verksamhetens organisation och om vilka personer som deltar i den. Den ersätt- ning som, enligt vad den tilltalade brukar uppge, vanligtvis utgår är också liten i förhållande till den risk som kuriren tar. Inte sällan framstår det som att kuriren utnyttjas av den eller de som står bakom narkotikahanteringen. Enligt finns det anledning att beakta sådana förhållanden vid den nyanserade be- dömning som ska göras av även kurirens gärning. Detta gäller också, menade , om omständigheterna inte är sådana att bestämmelsen i 23 kap. 5 § om tvång eller medverkan i mindre mån m.m. är tillämplig. I sammanhanget erin- rade , mot bakgrund av sin senaste praxis, om att den stränga straffskala som gäller för grov narkotikabrottslighet bör tillämpas endast på den allvarligaste brottsligheten, främst sådana allvarliga gärningar som ingår i en organiserad narkotika- handel med inriktning på att i vinningssyfte sprida missbruk och utnyttja missbrukarnas beroende och att det uppenbarligen är ofta som kurirens gärning inte är av detta slag. Fastän även kurirens gärning alltså ska bedömas på ett allsidigt sätt måste det konstateras, anförde vidare, att det förekommer fall där det saknas andra omständigheter att be- döma straffvärdemässigt än sort och mängd narkotika. Det kan, menade domstolen, t.ex. vara så att den som är åtalad för narkotika- brottslighet, exempelvis i form av narkotikasmuggling, har lämnat en berättelse som, på grund av berättelsens egen orimlighet eller av något annat skäl, inte kan vara riktig och som domstolen därför lämnar utan avseende. I sådana fall får det, anförde domstolen, accepteras att sorten och mängden narkotika blir avgörande både för bedömningen av till vilken grad av brottet som gärningen hör och för straffvärdet av den. När det gällde frågan om det kan vara att bedöma som mera allvarligt att föra narkotika från ett annat land till än att transportera den inom landet anförde att det – mot bakgrund av att den helt dominerande mängden narkotika som finns i kommer från andra länder – görs särskilda insatser i syfte att motverka att narkotika kommer in i landet. En gärning som innebär att dessa insatser inte får avsedd verkan utan att narkotika kommer hit, där den sedan kan spridas, får därför enligt bedömas ha ett visst högre straffvärde än en gärning som inte innehåller ett sådant moment. Om risken för upptäckt vid de kontroller som finns vid landsgränsen föranleder att transporten sker med en särskild förslagenhet kan det även, enligt vad uttalade, motivera ett ytterligare högre straffvärde. Det sagda gäller enligt domstolen oavsett om gärningen ska bedömas enligt narkotikastrafflagen eller enligt smugglingslagen. På motsvarande sätt som i Bagageutrymmesdomen och Kokain- handelsdomen, där angav riktlinjer för när be- fattning med amfetamin och ecstasy respektive kokain utifrån endast sort och mängd bör kunna antas vara att hänföra till grovt brott, uttalade vidare i domen att, när det gäller canna- bis, befattning med under omständigheter som normalt förekommer ofta är att bedöma som ett grovt brott. När det gällde betydelsen av faktorerna sort och mängd på de högre straffnivåerna uttalade följande. som en narkotikabrottslighet bör tillmätas ett allt högre straffvärde avtar betydelsen av sort och mängd som straffvärdefaktorer. För att straffmätningen vid narkotikabrottslighet ska kunna anpassas till vad som gäller vid andra brott krävs bl.a. att det ges ett väsentligt utrymme för de andra faktorer som, vid sidan av sort och mängd, ska inverka på bedömningen av brottets svårhet. I linje med detta ligger att sort och mängd ges en i förhållande till andra relevanta omständigheter begränsad betydelse vid avgörandet av om ett narkotikabrott bör bedömas som grovt. Sorten och mängden narkotika bör inte heller som enda faktor kunna föranleda ett straff inom den övre delen av straffskalan för grovt brott. Den slutsats som kan dras av NJA 2012 s. 44 (Nittiosjukilosdomen) är, anförde , att