sou · H2B363 · 2014-09-05 00:00:00 — Det är emellertid klart att flera av de gärningar som har bedömts som grova av domstol har haft kopp- ling till organiserad brottslighet eller har innefattat hot om repres- salier kopplat till vissa utpekade kriminella nätverk och gruppe- ringar (se t.ex. RH 2012:24 och RH 2003:23). Det som enligt vår uppfattning måste ses som särskilt för- svårande vid övergrepp i rättssak, om man bortser från det obehag som uppstår för målsäganden, är att gärningen är ett angrepp mot samhället och – om den inte beivras – riskerar att leda till att brott inte kan utredas och uppklaras, att brottslingar skyddas och inte lagförs samt att en kan uppstå för grovt kriminella individer i vissa delar av samhället. Vid de allvarligaste formerna av övergrepp i rättssak finns det ofta en koppling till organiserad brottslighet och till sådana kriminella nätverk och grupperingar som ofta kop- plas samman med sådan brottslighet. Vi menar därför att det ska anses försvårande om det vid ett övergrepp i rättssak har uppkom- mit, eller funnits risk för, betydande men för det allmänna eller enskild, om gärningen har utförts med understöd av skjutvapen, sprängämne, vapenattrapp eller annat sådant hjälpmedel vid till- fället eller om gärningsmannen har anspelat på ett våldskapital. För att klargöra att uppräkningen inte är uttömmande och säkerställa att andra försvårande moment utreds och läggs fram i rättegångar Kvalifikationsgrunder för grovt brott menar vi även att omständigheten att gärningen annars har varit av särskilt farlig art också bör läggas till i bestämmelsens exemplifie- ring av kvalifikationsgrunder. Sammantaget föreslås att sista stycket i 17 kap. 10 § brotts- balken ändras på så vis att det läggs till exempel på omständigheter som kan medföra att ett övergrepp i rättssak bedöms som grovt. Vid bedömande av om brottet är att bedöma som grovt ska särskilt beaktas om det har uppkommit, eller funnits risk för, betydande men för det allmänna eller enskild, om gärningen har utförts med understöd av skjutvapen, sprängämne, vapenattrapp eller annat sådant hjälpmedel, om gärningsmannen har anspelat på ett vålds- kapital, eller om gärningen annars har varit av särskilt farlig art. Hur bestämmelsen närmare ska tillämpas framgår av författnings- kommentaren (se avsnitt 10.1 nedan). 7.4.6Ska det läggas till försvårande omständigheter i 29 kap. 2 § ? Vår bedömning: Det ska inte läggas till nya försvårande om- ständigheter i 29 kap. 2 § . I enlighet med vad vi har redogjort för i avsnittet om våra allmänna utgångspunkter ovan (se avsnitt 7.4.2) bör gradindelning och straffvärde som huvudregel gå hand i hand. Flera av de omständlig- heter som anges i 29 kap. 2 § förekommer också som exempel på särskilt kvalificerande omständigheter i enskilda brotts- beskrivningar. För att särskilt understryka att kvalificerande omständigheter inte bör ses som specifikt knutna till den brottsbeskrivning de anges vid och för att ytterligare understryka att en sammanvägning av samtliga omständigheter i det enskilda fallet ska göras vid rubri- cering och straffmätning skulle det kunna övervägas om inte de kvalifikationsgrunder som vi har föreslagit också bör ha en motsvarighet i bestämmelsen om försvårande omständigheter i 29 kap. 2 § . Därigenom skulle kunna tydliggöras att dessa omständigheter inte är knutna till vissa brottstyper utan mer generellt kan vara av betydelse vid bedömningen av straffvärdet för ett visst brott. SOU 2014:63 Kvalifikationsgrunder för grovt brott Vi har emellertid funnit att någon sådan förändring av 29 kap. 2 § inte bör göras. Skälet till detta är framför allt att det inte framstår som lämpligt att uppta de kvalifikationsgrunder som vi har föreslagit inom ramen för denna utredning som allmänna försvårande omständigheter i 29 kap. 2 § . De kvalifikationsgrunder som tar sikte på vapen och på anspelning på ett våldskapital är relativt specifika och i huvudsak knutna till sådana brottstyper där det förekommer