sou · H2B357 · 2014-08-27 00:00:00 — I samband med genomförande av tjänstepensionsdirektivet kon- staterades vidare att direktivets krav om att medlemmarna ska ha fått tillräcklig information om verksamhetsreglerna saknade motsva- righet i svensk rätt, och att den information som skulle lämnas enligt den s.k. genomlysningsprincipen i dåvarande 1 kap. 1 a § FRL6 inte tog sikte på nu avsedd information. Slutsatsen blev att kravet borde tillgodoses genom bestämmelser i lag, vilka skulle preciseras i myndighetsföreskrifter. Den närmare regleringen kring informationskravet i artikel 9 c bör behandlas tillsammans med övriga informationsregler; jfr de informationskrav som följer av artikel 9.1 f, där det stadgas att medlemmarna ska hållas tillräckligt informerade om pensions- planens villkor, särskilt vad gäller rättigheter och skyldigheter enligt planen samt riskerna som är förbundna med pensionsplanen och vad dessa risker innebär och deras fördelning. samt artikel 11 om information som ska lämnas till medlemmar och andra förmånstagare. Dessa informationsregler behandlas i avsnitt 11. Förslaget till IORP II-direktiv Utredningens bedömning av hur bestämmelserna om information till medlemmarna i förslaget till IORP II-direktiv (strykningarna i nuvarande artikel 9 c och 9f samt de nya artiklarna 38–58) påverkar utredningens bedömningar och förslag i fråga om informationskrav behandlas i avsnitt 11. Förslag: Tekniska utredningar och beräkningar ska utföras under överinseende av en eller flera aktuarier med den insikt och erfarenhet i dessa frågor som fordras med hänsyn till omfatt- ningen och arten av tjänstepensionsföretagets verksamhet. Aktuarie som är verksam i ett tjänstepensionsföretag ska registreras. 6 Motsvarande bestämmelse finns numer i 4 kap. 2 § FRL. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om villkoren och behörighet att tjänst- göra som aktuarie i tjänstepensionsföretag. Förslaget till IORP II-direktiv föranleder en justering av detta förslag (se avsnitt 9.7.10). Tjänstepensionsdirektivet: I artikel 9.1 d anges att institutet ska ha tekniska avsättningar som beräknas och bestyrks av aktuarie eller annan expert på området i enlighet med lag och aktuariella metoder. I artikel 15.4 anges att beräkningen av de tekniska avsättning- arna ska utföras och bestyrkas av en aktuarie eller annan expert på området, till exempel en revisor, i enlighet med nationell lag och på grundval av erkända aktuariella metoder. Försäkringsteknisk utredning ska verkställas av person som är behörig att utöva befattning som aktuarie vid livförsäkringsbolag eller som av förklarats behörig att verkställa utredningen (se 21 § fjärde stycket UFL). I ett försäkringsföretag ska de försäkringstekniska utredningarna och beräkningarna utföras under överinseende av en eller flera aktuarier med den insikt och erfarenhet i dessa frågor som fordras med hänsyn till omfattningen och arten av företagets verksamhet. När en aktuarie utsetts eller frånträtt sin befattning ska detta gen- ast anmälas för registrering av styrelsen, verkställande direktören eller aktuarien (5 kap. 14 § FRL). har bemyn- digande att meddela föreskrifter om villkoren för behörighet att tjänstgöra som aktuarie (se 5 kap. 17 § 2 FRL och 7 kap. 2 § 12 FRF). får även i ett enskilt fall besluta om undantag från villkoren om behörighet och från kravet på aktuarie (se 5 kap. 17 § andra stycket FRL och 7 kap. 3 § FRF). Skälen för förslaget: I samband med införandet av tjänste- pensionsdirektivet gjordes bedömningen att de befintliga reglerna i FRL och UFL överensstämmer med direktivets krav på den som utför beräkningarna och att det inte föreligger något behov av lagändring i denna del (se prop. 2004/05:165 s. 143). Någon materiell ändring av reglerna har inte gjorts. Utredningen gör ingen annan bedömning. Mot denna bakgrund bör det i den nya tjänstepensionsrörelse- lagen införas en bestämmelse med innebörd att de tekniska utred- ningarna och beräkningarna ska utföras under överinseende