mängden när det gäller olaglig hantering av cannabis, om det inte rör sig om alldeles extrema fall, inte i sig bör kunna föranleda ett så strängt straff som fängelse . Att har angett ett tak för betydelsen av mängden narkotika innebär inte, menade domstolen, att det ska ske en linjär straffmätning upp till denna punkt. Sådana omständigheter som yrkesmässighet, organisationsgrad, vinningssyfte och hänsyns- löshet vid spridningen av narkotikan träder, enligt Högsta dom- stolen, alltmer i förgrunden ju högre upp i straffskalan man kom- mer för grovt narkotikabrott. På motsvarande sätt minskar därmed, framhöll domstolen, betydelsen av sort och mängd, låt vara att en stor mängd i sig kan tala för att det har rört sig om en yrkesmässig och organiserad verksamhet. Mängden får också, enligt , en dominerande betydelse i de fall det saknas andra om- ständigheter som är värda att beakta vid bedömningen av ett brotts svårhet. Vid bedömningen av det aktuella brottets rubricering och straff- värde tog hänsyn till följande faktorer: M och N hade transporterat narkotika från till (dvs. det var fråga om smuggling som, enligt vad Högsta dom- stolen uttalade i domen, har ett visst högre straffvärde än trans- port inom landet), transporten hade avsett en mycket stor mängd cannabis, narkotikan hade inte varit avsedd för eget bruk, M och N skulle inte få någon ersättning för sin hantering (enligt vad som framkommit), M och N hade förstått att de handlat inom ramen för en organi- serad brottslighet av allvarligt slag, men det hade inte kommit fram att de haft någon kännedom om hur denna hade varit upp- lagd och vilken allmän omfattning som den hade haft, M och N hade inte tagit några egna initiativ utan endast handlat i enlighet med mottagna instruktioner, förfaringssättet (själva smugglingen) präglades inte av någon förslagenhet. När det gällde det av M påstådda hotet uttalade att N och M, enligt vad som framkommit i målet, förvisso kunde ha befunnit sig i en pressad situation men att det i så fall snarare hade handlat om ett trångmål av ett slag som förmodligen inte är ovanligt vid inblandning i hantering och smuggling av större mängder narkotika och som normalt inte – och inte heller i detta fall – borde påverka bedömningen av gärningen. Sammantaget var brotten enligt grova – främst med hänsyn till att gärningarna hade avsett en mycket stor mängd cannabis. Straff- värdet motsvarade enligt domstolen fängelse , vilket också blev påföljden för N, medan påföljden för M, på grund av hans ungdom, bestämdes till . Tabellvärde 2009 för befattning med cannabis var fängelse. Riktvärde 2013 för befattning med cannabis stan- nar på /och . Mefedrondomen II (NJA 2012 s. 650) Narkotikabrott (mefedron). Gränsdragningen mellan brott av normalgraden och brott som är att anse som ringa. Även fråga om påföljdsval. I NJA 2012 s. 650 hade R smugglat in mefedron till , sålt mefedron till L och bjudit ut mefedron till försäljning via e-post. L hade smugglat in mefedron till , köpt mefedron av R, sålt mefedron i mindre poster till fem personer, däribland J, F och P, bjudit ut mefedron till försäljning via e-post och till R förmedlat kontakt med en presumtiv köpare av mefedron. J, F och P hade innehaft de mängder mefedron som L hade sålt till dem. I domen anförde på nytt att vid bedöm- ningen av ett narkotikabrotts svårhet och straffvärde ska även andra omständigheter än sort och mängd narkotika beaktas. Såväl frågan till vilken grad ett visst brott ska hänföras som straffvärdet av brottet ska, uttalade domstolen, bedömas på ett nyanserat sätt med beaktande av samtliga de omständigheter som är av betydelse. Vid en given sort är mängden narkotika endast en faktor bland andra som ska inverka på bedömningen, framhöll domstolen. Vid- are skiftar mängdfaktorns relativa betydelse enligt domstolen bero- ende på hur allvarlig brottsligheten är; vid allvarligare brottslighet har den mer begränsad betydelse medan den vid mindre allvarlig brottslighet