hot- eller tvångsmoment. Även om de kan ha betydelse vid fler brottstyper än de som berörs av förslagen i detta betänkande framstår det där- för missvisande att uppta dessa faktorer i den generella bestäm- melsen om försvårande omständigheter i 29 kap. 2 § . Omvänt kan, beträffande den omständigheten att gärningen annars varit av särskilt farlig art, sägas att den är så generell att det kan ifrågasättas om den i en straffvärdekontext tillför något utöver vad som framgår av den generella bestämmelsen om straffvärde i 29 kap. 1 § . Vid gradindelning kan en hänvisning till särskilt farlig art bidra till att säkerställa att bedömningen inte låses vid de särskilda faktorer som uppräknas i den ifrågavarande bestämmelsen. Hänvisningen kan följaktligen bidra till att bedöm- ningen av gradindelningsfrågan blir mer nyanserad. Vid straffvärde- bedömning är emellertid utgångspunkten en annan: bedömningen tar inte sin utgångspunkt i vissa särskilt angivna kvalifikations- grunder utan i en allmän definition av straffvärde (se 29 kap. 1 § andra stycket). En hänvisning till att gärningen varit av särskilt farlig art framstår i det sammanhanget som märklig. Till detta ska läggas att frågan om relationen mellan sådana kva- lifikationsgrunder som upptas i olika brottsbeskrivningar och bestämmelsen i 29 kap. 2 § förtjänar att övervägas i ett mer generellt sammanhang. Sammantagen menar vi således att det inte finns skäl att refor- mera 29 kap. 2 § i syfte att tillse att den återspeglar de nya om- ständigheter som vi föreslår ska införas i vissa enskilda straff- bestämmelser. Kvalifikationsgrunder för grovt brott 7.4.7Gemensam brottsbeteckning för olika grader av brott? Vårt förslag: Egna brottsbeteckningar ska införas i för grovt olaga tvång, grovt olaga hot, ringa respektive grov utpressning, grov trolöshet mot huvudman, grovt våld eller hot mot tjänsteman, grov förgripelse mot tjänsteman, ringa respek- tive grovt övergrepp i rättssak samt ringa människosmuggling. Lagstiftningen är när det gäller brottsbeteckningar inte enhetligt utformad, vilket delvis har en historisk förklaring. När brotts- balken infördes ansågs det inte finnas adekvata brottsbeteckningar för alla svårhetsgrader av samtliga brott. Dessutom ansågs det för flera typer av brott vara olämpligt att i domslutet använda brotts- benämningen tillsammans med epiteten ringa eller grovt (prop. 1962:10, del B, s. 393 f.). Följden blev en kompromiss som innebar att grova brott fick en särskild brottsbeteckning endast när de reglerades i en egen paragraf. För brott med gemensam brottsbeteckning innebar det till för alldeles att det inte kunde utläsas direkt av domslutet om domstolen hade bedömt ett brott som grovt eller ringa på annat sätt än genom att det hänvisades till ett visst lagrum. Det har med- fört att det inte alltid har varit så lätt för andra än jurister att utläsa vilken svårhetsgrad av brottet som den tilltalade har dömts för. Denna pedagogiska brist har åtgärdats i den senaste ver- sionen av domstolarnas it-stöd4, vilket innebär att det numera direkt i domslutet efter den aktuella brottsbeteckningen inom parentes även framgår vilken grad av brottet den tilltalade har dömts för. Det är givetvis viktigt att både den som döms för ett brott och andra som tar del av domen uppfattar innehållet i den på rätt sätt. Från pedagogisk utgångspunkt är det önskvärt att den som döms för ett brott förstår brottets allvar. Trots att det numera lättare och direkt av domslutet går att utläsa vilken grad av brottet som en tilltalad har dömts för, försvåras likväl kommunikationen om brott av att vissa brottstyper inte har en egen brottsbeteckning. Det finns därför anledning att anpassa lagtexten på så vis att kom- 4 Domstolars IT-stöd , version R15, driftssattes . Kvalifikationsgrunder för grovt brott munikationen kring brott av olika svårhetsgrader underlättas genom fler brott ges en egen brottsbeteckning. Om man ska tala om t.ex. grova häleribrott står man inför valet att uttrycka sig