sou · H2B352 · 2014-07-03 00:00:00 — De underliggande exponeringarna finns kvar i originatorns balansräkning, men kreditrisken är i större eller mindre grad överförd till andra parter som ställt ut skydd, i form av en garanti eller ett kreditderivat, för olika delar av den samlade kre- ditrisken i exponeringarna (se prop. 2006/07:5 s. 245). Så vad är då ett arrangemang om strukturerad finansiering i direktivets mening? Utgår man från de konkreta exempel som ges i direktivet, dvs. värdepapperisering och säkerställda obligationer, så verkar den gemensamma nämnaren vara att de värdepapper som ges ut ska ge investeraren en fordran på en specifik, underliggande säkerhetsmassa. Förutom instrument som ger innehavaren en fordran i en viss säkerhetsmassa ska även sådana finansiella instrument som används för att säkra tillgångar som ingår i säker- hetsmassan och som är säkrade på ett sätt som motsvarar det som gäller för säkerställda obligationer omfattas av ett sådant arrange- mang. Sådana instrument torde som framgår ovan avse t.ex. derivatavtal enligt lagen om utgivning av säkerställda obligationer. Eftersom kan ge ut obligationer enligt utländsk lagstiftning bör även utländska motsvarigheter till sådana derivatavtal omfattas. En definition som täcker de ovan nämnda företeelserna bör tas in i lag. Arrangemang om strukturerad finansiering torde i svensk rätt endast kunna uppstå genom avtal. För att inte utesluta sådana arrangemang som skulle kunna uppstå på annat sätt än genom avtal – i andra rättsordningar – bör vid genomförandet av artikel 79, på motsvarande sätt som föreslås beträffande arrangemang om säker- hetsöverlåtelser, kvittning och nettning samt säkerheter (avsnitten 19.3.1 och 19.3.2) arrangemang för strukturerad finansiering uttryckas som avtal eller andra arrangemang om strukturerad finansiering. Därigenom genomförs även artikel 76.3. De skyddsregler som föreskrivs i direktivet när det gäller avtal eller andra arrangemang om strukturerad finansiering innebär att resolutionsmyndigheten vid en partiell överföring är förhindrad att överföra endast vissa tillgångar, rättigheter eller förpliktelser som omfattas av ett sådant avtal eller arrangemang. Tillgångar som ingår i en säkerhetsmassa bör därför inte kunna överföras om inte också förpliktelsen (skulden) för vilken säkerheten har ställts ut överförs. Bestämmelser med det innehållet, motsvarande artikel 79.1, bör tas in i lag. När det gäller avtal eller andra arrangemang om strukturerad finansiering i form av värdepapperisering så torde skyddsreglerna i praktiken endast aktualiseras vid syntetisk värdepapperisering. Vid traditionell värdepapperisering har ju tillgångarna i vilka säkerhet har ställts ut för de emitterade värdepapperen övergått till special- företaget. Detsamma gäller äganderätten till tillgångarna. I denna situation torde därför inte skyddsreglerna bli tillämpliga. Syntetisk värdepapperisering sker enbart i syfte att uppnå en överföring av kreditrisk och inte i finansieringssyfte. Detta ligger inte helt i linje med begreppet arrangemang om strukturerad finansiering. Mot bakgrund av hur värdepapperisering är upp- byggd har dock kommittén svårt att se hur skyddsreglerna i fråga skulle kunna tillämpas. Av direktivet följer även att resolutionsmyndigheten inte får upphäva eller ändra villkor i ett avtal eller annat arrangemang om strukturerad finansiering om det får till följd att de tillgångar, rät- tigheter eller förpliktelser som omfattas av avtalet eller arrange- manget påverkas (artikel 79.1 b). Bestämmelser av motsvarande innebörd bör tas in i lag. På motsvarande sätt som gäller för artiklarna 77 och 78 görs i artikel 79.2 vissa undantag från de skyddsregler som blir tillämpliga på avtal eller andra arrangemang om strukturerad finansiering. Denna artikel bör genomföras på samma sätt som föreslås beträf- fande artiklarna 77 och 78 och av samma skäl. Se därför avsnitten 19.3.1 och 19.3.2 för en närmare redogörelse för kommitténs