av en eller flera aktuarier med den insikt och erfarenhet i dessa frågor som fordras med hänsyn till omfattningen och arten av företagets verksamhet. Utredningen utnyttjar därmed inte direktivets möjlig- heter att tillåta att de tekniska beräkningarna ska utföras av en revi- sor eller annan expert. Tjänstepensionsdirektivet innehåller inget krav på att aktuarien ska registreras. I likhet med vad som gäller på försäkringsområdet bör det dock finnas krav på registrering av aktuarie. Bestämmel- serna bör utformas med som förebild. I likhet med nuvarande bestämmelse i FRL bör ges bemyn- digande att meddela föreskrifter om villkoren för behörighet att tjänstgöra som aktuarie i tjänstepensionsföretag. Tjänstepensionsdirektivets krav på tekniska avsättningar i artikel 15 behandlas i avsnitt 9.2. Förslaget till IORP II-direktiv Förslag: Utredningens förslag om krav på aktuarie ska samord- nas med krav på en aktuariefunktion (se avsnitt 9.7.10). Skälen för förslaget: Utredningens förslag till bestämmelser om krav på en aktuariefunktion behandlas i avsnitt 9.7.10. Förslaget har utformats på ett sådant sätt att det ska finnas en eller flera ansvariga aktuarier i aktuariefunktionen. På detta sätt kan regle- ringen vara förenlig med de krav på aktuarie som finns i det nuvarande tjänstepensionsdirektivet, som regleringen öppnar upp för ett företagsstyrningssystem med vissa nyckel- funktioner. Se vidare i avsnitt 9.7.10. Utredningens förslag innebär att förslaget i rutan i avsnitt 9.1.4 ska utgå, och ersättas med förslaget i rutan i avsnitt 9.7.10. 9.1.5Krav på regelbunden finansiering Bedömning: Tjänstepensionsdirektivets krav på att arbetsgiva- ren (uppdragsgivande företag) regelbundet ska finansiera sådana pensionsförmåner som arbetsgivaren garanterar, föranleder inte någon särskild bestämmelse i tjänstepensionsrörelselagen. Tjänstepensionsdirektivet: Enligt Artikel 9.1 e ska medlems- staterna se till att det uppdragsgivande företaget, om det garanterar pensionsförmånerna, är skyldigt att regelbundet finansiera detta åtagande. Av artikel 6 c framgår att med uppdragsgivande företag avses den eller de som handlar i egenskap av arbetsgivare7 och som gör inbetalningar till ett tjänstepensionsinstitut. I skäl 30 anges följande I många fall kan det vara det uppdragsgivande företaget (arbetsgivaren)8och inte institutet självt som står för de bio- metriska riskerna eller som garanterar vissa förmåner eller viss avkastning. Det förekommer dock även att institutet självt står för sådana risker eller lämnar sådana garantier, varvid det uppdrags- givande företaget i allmänhet har uppfyllt sina förpliktelser i och med de nödvändiga inbetalningarna. I dessa fall liknar de produkter som institutet erbjuder dem som tillhandahålls av livförsäkrings- företag, och de berörda instituten bör uppfylla i vart fall samma kapitalkrav som livförsäkringsföretag. Det saknas uttryckliga regler i både UFL och FRL om att upp- dragsgivande företag regelbundet ska finansiera sådana pensions- förmåner som arbetsgivaren garanterar. Skälen för bedömningen: Bestämmelsen i artikel 9.1 e torde i första hand ta sikte på den form av stiftelseliknande tjänste- pensionsinstitut som bl.a. finns i och där arbetsgivaren, genom stiftelsen, står för åtagandet gentemot den pensionsberättigade. I denna typ av konstruktion måste arbetsgiva- 7Eller egenföretagare, vilket dock bortses från i detta sammanhang. 