formellt inkorrekt (och tala om grovt häleri) eller att använda en omständlig omskrivning (häleribrott som är att bedöma som grova). I vardagslag utgör detta knappast ett problem eftersom man där kan unna sig att uttrycka sig inkorrekt, men i text och i for- mella sammanhang leder den nuvarande ordningen till att kom- munikationen försvåras. I sammanhanget bör även beaktas att lagstiftningen avseende förfältskriminalisering blir tydligare om varje grad av brottet (eller i vart fall fler grader) ges egna brottsbeteckningar eftersom det då på ett tydligare sätt skulle framgå vilka grader av brottet som är straff- bara i olika förstadier till brott (se mer om förfältskriminalisering i kapitel 4 ovan). Vid uppräkningar av brottstyper i stadganden som kriminaliserar försök, förberedelse osv. får anses gälla att en hänvisning till den brottsrubricering som används för brott av normalgraden omfattar också andra svårhetsgrader om dessa inte har en särskilt brottsbeteckning. En uppräkning som inkluderar allmänfarlig ödeläggelse innebär alltså, om inte annat särskilt föreskrivs, att allmänfarlig ödeläggelse som är att bedöma som grov liksom allmänfarlig ödeläggelse som är att bedöma som mindre all- varlig omfattas (jfr t.ex. hur 13 kap. 1–3 §§ behandlas i 13 kap. 12 §; grov mordbrand tas upp, men inte allmänfarlig ödeläggelse som är grov, se Ulväng m.fl. (2012), s. 18).5 Det fram- står som klart att detta sätt att lagstifta kan leda till missförstånd om kriminaliseringens omfattning. Mot denna bakgrund finns, enligt vår mening, anledning att i så stor utsträckning som möjligt ge kvalificerade och privilegierade brottstyper egna brottsbeteckningar. Inom ramen för denna utred- ning finns naturligtvis inte utrymme att mer generellt föreslå egna rubriceringar för kvalificerade och privilegierade former av olika brott. Enligt vår uppfattning finns emellertid anledning att införa 5 I sammanhanget bör nämnas att Lagrådet vid tillkomst angav att det inte är nödvändigt att de olika graderna av brott anges utan att det måste anses fullt klart att t.ex. orden stöld, rån och bedrägeri omfattar både normalgradsfallen och de grova fallen. Där- emot ansågs det nödvändigt att, i de fall då ringa fall av brottet med gemensam brotts- beteckning inte skulle vara kriminaliserad, att det skulle anges direkt i lagtexten (se prop. B 394 f.). Att detta synsätt inte kan anses motsvara det som tillämpas i brotts- balken måste anses stå klart. Kvalifikationsgrunder för grovt brott separata brottsbeteckningar för de kvalificerade och privilegierade brott som är under övervägande eftersom detta bidrar både till att tydliggöra vad den tilltalade döms för och till att underlätta kommunikation kring de ifrågavarande brotten.6 Ett brott bör på det här föreslagna sättet kunna tilldelas en egen brottsbeteckning även om det regleras i samma lagrum som en annan svårhetsgrad av brottet. Vid tillkomst var ut- gångspunkten visserligen att brott tilldelades en egen brottsbeteck- ning endast om de reglerades i ett särskilt lagrum, men denna utgångspunkt har lagstiftaren numera lämnat bakom sig. Detta framgår bl.a. av den konstruktion som brottet dataintrång fick vid den genomförda ändringen som medförde att en egen brottsbeteckning och straffskala infördes i ursprungsbestäm- melsens andra stycke (se 4 kap. 4 c § och prop. 2013/14:92 s. 4 och 15 f.). Sammanfattningsvis föreslår vi således att det ska införas brotts- beteckningar för såväl grova brott som ringa sådana för de brott som är föremål för utredningens överväganden och saknar egna beteckningar för de olika graderna av brotten. Vårt förslag är alltså att beteckningarna grovt olaga tvång, grovt olaga hot, ringa respek- tive grov utpressning, grov trolöshet mot huvudman, grovt våld eller hot mot tjänsteman (vårt förslag att gradindela brottet fram- går av avsnitt 7.4.5.7 ovan), grov förgripelse mot tjänsteman (vårt förslag att gradindela brottet framgår av avsnitt 7.4.5.8 ovan), ringa respektive grovt övergrepp i