för- slag till genomförande av direktivet i denna del. Kommitténs förslag: Ett anmält avvecklingssystem eller de regler som gäller för ett sådant system får inte påverkas av 1.en partiell överföring genom användning av försäljnings- verktyget, broinstitutsverktyget eller avskiljandeverktyget, eller 2.en uppsägning eller ändring av villkoren i ett avtal som ett företag under resolution är part i. En definition av anmälda avvecklingssystem tas in i lag. Av artikel 80 framgår följande. Medlemsstaterna ska se till att tillämpningen av ett resolutions- verktyg inte påverkar användningen av system eller regler i system som omfattas av och rådets direktiv /26/EG av om slutgiltig avveckling i system för överföring av betalningar och värdepapper när resolutionsmyndigheten 1.överför vissa, men inte alla tillgångar, rättigheter eller skulder i ett institut under resolution till en mottagare, eller 2.utövar befogenheter för att häva eller ändra villkoren i ett avtal där institutet under resolution är part, eller för att ersätta institutet under resolution med en mottagare som part i ett avtal. I synnerhet ska en sådan överföring, en sådan hävning eller en sådan ändring inte återkalla ett överföringsuppdrag och ska inte ändra eller upphäva 1.möjligheten att verkställa ett överföringsuppdrag eller en nett- ning, 2.användningen av medel, värdepapper eller kreditfacilititer, eller 3.skyddet av en säkerhet. Skälen för kommitténs förslag För att förhindra spridningseffekter och negativ påverkan på den finansiella stabiliteten är det viktigt att resolutionsmyndighetens beslut om partiell överföring eller användning av befogenheten att säga upp eller ändra villkor i ett avtal som företaget under resolu- tion är part i, eller att ersätta företaget under resolution med en förvärvare, ett broinstitut eller ett tillgångsförvaltningsbolag som part i ett avtal, inte påverkar sådana system som omfattas av och rådets direktiv /26/EG. Det angivna direktivet har i svensk rätt genomförts i lagen (1999:1309) om system för avveckling av förpliktelser på finansmarknaden. Som exempel på system som är anmälda enligt den lagen kan nämnas betalningssystem (), Bankgirocentralens betal- ningssystem, Euroclears (tidigare VPC:s) värdepappersavvecklings- system samt OMX:s system för clearing och avveckling av derivat- affärer. och värdepappersbolag deltar emellertid inte bara i svenska betalnings- och avvecklings-system. förandet av artikeln i fråga bör därför en hänvisning ske till och rådets direktiv /26/EG och inte till lagen om system för avveckling av förpliktelser på finansmark- naden. Artikel 80.2 utgör enligt kommitténs bedömning endast en exemplifiering av när ett sådant beslut som anges ovan kan anses påverka sådana system som anges i och rådets direktiv /26/EG, eller de regler som gäller för sådana system. Det som sägs i artikel 80.2 täcks således av det som sägs i artikel 80.1. Bestämmelser som motsvarar artikel 80.2 behöver enligt kom- mitténs uppfattning därför inte införas. Som framgår av avsnitt 19.3 bedömer kommittén att det inte behövs några särskilda skyddsregler vid partsbyte eftersom ett partsbyte blir den rättsliga följden av en överföring. De skydds- regler som gäller med avseende på avvecklingssystem vid en över- föring kommer således alltid att vara tillämpliga om ett partsbyte sker. Bestämmelser motsvarande artikel 80.1 bör tas in i lag i enlighet med de ställningstaganden kommittén gjort ovan. 20Förmånsrätt för insättningar m.m. Kommitténs förslag: Allmän förmånsrätt ska gälla för insätt- ningar som omfattas av insättningsgaranti enligt lagen (1995:1571) om insättningsgaranti upp till det belopp som är ersättningsgillt enligt 4 § samma lag. Allmän förmånsrätt med prioritet därefter ska vidare gälla för insättningar som omfattas av insättningsgarantin enligt lagen (1995:1571) om insättningsgaranti utöver det belopp som är ersättningsgillt enligt 4 § samma lag, avseende 2.mikroföretag samt små och medelstora företag enligt