kan ha ganska stor betydelse. När det gäller valet av påföljd för narkotikabrottslighet anförde att narkotikabrott av normalgraden i rättspraxis har ansetts vara ett brott av sådan art att det finns en presumtion för att påföljden ska bestämmas till fängelse. Enligt finns emellertid i fråga om mindre allvarlig nar- kotikabrottslighet av normalgraden förutsättningar för att döma till en icke frihetsberövande påföljd om förutsättningarna i övrigt för en sådan påföljd är uppfyllda. Det gäller framförallt enligt dom- stolen om brottet avser innehav för eget bruk. Som en allmän utgångspunkt bör enligt kunna gälla att skydds- tillsyn eller villkorlig dom med dagsböter kan komma i fråga även vid straffvärden som motsvarar fängelse i en månad. Skyddstillsyn anses generellt vara en mer ingripande påföljd än villkorlig dom. Härtill kommer att skyddstillsynen kan förenas med olika slags föreskrifter som kan ge påföljden ytterligare skärpa. Följden av detta är enligt att det finns ett något större ut- rymme för att döma till skyddstillsyn. Om straffvärdet är högre än en månad och det således finns skäl för fängelse (enligt 30 kap. 4 § andra stycket ) kan enligt en icke frihetsberövande påföljd likväl komma i fråga, om den kan förenas med samhällstjänst. hänvisade i sammanhanget till några tidigare rättsfall gällande narkotikabrottslighet i vilka en sådan påföljd dömts ut vid straffvärden motsvarande fängelse (NJA 2011 s. 357 och Högsta domstolens dom i mål B 5765-10[3]). Som en allmän utgångspunkt bör enligt kunna gälla att villkorlig dom eller skyddstillsyn i förening med samhälls- tjänst, trots brottslighetens art, kan komma i fråga om det väsent- ligen gäller innehav av narkotika för eget bruk och straffvärdet inte är högre än att det motsvarar fängelse . Om det där- emot gäller distribution av narkotika eller om straffvärdet är så högt att det motsvarar mer än fängelse bör brottets art i allmänhet enligt få ett sådant genomslag att påföljden får bestämmas till fängelse. R hade i huvudsak gjort sig skyldig till dels narkotikasmuggling av mefedron, dels narkotikabrott genom att ha överlåtit mefedron till L i poster om respektive och i att via e-post ha bjudit ut mefedron i poster om hekton till en person som L hade tipsat honom om. Brotten var begångna till . När det gällde R:s brottslighet tog Högsta dom- stolen vid bedömningen av rubricering och straffvärde hänsyn till följande faktorer: -R som själv inte missbrukade narkotika, hade i vinningssyfte smugglat in, bjudit ut och sålt stora mängder mefedron med insikt om att narkotikan skulle säljas vidare, -brottsligheten hade varit ägnad att leda till en omfattande sprid- ning av narkotika, -det har varit fråga om en relativt utvecklad handel med narko- tika, -R hade i syfte att minska riskerna för sig själv engagerat en annan person som mottagare av, och för att hämta ut, post- försändelser med narkotika och även utnyttjat dennes bank- konto för insättning av betalning för narkotikan, -brottsligheten hade ägt rum inom en relativt kort tidsrymd, -det saknades stöd för att brottsligheten hade utgjort ett led i någon organiserad narkotikahandel, -R hade fört in narkotika till (vilket i enlighet med uttal- andena i bl.a. Cannabissmugglingsdomen anses som försvår- ande). Sammantaget bedömdes R:s brottslighet som grov. Straffvärdet av den samlade brottsligheten motsvarade enligt fängelse . Mot bakgrund av att R var när brotten begicks bestämdes påföljden till fängelse . L hade gjort sig skyldig till narkotikabrottslighet genom att från R ha förvärvat dels mefedron, dels mefedron, via e-post till R ha förmedlat kontakt med en person som varit intresserad av att köpa hektoposter mefedron, vid 16 till- fällen (till ) ha överlåtit sammanlagt mefedron till J, vid åtta tillfällen (till ) sammanlagt mefedron till F och vid nio tillfällen (till ) sammanlagt mefedron till P samt vid två ytterligare tillfällen ha överlåtit cirka 5 respektive mefedron. L hade vidare