8Se artikel 6 c. ren regelbundet finansiera sitt åtagande genom inbetalningar till stiftelsen. Bestämmelsen torde även ta sikte på den typ av tjänstepen- sionsinstitut som endast används i syfte att tillhandahålla – i meningen utbetala – sådana pensionsförmåner som arbetsgivaren garanterat, dvs. som arbetsgivaren har åtagit sig att tillhandahålla till de tjänstepensionsberättigade. För att denna typ av tjänste- pensionsinstitut ska kunna fullgöra sin uppgift gentemot de tjänste- pensionsberättigade förutsätts det att arbetsgivaren är skyldig att regelbundet finansiera sitt åtagande. Som framgått i bl.a. avsnitt 5.1 och 5.2 ska den nya lagen om tjänstepensionsrörelse reglera det som utredningen har valt att kalla tjänstpensionsinstitut som ståt risk, dvs. en form av tjänste- pensionsinstitut där institutet/tjänstepensionsföretaget – och inte arbetsgivaren – garanterar9 pensionsförmåner i enlighet med de civilrättsliga förmånsavtal10 som träffas mellan å den ena sidan arbetsgivare/arbetstagare och å den andra sidan tjänstepensions- företaget. Vid denna typ av konstruktion är arbetsgivarens skyldighet att finansiera sitt åtagande begränsat till den skyldighet arbetsgivaren har att betala /avgifter till tjänstepensions- företaget till följd av förmånsavtalet (jfr skäl 30). Här ska särskilt uppmärksammas att arbetsgivarens skyldig- heter/garantier enligt den bakomliggande överenskommelsen – dvs. överenskommelsen mellan parterna om pensionsutfästelsen och dess tryggande – i första hand är en arbetsrättslig fråga mellan parterna, och att parternas rättigheter och skyldigheter i dessa delar inte regleras genom bestämmelserna i tjänstepensionsdirektivet (jfr skäl 30 där det sägs att arbetsgivaren i denna typ av konstruktion i allmänhet har uppfyllt sina förpliktelser i och med de nödvändiga inbetalningarna). Sammanfattningsvis anser utredningen att det inte behöver införas någon reglering i den nya lagen med anledning av bestämmelsen i artikel 9.1 e. 9Jfr här även artikel 17 i tjänstepensionsdirektivet, där det finns bestämmelser om kapitalkrav för sådana institut där institutet – och inte arbetsgivaren – står för åtagandet att täcka en viss biometrisk risk eller garanterar en viss avkastning eller förmånsnivå. 10Detta avtal kan avse såväl förmånsbestämda som premiebestämda pensionsförmåner. Förslaget till IORP II-direktiv Bedömning: Ändringarna i den nuvarande artikel 9.1 e är endast redaktionella, och föranleder inga ändringar i utredningens bedömningar och förslag. Skälen för utredningens bedömning: Se rutan. Bedömning: Ett tjänstepensionsföretag ska få tillhandahålla till- läggsförmåner (kompletterande pensionsförmåner). Med tilläggsförmåner ska avses förmåner som kompletterar en huvudförmån. Tjänstepensionsdirektivet: Enligt artikel 9.2 får medlemsstaterna – i enlighet med subsidiaritetsprincipen och med vederbörligt beak- tande av storleken på pensionsförmånerna från socialförsäkrings- systemen – föreskriva att täckning av risker kopplade till lång levnad och invaliditet, efterlevandeskydd samt en garanti för återbetalning av inbetalade belopp erbjuds till medlemmarna som kompletterande förmåner, om arbetsgivarna och arbetstagarna, eller deras respektive företrädare kommer överens om detta. Enligt artikel 6 d avses med pensionsförmåner förmåner som betalas ut med anledning av uppnådd pensionsålder eller förväntat uppnående av pensionsålder eller, om de kompletterar dessa för- måner och tillhandahålls sekundärt, i form av utbetalningar vid dödsfall, invaliditet eller upphörande av anställning eller i form av bidrag eller tjänster som tillhandahålls vid sjukdom, medellöshet eller dödsfall. För att den ekonomiska tryggheten under pensions- tiden ska stärkas utgörs dessa förmåner i regel av livslånga utbetal- ningar. Förmånerna kan dock också vara utbetalningar eller ett engångsbelopp. Skälen för bedömningen: Med pension menas oftast ålders- pension, dvs. periodiska utbetalningar till den som har gått i pens- ion på grund av uppnådd pensionsålder. Med pension kan emeller- tid också menas periodiska utbetalningar till någon på grund av att han eller hon har drabbats av invaliditet eller sjukdom. ion kan vidare även avses periodiska utbetalningar till efterlevande på grund av dödsfall. När man talar om tjänstepension menar man normalt sådan pension som parterna på arbetsmarknaden har kommit överens om inom ramen för olika kollektivavtal, vilket bl.a. innebär att den närmare gränsdragningen kring begreppet tjänstepension varierar beroende på innehållet i respektive kollektivavtal eller motsvarande