kriteriet för årsomsättning i artikel 2.1 i bilagan till kommis- sionens rekommendation 2003/361/EG av , och 3.insättningar som har gjorts via en filial utanför EES till ett institut och som skulle betraktas som insättningar från personer eller företag som avses i 1 och 2 om de inte hade gjorts via filialen. Ett kreditinstitut och ett värdepappersbolag ska ha system som förmår identifiera insättningar till fysiska personer samt mikro-, små- och medelstora företag. Kommitténs bedömning: Det behövs inte någon ny bestäm- melse som uttryckligen anger att staten övertar insättarnas för- månsrätt. Det följer redan av 19 § lagen om insättningsgaranti. Förmånsrätt för insättningar m.m. Direktivet innehåller ett antal bestämmelser som särbehandlar insättningar vid resolution. Exempelvis ska insättningar som omfattas av insättningsgarantin upp till ersättningsnivån (s.k. garanterade insättningar) inte skrivas ned eller konverte- ras när skuldnedskrivningsverktyget används. När det är lämpligt kan dessutom resolutionsmyndigheten undanta insättningar som överskrider ersättningsnivån (s.k. kvalificerade insätt- ningar). Direktivet innehåller emellertid också bestämmelser om för- månsrätter för garanterade insättningar och vissa kvalificerade insättningar. De förmånsrätterna kommer för svensk del att gälla vid konkurs. De nya förmånsrätterna kommer också att få bety- delse för i vilken ordning skulder ska skrivas ned eller konverteras när skuldnedskrivningsverktyget används (se kapitel 15). Bestämmelserna om de nya förmånsrätterna finns i artikel 108 i resolutionsdirektivet. Där anges att medlemsstaterna ska säkerställa följande i nationell rätt som reglerar normala insolvensförfaranden: a)Att följande ges samma prioritet, som är högre än den prioritet som ges vanliga oprioriterade borgenärers fordringar: i)den del av kvalificerade insättningar från fysiska personer och mikroföretag samt små och medelstora företag som över- stiger den täckningsnivå som avses i artikel 6 i direktiv /49/EU (insättningsgarantidirektiv), ii)insättningar som skulle utgöra kvalificerade insättningar från fysiska personer, mikroföretag och små och medelstora före- tag om de inte hade gjorts genom filialer belägna utanför unionen av institut som är etablerade inom unionen. b)Att följande ges samma prioritet, som är högre än den prioritet som ges enligt a: i)garanterade insättningar, ii)insättningsgarantiordningar som ersätter rättigheterna och skyldigheterna för garanterade insättare vid insolvens. Förmånsrätt för insättningar m.m. Definitioner av mikroföretag samt små och medelstora företag I artikel 2.1.107 definieras mikroföretag samt små och medelstora företag som mikroföretag samt små och medelstora företag enligt definitionen vad avser kriteriet om årlig omsättning i artikel 2.1 i bilagan till kommissionens rekommendation 2003/361/EG. Skälen för kommitténs förslag Vad gäller prioritetsordningen vid konkurs, dvs. i vilken ordning borgenärerna får betalt, så framgår denna av förmånsrättslagen (1970:979) och konkurslagen (1987:672). Förmånsrättslagen inne- bär att konkursfordringarna delas upp i prioriterade fordringar, med särskild eller allmän förmånsrätt, oprioriterade fordringar och efterställda fordringar. Särskild förmånsrätt har som regel företräde framför allmän förmånsrätt som i sin tur har företräde framför de oprioriterade fordringarna (inklusive efterställda fordringar). En borgenär med särskild förmånsrätt har företrädesrätt till betalning av sin fordran ur viss egendom. De särskilda förmånsrät- terna gäller som huvudregel inbördes efter paragrafernas numrering i lagen och därefter efter numreringen i paragrafen. Den rest- fordran som eventuellt uppkommer när borgenären har fått betalt ur egendomen är oprioriterad. Eventuellt överskott fördelas mellan övriga borgenärer. De allmänna förmånsrätterna ger företrädesrätt till betalning ur boets samtliga tillgångar. De har inbördes den företrädesordningen som följer av paragrafernas