rättssak samt ringa människo- smuggling införs i respektive bestämmelse. Inte i något av de nu nämnda fallen menar vi att epiteten ringa eller grov kan anses olämpliga eller på annat sätt stötande. Tilläg- gas kan att har lämnat förslag om 6 angav i sitt betänkande att det bl.a. av pedagogiska skäl borde införas fler brottsbeteckningar i , men utredningen lämnade inget sådant förslag eftersom uppdrag var begränsat till att enbart avse förmögenhetsbrotten och en förändring därmed begränsad till de brotten (SOU 2013:85 s. 289). När det gäller brottsbeteckningar för ringa brott lämnade Egendomsskydds- utredningen emellertid förslag som gick ut på att de särskilda beteckningarna för stöld, bedrägeri, förskingring och skadegörelse som är ringa skulle ändras så att de i stället för de särskilda beteckningar som används (snatteri, bedrägligt beteende, undandräkt och åverkan) ska benämnas som ringa stöld, ringa bedrägeri osv. anförde som skäl för sina förslag bl.a. att det är viktigare att allmänheten förstår vad som avses med brottsbenämningen än att det finns särskilda benämningar på de ringa brotten (SOU 2013:85 s. 291). Kvalifikationsgrunder för grovt brott tillägg av kvalifikationsgrunder för när häleri ska bedömas som grovt och att det i samband med att det förslaget bereds kan över- vägas om inte även häleribrottet skulle tilldelas brottsbeteckningar för de olika graderna av brottet (se SOU 2013:85 s. 273 ff.). I sammanhanget kan även påpekas att frågan om egen brotts- beteckning hanteras olika för den numera etablerade graden synnerligen grovt brott (som förekommer endast av- seende misshandel och vapenbrott, men där även Narkotikastraff- utredningen har lämnat förslag om införande av synnerligen grovt narkotikabrott och synnerligen grovt narkotikasmugglingsbrott). Det vore önskvärt att den förhållandevis nya graden av brott hante- rades likadant i samtliga fall så att det också i varje situation är klart vilken grad av ett brott – och därmed vilken straffskala – som avses (jfr prop. 2013/14:226 s. 37). Eftersom vi inte lämnar några förslag avseende grov misshandel har vi emellertid valt att inte lämna för- slag på införande av en egen brottsbeteckning för synnerligen grov misshandel. Detta bör kunna övervägas när de förslag som Utred- ningen om skärpta straff för allvarliga våldsbrott har lämnat bereds (se SOU 2014:18). Eftersom våra förslag i denna del enbart tar sikte på rubrice- ringen är utgångspunkten att de inte ska innebära några föränd- ringar i övrigt, t.ex. vad gäller frågan om vilka gärningar som ska vara kriminaliserade på förfältsnivå. När det gäller kriminalise- ringen av försök, förberedelse och stämpling har vi alltså, som ut- gångspunkt, tillsett att just de svårhetsgrader som har varit kriminaliserade också fortsättningsvis är kriminaliserade. Vad gäller frågan om kriminalisering av försök, förberedelse och stämpling leder emellertid våra överväganden och förslag i andra delar av betänkandet (se kap. 4 ovan) till förslag om förändringar. I första hand föreslås en utvidgad kriminalisering av stämpling till brott, men som en konsekvens av vårt förslag om införande av en ventil i 23 kap. 2 § (se avsnitt 4.5.9 ovan) samt vårt förslag att avkriminalisera vissa mindre allvarliga gärningar (se avsnitt 4.5.10 ovan) kommer det straffbara området även att minska i viss mån. Slutligen bör nämnas att vi gör den bedömningen att vårt förslag i denna del inte medför några konsekvenser för t.ex. möjligheten att använda processuella tvångsmedel och preskriptionstiden för brotten eftersom straffskalorna i sig inte ändras genom våra nu redovisade Kvalifikationsgrunder för grovt brott Förslaget kräver emellertid konsekvensändringar i brotts- balken och i utlänningslagen (2005:716). En utredning ska enligt kommittéförordningen (1998:1474) redo- visa vilka konsekvenser som förslagen i ett betänkande kan få i en rad olika avseenden. I förordningens 14 § föreskrivs att om för- slagen i ett betänkande påverkar kostnaderna