överenskommelse. Enligt utredningens bedömning ryms samtliga nu beskrivna pensionsformer inom definitionen av pensionsförmån i tjänste- pensionsdirektivet. Av tjänstepensionsdirektivet framgår dessutom att en pensionsförmån i direktivets mening även kan avse bl.a. utbetalningar vid upphörande av anställning och bidrag eller tjäns- ter vid medellöshet, samt att utbetalningarna av pensionsförmåner kan vara livslånga, tidsbegränsade eller ske i form av ett engångs- belopp. Det kan konstateras att det i tjänstepensionsdirektivet finns en skillnad mellan å den ena sidan sådana förmåner som kan kallas huvudförmåner (dvs. pensionsförmåner som betalas ut med anledning av uppnådd pensionsålder eller förväntat uppnående av pensionsålder) och å den andra sidan sådana förmåner som kan kallas kompletterande förmåner som tillhandahålls sekundärt (dvs. utbetalningar vid dödsfall, invaliditet eller upphörande av anställ- ning eller i form av bidrag eller tjänster som tillhandahålls vid sjuk- dom, medellöshet eller dödsfall). Bestämmelserna i direktivet kan tolkas på det sättet att kompletterande förmåner endast får till- handahållas under förutsättning att de kompletterar huvud- förmånen. Mot denna bakgrund anser utredningen att det i den nya lagen bör klargöras att ett tjänstepensionsföretag får tillhandahålla såväl huvudförmåner som kompletterande förmåner. Efter mönster från terminologin på försäkringsområdet11 bör de kompletterande för- månerna kallas tilläggsförmåner. Huvudförmån respektive tilläggsförmån bör i lagen definieras genom icke uttömmande exempel på olika typer av förmåner, eftersom den närmare gränsdragningen ytterst bestäms av parterna genom innehållet i kollektivavtalen. 11 Jfr 2 kap. 12 § Ib FRL. I avsnitt 9.1.16 föreslås att tillstånd för tjänstepensionsrörelse ska kunna avse enbart huvudförmåner, enbart tilläggsförmåner eller såväl huvud- som tilläggsförmåner. Den närmare omfattningen av tillstånden blir i varje enskilt fall en fråga för inom ramen för myndighetens tillståndsprövning. Här bör under- strykas att den föreslagna tillståndsindelningen bl.a. innebär att det kan komma att finnas tjänstepensionsföretag som enbart bedriver tjänstepensionsrörelse som avser tilläggsförmåner. Av vad som sagts följer sammanfattningsvis att utredningen utnyttjar den valmöjlighet som finns enligt artikel 9.2 i tjänste- pensionsdirektivet. Förslaget till IORP II-direktivet IORP II-direktivet innehåller ingen ändring i denna del. 9.1.7Överlåtelse av driften av ett tjänstepensionsinstitut Bedömning: I tjänstepensionsrörelselagen bör inte införas någon uttrycklig bestämmelse om att driften av ett tjänstepen- sionsföretag får överlåtas till andra enheter som agerar för före- tagets räkning. Det bör inte heller införas någon bestämmelse om att driften av ett tjänstepensionsföretag ska överlåtas till andra enheter. Förslaget till IORP II-direktiv föranleder en justering av detta förslag (se avsnitt 9.7.12). Tjänstepensionsdirektivet: Enligt artikel 9.4 får en medlemsstat tillåta eller kräva att driften av ett tjänstepensionsinstitut helt eller delvis överlåts till andra enheter som agerar för institutets räkning. Det saknas regler i både UFL och FRL om att driften av ett företag eller förening får – eller ska – överlåtas till andra enheter som agerar för ett sådant instituts räkning. Skälen för bedömningen: När tjänstepensionsdirektivet genomfördes i svensk rätt gjordes bedömningen att direktivets bestämmelser om att en medlemsstat har rätt att tillåta eller kräva att driften av ett tjänstepensionsinstitut helt eller delvis överlåts till andra enheter som agerar för institutets räkning, inte har relevans för svenska sammanhang (se prop. 2004/05:165 s. 145). Utred- ningen gör ingen annan bedömning utan anser att en eventuell överlåtelse av driften av ett tjänstepensionsföretag i första hand är en avtalsrättslig fråga mellan berörda företag. I tjänstepensions- rörelselagen bör således inte införas någon uttrycklig bestämmelse om att driften