placering i förmånsrättslagen. Ford- ringar som har allmän förmånsrätt enligt samma paragraf har inbördes lika rätt till betalning. Borgenärer med oprioriterade fordringar får betalt först när de förmånsberättigade fordringarna har fått fullt betalt. Dessa fordringar har inbördes lika rätt till betalning, men efterställda fordringar betalas först efter övriga borgenärer. Böter, viten och fordringar på grund av förverkande eller annan särskild rättsverkan av brott får vid konkurs dock utdelning först efter övriga borgenärer. Om flera fordringar har lika rätt till betalning ska utdelning i konkurs (betalning) ske i förhållande till fordringarnas storlek, dvs. utdelningen ska beräknas proportionellt. Förmånsrätt för insättningar m.m. och rådet har antagit ett nytt insätt- ningsgarantidirektiv, direktiv /49/EU. Ändringarna i direktivet ska vara införlivat med svensk rätt . De insättningsgarantibestämmelser som kommer att gälla parallellt med resolutionsbestämmelserna har alltså ännu inte införlivats med svensk rätt. Våra lagförslag måste därför utgå från lagen (1995:1571) om insättningsgaranti i dess nuvarande lydelse. De nedan förslagna bestämmelserna kommer därför att behöva ses över i samband med införlivandet av det nya direktivet. Enligt direktivet ska kvalificerade och garanterade insättningar få företräde framför vanliga oprioriterade fordringar vid konkurs. Varken begreppet garanterade insättningar eller kvalificerade insättningar används i lagen om insättningsgaranti och det är i skri- vandes stund inte känt om begreppen kommer att användas vid införlivandet av direktiv års insättningsgarantidirektiv. Definitionen av kvalificerade insättningar och garanterade insättningar behandlas i kapitel 5. Där framgår att kvalificerade insättningar är alla insättningar som får omfattas av insättnings- garantin medan garanterade insättningar är kvalificerade insätt- ningar som inte överstiger ersättningsnivån för garantin, . Bestämmelserna om förmånsrätt för garanterade insättningar och kvalificerade insättningar bör tas in i förmånsrättslagen. Vi anser dock att det är mindre lämpligt att föra in separata defini- tionerna av garanterade insättningar och kvalificerade insättningar i den lagen. I stället bör den närmare innebörden av begreppen framgå direkt av de nya bestämmelserna i förmånsrättslagen. Den förmånligare behandlingen för s.k. kvalificerade insätt- ningar rör dock bara insättningar avseende mikroföretag samt små och medelstora företag. Enligt artikel 2.1 i bilagan till rekommen- dation 2003/361/EG är utgångspunkten för definitionerna av dessa företagstyper antalet anställda, men detta kompletteras med ett finansiellt kriterium (omsättning och balansomslutning). Gränsen går vid 250 anställda och en årsomsättning som inte överstiger eller vars balansomslutning inte överstiger 43 mil- Förmånsrätt för insättningar m.m. Inom dessa ramar sker indelningen i mikro-, små och medelstora företag. Trösklarna är dock maximivärden och med- lemsstaterna kan fastställa lägre trösklar. I det aktuella fallet skulle det emellertid innebära att insättare av dessa kategorier behandlas sämre än enligt direktivet och detta är inte aktuellt. Med beaktande av definitionerna i rekommendationen bör där- för begreppet, i likhet med den lösning som har valts i exempelvis förordningen (2012:31) om stöd till insatser på skogsområdet och i lagen (2013:561) om förvaltare av alternativa investeringsfonder, definieras genom en hänvisning till bilagan till kommissionens rekommendation 2003/361/EG. I det aktuella fallet är det emeller- tid bara kriterierna för årlig omsättning i artikel 2.1 som är relevant. Som direktivet är utformat skulle insättarna enligt svensk rätt få rätt till betalning före de oprioriterade fordringarna. Det framgår dock inte av direktivet hur mycket bättre rätt som en medlemsstat är skyldig att ge dem. Valet står här mellan att ge dem bästa eller sämsta allmänna förmånsrätt. har insättarna ingen förmånsrätt