eller intäkterna för staten, kommuner, landsting, företag eller andra enskilda, ska en beräkning av dessa konsekvenser redovisas i betänkandet. Om för- slagen innebär samhällsekonomiska konsekvenser i övrigt, ska dessa redovisas. När det gäller kostnadsökningar och intäktsminskningar för det allmänna ska utredaren föreslå en finansiering. Enligt 15 § i förordningen ska vidare redovisas eventuella konsekvenser för den kommunala självstyrelsen. Detsamma gäller eventuella konse- kvenser för brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet, för sysselsättning och offentlig service i olika delar av landet, för små företags arbetsförutsättningar, konkurrensförmåga eller villkor i övrigt i förhållande till större företags, för jämställdheten mellan kvinnor och män eller för möjligheterna att nå de integrations- politiska målen. Om ett betänkande innehåller förslag till nya eller ändrade regler, ska – enligt 15 a § kommittéförordningen – förslagens kostnads- mässiga och andra konsekvenser anges i betänkandet. Konse- kvenserna ska anges på ett sätt som motsvarar de krav på innehållet i konsekvensutredningar som finns i 6 och 7 §§ förordningen (2007:1244) om konsekvensutredning vid regelgivning. I det följande beskriver vi de ekonomiska konsekvenser som våra förslag kan tänkas innebära för staten. Därefter behandlar vi de övriga konsekvenser som ska redovisas enligt 15 a § kommitté- förordningen. Vår bedömning: Om våra förslag genomförs kommer de att medföra ökade kostnader för de rättsvårdande myndigheterna. Kostnadsökningen är dock inte större än att den kan rymmas inom respektive myndighets befintliga anslag. Vi har lämnat förslag om att fler brott ska kriminaliseras på försöks-, förberedelse- och stämplingsstadiet, att det ska införas en ventil som innebär att mindre allvarliga fall av förberedelse och stämpling ska vara ansvarsfria samt – som en konsekvens av det sist nämnda förslaget – att vissa förstadier till mindre allvarliga brott ska av- kriminaliseras (kap. 4). Vidare har vi lämnat förslag om att straff- skalan för förberedelse och stämpling till brott till viss del ska för- ändras (kap. 5) samt föreslagit bl.a. en viss utvidgning av ansvaret för underlåtenhet att hindra brott (kap. 6). Slutligen har vi lämnat förslag om att några brott ska få nya eller förändrade kvalifikations- grunder för grovt brott, att några brott ska gradindelas samt att fler brott ska få egna brottsbeskrivningar angivna i lagtexten (kap. 7). Av den officiella kriminalstatistiken framgår inte hur många lag- föringar som sker för förberedelse och stämpling till brott vare sig uppdelat på olika brott eller totalt . Endast för vissa brott redovisas hur många lagföringar som skett för försök till det brottet (t.ex. för försök till mord och försök till våldtäkt). Det går därmed inte att göra någon väl underbyggd uppskattning av hur många fler lagföringar som kommer att ske och inte heller vad de kommer att rendera för straff om våra förslag genomförs. Ett genomförande av våra förslag till utökad förfältskriminalisering kommer dock sannolikt att leda till såväl fler lagföringar för brott som fler utdömda fängelsestraff (mot bakgrund av att fråga är om allvarliga brott), men det är inte möjligt för oss att närmare redo- visa en beräkning av dessa merkostnader. Vi föreslår emellertid även en ventil och en avkriminalisering som i viss utsträckning kan antas medföra färre lagföringar. Vi gör dock den sammantagna bedömningen att förslagen om en utökad förfältskriminalisering kan förväntas medföra en viss kostnadsökning för Kriminalvården. Även förslagen som innebär nya och/eller andra kvalifikations- grunder för grovt brott kan antas leda till ökade kostnader för Kriminalvården, nämligen genom att tillämpningsområdet för grovt brott för de aktuella brotten vidgas något och de utmätta straffen därmed kan antas bli längre. Hur stora kostnadsökningarna blir är dock svårt att uppskatta. Bl.a. måste beaktas att de kvalifikations- grunder som vi föreslår