gjort sig skyldig till narkotikabrott bestående i att han via e-post bjudit ut mefedron till försäljning till en okänd person och via e-post bjudit ut mefedron till försäljning till en person. Han hade även gjort sig skyldig till narkotikasmuggling av mefedron och smuggling av methylon. När det gällde L:s brottslighet tog vid bedöm- ningen av rubricering och straffvärde hänsyn till följande faktorer: -L hade handlat med narkotika i vinningssyfte, -handeln hade ägt rum under en inte obetydlig tidsperiod, -handeln hade ägt rum via e-post genom kontakter som han hade fått över internet, -narkotikan hade bjudits ut och överlåtits till för honom okända personer, -brottsligheten hade varit ägnad att leda till en omfattande sprid- ning av narkotika, inte minst till ungdomar. Sammantaget var L:s brottslighet enligt att be- döma som grov. Straffvärdet av den samlade brottsligheten mot- svarade enligt domstolen fängelse , vilket också blev påfölj- den. J, F och P hade gjort sig skyldiga till innehav av de mängder mefedron som L hade sålt till dem vid 16, 8 respektive 9 tillfällen. Brotten som J, F och P hade gjort sig skyldiga till skulle enligt bedömas som ett antal från varandra fristående brott. Såväl J, F som P hade enbart köpt mefedron för eget bruk. För F:s del var det delvis fråga om samköp med kamrater. Enligt vad uttalade i domen ska innehav av eller mer mefedron (eller amfetamin) bedömas som nar- kotikabrott av normalgraden. Vid straffvärdebedömningen är enligt domstolen utgångspunkten att innehav av upp till mot- svarar minimistraffet fängelse , innehav av motsvarar fängelse en månad och innehav av motsvarar fängelse . Mot den bakgrunden bedömdes en del av brotten som J, F och P gjort sig skyldiga till som narkotikabrott av normalgraden och en del som ringa. Den samlade brottslighetens straffvärde motsvarade enligt för J fängelse samt för F och P . Såväl J, F som P dömdes till villkorlig dom i före- ning med samhällstjänst. Femtiotablettersdomen (NJA 2012 s. 849) Innehav av 50 tabletter ecstasy har bedömts som narkotikabrott av normalgraden medan innehav av fem tabletter har bedömts som ringa brott. Påföljden har bestämts till villkorlig dom och 140 dagsböter. I NJA 2012 s. 849 hade den tilltalade (D) dels innehaft 50 tabletter ecstasy (och amfetamin), dels vid två separata tillfällen innehaft ytterligare fem tabletter ecstasy (dvs. totalt tio tabletter). Av de 50 tabletterna hade han vidare utan betalning överlåtit fem till vänner. I domen erinrade om att även andra om- ständigheter än sort och mängd narkotika ska beaktas vid bedöm- ningen av ett narkotikabrotts svårhet och att detta gäller både när domstolen ska avgöra till vilken grad ett visst narkotikabrott hör och vid bestämningen av vilket straffvärde brottet har. står det enligt klart att betydelsen av omständigheter vid sidan av sort och mängd narkotika inte är lika stor vid mindre allvarlig brottslighet som den är vid brott med högre straffvärden. Enligt är det av intresse att lagföringen av ringa brott kan ske på ett effektivt sätt. Det kan visserligen sägas, uttalade domstolen, att det förekommer skillnader mellan olika brott som hänförs till kategorin ringa och att det kan finnas anledning att fokusera på dessa, så att en individualiserad och adekvat straffvärdebedömning och påföljdsbestämning sker också för ringa brott. Men enligt är dessa skillnader vid de flesta brottstyper ganska små och i allmänhet beroende av endast någon enstaka faktor som exempelvis värdet av det tillgripna vid snatteri och, vid hastighetsöverträdelse, hur mycket bilisten har överskridit gällande hastighetsbegränsning. kan därför, menade domstolen, accepteras att bedömningen av straff- värdet av ringa brott sker i huvudsak efter schabloner. Vid narkotika- brott bör schablonen enligt bygga på sort och mängd narkotika. Därmed kommer dessa båda faktorer att vara i princip avgörande också för hur gränsen dras mellan ringa narkotika- brott och narkotikabrott av