alls. Även den sämsta all- männa förmånsrätten innebär därför en förbättring. Man skulle emellertid kunna tänka sig att insättningarna ges bättre förmånsrätt än de fordringar som enligt förmånsrättslagen har allmän förmåns- rätt. Det skulle innebära att insättningarna får bättre rätt till betal- ning än exempelvis kostnaderna för att försätta en gäldenär i kon- kurs, arvode och kostnadsersättning till en rekonstruktör enligt lagen om företagsrekonstruktion och en arbetstagares fordran på lön som överstiger lönegarantins tak. Ingen av dessa eller de övriga allmänna förmånsrätterna avser som regel några större belopp. Frågan om insättningarna, och för de garanterade insättningarna som regel staten genom insättningsgarantisystemet, ska ges en bättre förmånsrätt än de befintliga allmänna förmånsrätterna kräver dock rättspolitiska överväganden som det inte finns utrymme för kommittén att göra. Vi föreslår därför att insättningar som omfattas av insättningsgarantin ges den sämsta allmänna förmåns- rätten. Den inbördes förmånsrätten för garanterade och kvalificerade insättningar bör vara densamma som den som framgår av resolutionsdirektivet. Med hänsyn till det vi anfört ovan föreslår vi därför att det i förmånsrättslagen införs en bestämmelse som anger att allmän förmånsrätt gäller efter de nuvarande allmänna förmånsrätterna för insättningar som omfattas av insättningsgaranti enligt lagen Förmånsrätt för insättningar m.m. (1995:1571)om insättningsgaranti upp till det belopp som är ersätt- ningsgillt enligt 4 § samma lag. Allmän förmånsrätt följer därefter för insättningar som omfat- tas av insättningsgarantin enligt lagen (1995:1571) om insättnings- garanti utöver det belopp som är ersättningsgillt enligt 4 § samma lag, avseende 2.mikroföretag samt små och medelstora företag enligt kriteriet för årsomsättning i artikel 2.1 i bilagan till kommissionens rekommendation 2003/361/EG av , och 3.insättningar som har gjorts via en filial utanför EES till ett institut och som skulle betraktas som insättningar från personer eller företag som avses i 1 och 2 om de inte hade gjorts via filialen. Enligt 19 § lagen om insättningsgaranti träder staten in i insättarens rätt mot institutet med företrädesrätt framför insättaren intill det utgivna beloppet. Denna inträdesrätt gäller även de garanterade insättarnas förmånsrätt enligt den bestämmelse som föreslås ovan. Det behövs därför inte någon bestämmelse som uttryckligen anger att staten övertar insättarnas förmånsrätt. Eftersom de garanterade insättningarna är undantagna från skuldnedskrivning och konvertering inom ramen för resolution, får undantaget inte särskilt stor betydelse för insättarna när skuldned- skrivningsverktyget används. Eftersom insättningsgarantisystemet får bära de förluster som skulle ha burits av de garanterade insät- tarna enligt den normala prioritetsordningen (se kapitel 21.4.7 för en närmare beskrivning), kommer emellertid bestämmelserna att påverka insättningsgarantisystemets förmånsrätt. Detsamma blir fallet vid konkurs eftersom insättningsgarantisystemet när ersätt- ningen har betalats ut till de gamla insättarna övertar deras för- månsrätt När skuldnedskrivningsverktyget används följer det av bestäm- melsen att de kvalificerade insättningarna får bättre prioritet än övriga kvalificerade skulder. De kommer därför att skrivas ned eller konverteras först när övriga fordringar – utom insättningsgarantins fordringar för de garanterade insättningarna – tagits i anspråk. Direktiv /49/EU innehåller vidare bestämmelser om insätt- ningsgarantifondens regressrätt om den har gjort utbetalningar i Förmånsrätt för insättningar m.m. samband med resolution. Dessa bestämmelser behandlas dock inte i detta betänkande. Identifieringen av garanterade och kvalificerade insättningar Under ett resolutionsförfarande är det viktigt att resolutionsmyn- digheten kan få tillgång till information om såväl vilka insättningar som är kvalificerade som vilka som är garanterade. Av