i inte obetydlig utsträckning beaktas såsom straffvärdehöjande också . Den sammantagna effekten av våra förslag beror också på hur polis och åklagare prioriterar i sina respektive verksamheter och hur domstolarna sedan tillämpar lag- stiftningen. Sammantaget framstår det inte som möjligt att på för- hand närmare kvantifiera effekterna av våra förslag om ändrade kvalifikationsgrunder. Förslaget om att gradindela bl.a. våld och hot mot tjänsteman kan – tillsammans med införandet av kvalifikationsgrunder för grovt brott – i viss utsträckning bidra till att straffmätningen för dessa brott blir mer differentierad och att en större del av straff- skalan därmed tas i anspråk av domstolarna jämfört med nuvarande förhållanden. Det kan därmed antas att förslagen åtminstone i vissa fall leder till att något längre straff utdöms. Syftet med förslaget är emellertid inte i första hand att skärpa straffen för de aktuella brotten (se avsnitt 10.1). Förslaget om att fler brott ska få egna brottsbeskrivningar är av rättsvårdande natur och antas inte medföra andra kostnader än de som följer av att de rättsvårdande myndigheternas verksamhetsstöd måste justeras i enlighet med förslagen. Efter avstämning med en representant för är det vår uppfattning att för- slagen i vart fall inte medför annat än mindre justeringar av dom- stolarnas verksamhetsstöd (). Detsamma bör även gälla för övriga myndigheters verksamhetsstöd. När det gäller förslaget om en utvidgning av ansvaret för under- låtenhet att hindra brott är det vår bedömning att det förslaget kommer att leda till lagföringar i ett mycket begränsat antal fall. Fråga är om en bestämmelse som kommer att användas i enstaka fall. Inte heller förslaget till en förändrad straffskala för förbere- delse och stämpling till brott kan antas få några beaktansvärda eko- nomiska konsekvenser. Fråga är ju närmast om att undanröja en risk för att den nu gällande straffskalan begränsar möjligheterna att utmäta ett straff som står i proportion till brottets allvar. Sammantaget är det vår bedömning att Kriminalvården i viss mån kommer att få ökade kostnader om våra förslag genomförs, men att det inte är möjligt att närmare uppskatta och precisera storleken på dessa kostnadsökningar och inte heller när i tiden de kommer att uppstå. Vår bedömning är emellertid att den kostnads- ökning som kommer att uppstå inte är större än att den kan rym- mas inom de befintliga anslagen. Den nya lagstiftningen kan även komma att medföra ett begrän- sat behov av information, utbildning och ändringar i verksamhets- stöd, handböcker, informationsmaterial och liknande för de andra rättsvårdande myndigheterna. Kostnaderna för detta kan inte anses som mer än begränsade och bör rymmas inom de befintliga ansla- gen. 8.3Konsekvenser för brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet Vår bedömning: De förändringar som vi har föreslagit torde kunna förväntas leda till en något minskad brottslighet. En grundtanke bakom att kriminalisera ett visst beteende måste vara att kriminaliseringen ska påverka människor på sådant sätt att de inte begår brott, dvs. att den ska ha en allmänpreventiv verkan, annars framstår den som poänglös. Allmänpreventionen sägs verka genom avskräckning och genom moralbildning eller moralförstärk- ning och genom vanebildning. Generellt är det dock svårt att härleda effekter av detta slag till specifika lagändringar (se t.ex. SOU 2010:71 s. 480). Det finns emellertid anledning att anta att de förslag vi lämnar till skärpta straffrättsliga åtgärder i någon utsträckning kan bidra till att minska antalet brott. Det är emellertid omöjligt att ha någon mer väl- grundad uppfattning om i vilken utsträckning så kommer att bli fallet. Vår bedömning: Våra förslag kommer inte att medföra några andra konsekvenser av det slag som anges i 15 § kommittéförord- ningen. Vi bedömer att våra förslag i övrigt inte får några sådana konse- kvenser som anges i 15 § kommittéförordningen som ska redovisas i betänkandet, dvs.