av ett tjänstepensionsföretag får överlåtas till andra enheter som agerar för företagets räkning. Förslaget till IORP II-direktiv Förslag: Utredningens bedömning ändras på det sättet att utredningen i stället föreslår att det ska införas uttryckliga regler om utläggning av verksamhet (se avsnitt 9.7.12). Skälen för förslaget: I förslaget till IORP II-direktiv kan den nuvarande bestämmelsen i artikel 9.4 i tjänstepensionsdirektivet sägas bli kompletterad med nya och relativt utförliga bestämmelser kring utläggning av verksamhet. Bestämmelserna, som har stora likheter med den reglering som redan finns för andra finansiella institut, bör gälla också för tjänstepensionsföretagen. Utredningens förslag till utformning av bestämmelserna om utläggning av verk- samhet behandlas i avsnittet om företagsstyrning, se avsnitt 9.7.12. 9.1.8Godkännande av gränsöverskridande verksamhet Förslag: Villkoren för att bedriva gränsöverskridande tjänste- pensionsverksamhet för ett tjänstepensionsföretag ska god- kännas i förväg av . Tjänstepensionsdirektivet: Enligt artikel 9.512 ska villkoren för att bedriva gränsöverskridande tjänstepensionsverksamhet godkännas i 12 Artikeln ändrad genom det s.k. Omnibus I-direktivet. förväg av de behöriga myndigheterna i hemmedlemsstaten. När medlemsstaterna ger ett sådant godkännande, ska de informera Eiopa. Det nationella registret som institutet ska regi- streras i ska innehålla uppgift om länder där institutet är verksamt (se artikel 9.1 a). I artikel 20 finns närmare regler om verksamhet över gränserna. För svenska tjänstepensionskassor gäller ett särskilt underrättelse- och anmälningsförfarande vid gränsöverskridande tjänstepensions- verksamhet i andra EES-länder (se 14 a–14 d §§ UFL). I 3 kap. 22 § FRL finns särskilda bestämmelser för gränsöver- skridande verksamhet avseende tjänstepensionsförsäkring – en bestämmelse som hänvisar till det särskilda underrättelse och anmälningsförfarande vid sekundäretablering som gäller för försäk- ringsföretag (se 8–14 §§ FRL). Skälen för förslaget: Tjänstepensionsdirektivets föreskrifter i artikel 9.5 – om att villkoren för att få bedriva gränsöverskridande verksamhet ska godkännas i förväg av myndigheterna i hemlandet – hänför sig till de allmänna verksamhetsvillkor som tillsynsmyndig- heten ska pröva i samband med att tillstånd eller registrering söks. Bestämmelserna kompletteras av föreskrifter om ett anmälnings- förfarande i artikel 20 som innebär att institut som avser att bedriva gränsöverskridande verksamhet ska underrätta tillsynsmyndigheten om detta. Också i det sammanhanget görs en prövning av verksam- hetsvillkoren. I tjänstepensionsrörelselagen bör således införas regler som innebär att villkor för att bedriva gränsöverskridande tjänstepensionsverksamhet för ett tjänstepensionsföretag ska god- kännas i förväg av . Den närmare regleringen av tjänstepensionsföretagens verksamhet över gränserna behandlas utförligt i avsnitt 10. Förslaget till IORP II-direktiv Se avsnitt 10.2. 9.1.9Sundhetskrav och kontroll över risker Förslag: Ett tjänstepensionsföretags verksamhet ska drivas på ett sådant sätt att företagets förmåga att fullgöra sina åtaganden inte äventyras, och så att företaget har en tillfredsställande likvi- ditet. Ett tjänstepensionsföretag ska identifiera, mäta, styra, internt rapportera och ha kontroll över de risker som är förknippade med verksamheten samt ha en tillfredsställande intern kontroll. Ett tjänstepensionsföretags verksamhet ska även i andra avseenden drivas på ett sätt som är sunt. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska ges bemyndigande att utfärda föreskrifter om vilka åtgärder som ett tjänstepensionsföretag ska vidta för att uppfylla kraven på tillfredsställande likviditet, riskhantering, intern kontroll och sundhet. Tjänstepensionsdirektivet: Artikel 14.1 anger att de behöriga myndigheterna ska kräva att varje institut som är etablerat på deras territorium har sunda förvaltnings- och redovisningsmetoder samt tillfredsställande mekanismer för intern kontroll. Artikel 14.2 anger att de behöriga myndigheterna ska vidta alla de åtgärder som är lämpliga och nödvändiga för att förebygga eller åtgärda varje oegentlighet som kan skada medlemmarnas och förmånstagarnas intressen. Artikel 17 anger att institutet som förvaltar pensions- planer ska ha en buffert vars storlek ska återspegla typen av risk och tillgångssammansättningen avseende samtliga pensionsplaner som institutet förvaltar. Vidare får de behöriga myndigheterna förbjuda eller begränsa verksamheten i ett institut särskilt om institutet inte på ett till- fredsställande sätt kan skydda medlemmarnas och förmånstagarnas intressen, se artikel 14.4 a. För att säkerställa att medlemmars och förmånstagares intressen skyddas på ett fullgott sätt, får medlemsstaterna ställa upp ytter- ligare krav till de i direktivet uttryckta villkoren för att ett institut ska tillåtas att bedriva verksamhet, se artikel 9.3. stadgar ska vara ägnade att trygga att före- ningen kan fullgöra sina försäkringsutfästelser och ska tillgodose medlemmarnas intresse av att kostnader och villkor för försäkringarna är skäliga med hänsyn till förmånernas art och omfattning och föreningens förhållanden, se 11 § UFL. Försäkringsrörelse ska drivas med en för rörelsens omfattning och art tillfredställande soliditet, likviditet och kontroll över försäk- ringsrisker, placeringsrisker och rörelserisker, så att åtagandena mot försäkringstagarna och andra ersättningsberättigade på grund av försäkringar kan fullgöras (stabilitetsprincipen), se 4 kap. 1 § FRL. har bemyndigande att meddela före- skrifter om vilka åtgärder som ett försäkringsföretag ska vidta för att uppfylla kraven på soliditet, likviditet och riskhantering, se 4 kap. 18 § FRL. Skälen för förslaget: Sundhetsprinciper samt krav på riskkon- troll och intern kontroll finns för de flesta finansiella företag. För försäkringsföretag kommer dessa till uttryck i bl.a. stabilitets- principen i 4 kap. 1 § FRL. Bestämmelserna infördes i samband med försäkringsrörelsereformen (se prop. 1998/99:87 s. 171–183). Av förarbetena framgår bl.a. att stabilitetsprincipen har sin grund i den tidigare soliditetsprincipen, som funnits i försäkrings- regleringen . Där betonades också att stabili- tetsprincipen bl.a. behövdes för att de dåvarande mer detaljerade solvensreglerna utgjorde s.k. minimiregler och att det vore olyckligt om lagens solvensregler skulle framstå som normalnivåer. Detta skulle bl.a. försvåra för att tidigt verka för förändringar i försäkringsbolag som enligt välgrundade bedöm- ningar uppvisade sådana tecken på soliditets- eller likviditets- svaghet att bolaget sannolikt kunde få svårt att fullgöra sina åtaganden. Det angavs vidare i nu aktuella förarbeten att ett allmänt krav på tillfredsställande soliditet och likviditet under alla förhållanden var befogat som ett påbud för hela bolagets verksamhet. Problem i andra delar än den egentliga försäkringsverksamheten riskerar nämligen att försvåra för försäkringsbolaget att fullgöra sina åta- ganden mot försäkringstagarna. Genom stabilitetsprincipen gavs också ett starkare lagstöd för att beakta att vissa tillgångar som ingår i kapitalbasen är mindre likvida och därmed av sämre värde som buffertkapital för att möta snabba förändringar i verksam- heten. Det underströks att hade möjlighet att ingripa i ett enskilt tillsynsärende och kräva solvens utöver den lagreglerade miniminivån om förhållandena i det enskilda bolaget motiverade detta och att den föreslagna principen gav bättre stöd för sådana beslut. Av förarbetena framgår även att det ansågs vara av stor bety- delse för försäkringsbolagens förmåga att fullgöra sina åtaganden att bolagen har en god förmåga att identifiera och följa upp olika slags risker. I riskkontrollen ansågs också frågor om intern styrning och intern kontroll innefattas. UFL har ingen direkt sundhetsprincip men den kan anses gälla indirekt av de detaljerade kraven på stadgarnas innehåll i 11 § UFL.