artikel 5.4 i direktiv /49/EU framgår att medlemsstaterna ska se till att kreditinstitut märker kvalificerade insättningar på ett sådant sätt att de kan identifieras. I vårt fall handlar det emellertid om att det ska vara möjligt att identifiera de kvalifi- cerade insättningarna till fysiska personer samt små- och medelstora företag. Enligt 6 kap. 3 a lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrö- relse och 8 kap. 36 § lagen (2007:528) om värdepappersmarknaden ska ett kreditinstituts respektive ett värdepappersbolags system för hantering av uppgifter om insättare och deras insättningar vara sådana att kreditinstitutet utan dröjsmål kan sammanställa en full- ständig och tillförlitlig förteckning över institutets samtliga insät- tare och deras respektive insättningar. Vi föreslår att det i dessa bestämmelser anges att systemet även ska förmå att identifiera insättningar till fysiska personer samt till mikroföretag samt små och medelstora företag enligt definitionen ovan. I finns två olika system för finansiering av offentliga ingripanden i problemdrabbade finansiella företag: dels stabilitets- fonden som kan användas för att ge stöd till kreditinstitut om det bedöms nödvändigt för att värna den finansiella stabiliteten, dels insättningsgarantifonden som används för att finansiera skyddet av insättningar. Stabilitetsfonden infördes under finanskrisen . Systemet består av en stabilitetsfond och en stabilitetsavgift. Avgiften tas ut av de företag som kan bli föremål för stöd enligt lagen (2008:814) om statligt stöd till kreditinstitut (stödlagen). Insättningsgarantin utgår från ett EU-direktiv och infördes i genom lagen (1995:1571) om insättningsgaranti. Systemet skyddar insättningar i banker, kreditmarknadsföretag och vissa värdepappersföretag. Även detta system innehåller en fond – insättningsgarantifonden – samt en insättningsgarantiavgift. I kommitténs delbetänkande (SOU 2013:6) Att förebygga och hantera finansiella kriser (kapitel 12) gjordes – i avvaktan på att resolutions- och insättningsgarantidirektiven skulle färdigställas – en rad preliminära ställningstaganden kring hur finansierings- arrangemangen för statliga stödinsatser bör konstrueras. De båda direktiven har färdigförhandlats. I detta kapitel lämnar vi förslag på hur resolutionsdirektivets bestämmelser kring finansiering av resolution och vissa andra statliga ingripanden ska genomföras i svensk lag. Kommitténs uppdrag innefattar inte att lägga förslag om hur det nya insättningsgarantidirektivet ska genomföras. Ställningstagandena om finansieringsarrangemangen i resolutionsdirektivet har emeller- tid vissa beröringspunkter med de frågor som behandlas i insätt- ningsgarantidirektivet. Exempelvis regleras i resolutionsdirektivet att medel ur insättningsgarantifonden i vissa fall ska kunna användas i samband med samband med ett resolutionsförfarande. Vi har därför valt att nedan även beskriva förslagen om finansi- eringsarrangemang i det nya insättningsgarantidirektivet och vår syn på hur dessa regler bör samverka med resolutionsdirektivets regler. Stabilitetsfonden inrättades 2008 i samband med att antog regeringens så kallade stabilitetspaket. Ett syfte bakom inför- andet var att säkerställa att regeringen hade finansiella befogenheter att snabbt vidta de åtgärder som kunde krävas för att motverka hot mot den finansiella stabiliteten. Därför kopplades en obegränsad kredit till fonden. Skapandet av fonden var också ett sätt att markera att staten hade finansiella resurser att hantera krisen. Av den anledningen beslutade att föra av budgetmedel till fondens konto. I propositionen angav regeringen också ett mer långsiktigt mål, nämligen att kreditinstituten själva ska bära kostnaderna för han- teringen av framtida finansiella kriser. Den ambitionen ligger bakom införandet av stabilitetsavgiften. Det bedömdes som olämpligt att införa avgiften , men genom en ändring i stödlagen beslutade att stabilitetsavgiften skulle börja betalas .