normalgraden. Med hänsyn till att ecstasy i farlighetshänseende ingår i samma kategori som amfetamin och mefedron kan, enligt vad Högsta dom- stolen uttalade, av Mefedrondomen II den slutsatsen dras, att innehav av 50 tabletter ecstasy – i de fall tabletterna innehåller vardera en missbruksdos (amfetamin eller mefedron motsvarar nämligen 50 missbruksdoser) – i allmänhet bör bedömas som brott av normal- graden och ha ett straffvärde motsvarande fängelse . När det gällde D:s brottslighet borde innehavet av de 50 tabletterna enligt således bedömas som brott av normalgraden. Överlåtelsen borde enligt domstolen med hänsyn till att det rörde sig om en begränsad mängd och att den skedde till nära bekanta som missbrukade inte ses som beaktansvärt försvårande. Straffvärdet motsvarade därmed fängelse i något . De två separata tillfällen då D innehaft ytterligare fem tabletter ecstasy utgjorde enligt två fall av ringa brott. Straffvärdet av vart och ett av dessa brott motsvarade enligt domstolen 50 dagsböter. Enligt hade den samlade brottsligheten ett straffvärde som motsvarade fängelse . Påföljden bestämdes till villkorlig dom med böter. Brottets art tilläts påverka antalet dagsböter och dessa bestämdes därför till 140. Haltdomen (NJA 2013 s. 321) Om ett narkotiskt preparat har en halt verksam substans som tydligt skiljer sig från vad som är vanligt, ska hänsyn tas till denna omständighet vid straffvärdebedömningen. I NJA 2013 s. 321 hade den tilltalade (C) sänt ett brev innehållande mefedron från till . Brevet var avsett för hans far som var intagen på kriminalvårdsanstalt, men det skickades till och togs emot av en präst på anstalten. Narkotikan hade en ren- hetsgrad om . C hade vidare, när han anlände till haft med sig mefedron. Denna narkotika hade en ren- hetsgrad om . I domen uttalade , med hänvisning till Femtio- tablettersdomen, att bedömningen av straffvärdet av ringa brott i huvudsak sker efter schabloner som bygger på sort och mängd narkotika och att dessa båda faktorer därmed kommer att vara i princip avgörande också för hur gränsen dras mellan ringa narko- tikabrott och narkotikabrott av normalgraden. Men även om straff- värdet av mindre allvarlig brottslighet påverkas främst av narkoti- kans sort och mängd måste, betonade , också andra omständigheter kunna tillmätas betydelse. När det gäller straffskalan för ringa brott är den vidare enligt i huvudsak förbehållen gärningar som består i eget bruk eller innehav för eget bruk. Har narkotikan överlåtits eller innehafts i överlåtelsesyfte har domstolen således bara ett be- gränsat utrymme för att bedöma gärningen som ringa brott. I enlighet med vad uttalat i tidigare rättsfall (se t.ex. NJA 1982 s. 325 och NJA 1987 s. 757) gäller vidare, anförde , att hänsynen till allmän laglydnad måste väga tungt vid bestämmande av påföljden för narkotikahantering inom kriminalvårdsanstalter. Brottets art i dessa fall talar enligt , som därvid hänvisade till förarbetsuttalanden i samband med att straffet för ringa narkotikabrott skärptes, för fängelse som påföljd (se prop. 1992/93:142 s. 17 och avsnitt 3.3). En sträng syn på befattning med narkotika i kriminalvårdsanstalt bör, enligt , gälla både i fråga om införande av narkotika i kriminal- vårdsanstalt och beträffande hantering av narkotika inom anstalt. När det gäller frågan vilken betydelse ett preparats renhetsgrad har vid bedömningen av ett brotts rubricering och straffvärde uttal- ade att de riktlinjer som domstolen angett för vad som utifrån en bedömning av sort och mängd narkotika preli- minärt kan antas utgöra ett grovt narkotikabrott (se Mefedron- domen, Nittiosjukilosdomen, Bagageutrymmesdomen och Kokain- handelsdomen) och vad som i allmänhet utgör ringa brott (se Mefe- drondomen II och Femtiotablettersdomen), bygger på en uppskatt- ning av respektive preparats normala renhetsgrad. Högsta dom- stolen betonade i sammanhanget också att den vägledning som kan hämtas från tabeller som upprättas med utgångspunkt i sort och mängd narkotika måste användas med försiktighet och att tabell- erna riskerar att leda till missvisande jämförelser. Detta gäller enligt domstolen inte minst när renhetsgraden avviker från vad som kan Mindre variationer i fråga om renhetsgraden är dock inte, enligt vad uttalade, ägnade att påverka den straffrättsliga bedömningen i någon mera påtaglig utsträckning. Om ett preparat har en halt verksam substans som tydligt skiljer sig från vad som är vanligt, förutsätter emellertid de bedömningar som har gjort beträffande betydelsen av sort och mängd att hänsyn tas till denna omständighet. En bedömning av detta slag har enligt av naturliga skäl störst betydelse vid allvarligare brottslighet. Men även vid ringa brott måste renhetsgraden enligt domstolen kunna påverka straffvärde- bedömningen. När det gäller mefedron talar erfarenheten enligt Högsta dom- stolen för att koncentrationen verksam substans brukar överstiga . De gärningar som C hade gjort sig skyldig till avsåg befattning med mefedron som hade haft en renhetsgrad om 42 pro- cent respektive . Renhetsgraden hade alltså i bägge fallen varit lägre än vad som framstår som normalt. När det gällde det något större partiet skulle emellertid enligt beaktas att syftet varit att narkotikan skulle föras in till C:s far, som var intagen i kriminalvårdsanstalt och användas av honom. Detta ledde till bedömningen att brottet – trots att mängden var begränsad och att renhetsgraden tydligt understeg det normala – inte var ringa. Straffvärdet motsvarade enligt fängelse en månad. Beträffande den andra gärningen fanns det enligt Högsta dom- stolen inte några omständigheter som föranledde ett avsteg från den bedömning av smugglingsbrottet som indikerades av den narkotika som det hade varit fråga om. Brottet skulle därmed bedömas som ringa. tillade i sammanhanget att så i och för sig skulle ha varit fallet också om mefedronet hade haft en normal renhetsgrad. Straffvärdet av den gärningen påverkade enligt domstolen inte den samlade brottslighetens straffvärde, som därmed motsvarade fängelse en månad. Eftersom C:s hantering i det ena fallet syftade till att narkotikan skulle överlåtas och föras in på en kriminalvårdsanstalt, utgjorde det skäl för att bestämma påföljden till fängelse. Normalt skulle påföljden enligt därför ha bestämts till fängelse en månad. Eftersom C emellertid varit berövad friheten som anhållen eller häktad i målet bestämdes påföljden till böter. Tabellvärde 2009 avseende amfetamin (med normal renhetsgrad) var 120 dagsböter. Riktvärde 2013 för befattning med mefedron (med normal renhetsgrad) är 120 dagsböter (detsamma gäller för amfetamin). Avgöranden som inte har refererats som vägledande Förutom de avgöranden som har gåtts igenom har meddelat ytterligare fem domar i narko- tikamål, vilka inte har refererats som vägledande. Högsta domstolens dom i mål B 2100-11 gällde B-I som innehaft MDPV för eget bruk. B-I hade även gjort sig skyldig till grov olovlig körning vid fyra tillfällen, grovt rattfylleri, rattfylleri och ringa narkotikabrott . av MDPV konstaterade att det rört sig om och att inne- havet varit ett led i ett eget missbruk. Några omständigheter av bety- delse för rubriceringen eller straffvärdet därutöver förelåg inte. Brottet var enligt av normalgraden och straff- värdet motsvarade fängelse . Brottslighetens samman- lagda straffvärde motsvarade enligt domstolen fängelse tre måna- der, vilket också blev påföljden (B-I var tidigare dömd för likartad brottslighet vid ett antal tillfällen och förutsättningar saknades för skyddstillsyn i förening med samhällstjänst eller kontraktsvård). Tabellvärde 2009 avseende amfetamin var tre månaders fängelse. Riktvärde 2013 för befattning med mefedron och andra syntetiska katinoner, såsom MDPV, är två månaders fängelse (detsamma gäller för amfetamin). Högsta domstolens dom i mål B 5765-10 gällde A som delvis i överlåtelsesyfte innehaft knappt mefedron och sex tabletter MDMA.