sou · H2B334 · 2014-10-08 00:00:00 — Paradoxen handlar om att rum definieras som kvinnligt eller manligt utifrån maskulinistiska antaganden om de båda essentialistiskt definierade könen. Kvinnor och män, som socialt konstruerade identiteter, antas befinna sig i rum som antingen är kvinnliga eller manliga (1993). Därmed är rum- met, både det privata och det offentliga, alltid paradoxalt för kvin- nor. Även det ultimata kvinnliga rummet, hemmet, betraktas som ett paradoxalt rum. Kvinnornas utsagor om att arbeta hemifrån är genomgående tvetydiga. Det ger frihet och självständighet i arbetet som det ger upphov till isolering och gör det lättare att hamna i hushållsarbetets fälla. spelar med orkester eller ensam i diverse olika tillställ- ningar. Hon är gift och har barn i skolåldern. Hon ser både fördelar och nackdelar med att ha kontoret hemma. : Fördelarna är ju absolut friheten och att jag kan lägga upp tiden som jag vill. Och även en fördel som också kan vara en nackdel är ju att jag hinner saker hemma också faktiskt. Jag kan ju som jag repar in en låttext så kan jag hänga en tvätt eller sticka ut och springa eller liksom utnyttja tiden till nånting annat också. Det är ju en jättestor fördel, den här friheten att göra som man vill. Men sen är väl nackdelen ändå att man måste vara otroligt fokuserad för att få saker och ting gjorda och kunna koppla bort vissa praktiska saker när man, nu måste jag verkligen hålla på med det här, jag måste lära mig den här låten till eller jag måste skicka det här kontraktet eller sådär. Så det kan ju vara nackdelen, man kanske skulle jobba mer fokuserat om man var på ett annat ställe. : Ja, absolut. Jag tror att det hade varit mer givande för alla, lik- som kulturarbetare, konstnärer, allting. Att man har en plats att gå till som inte är, alltså att man skiljer på vad som är hemma och vad som är jobb och att verkligen få inspiration från andra människor framför allt. Eller att bara bolla idéer helt plötsligt när man har en fråga eller nåt. Det hade varit jättebra. [] Men just nu så är det inte möjligt att ha en arbetsplats, mest för att det är så himla dyrt faktiskt. Men kanske absolut. Det är ju många som, i samma bransch som pratar om det och ska starta upp nånting som nån slags studio eller konstkollektiv eller nåt sånt. Vissa värderar möjligheten att vara hemma som något positivt, som ett privilegium, medan andra ser det som tvång eller som en oöns- kad lokalisering. Men oftast finns båda förhållningssätten i en och samma intervju, vilket illustrerar det paradoxala i att ha hemmet som arbetsplats. Separationen mellan hem och arbete kan vara fri- görande i flera bemärkelser. Bostaden finns i ett större rumsligt sammanhang: bostadsområdet, omgivningen. Byggnader reflekterar de dominerande manliga värderingarna i samhället, den rådande politiska och arkitektoniska synen på boendet, vad folk efterfrågar, ekonomiska begränsningar, med mera. Byggnader påverkar vidare de boende i den meningen att de innehåller idéer om kvinnor, om kvinnornas egna platser och om vad som är privat och vad som är offentligt. Och precis som språket innehåller och förevigar bygg- nader vissa idéer om kvinnor på ett indirekt sätt (Matrix 1985:9 f.). Paradoxen består i att trots att planerarna gjorde anspråk på kvinnovänlighet när de svenska förorterna skapades, särskilt under rekordåren och miljonprogramtiden då svensk stadsplanering hade sin storhetstid, är stadsrummet i allmänhet och bostadsområden och själva bostäderna i synnerhet varken tänkta för kvinnor eller av kvinnor. De är måhända tänkta för det som planerarna (män) trodde var kvinnors villkor och preferenser (det maskulinistiska planerarperspektivet) och troligen under övertygelsen om att kvin- nor över huvud taget vill organisera sitt vardagsliv i närheten av hemmet (om inte i hemmet) och barnen. I den meningen har bostadsområdena möjligen planerats i syfte att underlätta kvinnors vardagliga rörlighet. Inom ramen för det patriarkalt hierarkiska samhälle vi lever i har dessa förutsättningar en klar betydelse för återskapandet av de rådande maktförhållandena. Städerna har helt enkelt planerats av män, för män och för föreställda kvinnligheter. I den meningen kan arbetet hemma i bostaden innebära en stor utmaning för de kvinnor som helt eller delvis arbetar hemifrån. Behovet av att separera sysslor var viktigt för alla i ett rum som uppfattas som något annat än ett rum för förvärvsarbete. : Så det är inte helt lätt att få det att få det att gå ihop, för det är större respekt för nån som, som åker och jobbar och är borta , kommer hem och inte orkar liksom ta tag i disken. Men nån som har gått hemma , varför har man inte hunnit diska då? Så blir det ju, så absolut. Men det tror jag, det känner jag, alltså det tänker jag mycket på. Och alla jag har pratat med så är det den största faran. Det är därför jag känner att ibland skulle det vara bra att ha möjlighet att åka in till ett kontor faktiskt, jag det skulle vara som ett gediget skäl liksom, nu har man varit på kontoret och så kommer man hem med sin väska, man ser att man har åstadkommit nåt så. Rummet i det moderna hemmet är varken skapat eller anpassat för något annat än det reproduktiva. Man kan göra i ordning ett väl- anpassat arbetsrum i bostaden men platsen fortsätter att huvudsak- ligen vara en bostad. Vidare kan det faktum att det är just kvinnor som vistas hemma sätta käppar i hjulet för strävan efter en jäm- ställd uppdelning av hushållsarbetet. : Ja, jag tycker det är skönt [att jobba både hemma och på andra platser]. Alltså ibland kan det ju vara så att, eftersom jag har kontoret hemma då att det kan vara svårt ibland att fokusera, att det finns andra saker som pockar på, att jag går ner och hänger en tvätt istället eller jag börjar förbereda middagen eller, och när jag ser att det är ostädat, sådana där saker. Så det kräver ganska mycket av mig, att jag ska koppla bort allt praktiskt och koncentrera mig på det kreativa. Men sen kan det också vara så ibland att jag kan inte jobba kreativt om det är jätterörigt omkring mig så att jag måste först städa och sen kan jag börja tonsätta eller börja repa eller så. Så det är klart att, skulle man ha ett kontor som man gick till, som man hyrde nån annanstans, där skulle jag ju bara ha mig själv och mina och inte familjens alla saker också. Så det är klart, men det är ju en kostnadsfråga också. Under gällande strukturella förhållanden i samhället, där varken arbetslivet eller familjelivet är jämställt, kan ett sådant synsätt på kvalitet i bostadsområdet, det vill säga som ett kvinnovänligt rum, förvandlas till en kvinnofälla. Anledningen är att de då kan se sin rörlighet utanför bostadsområdet och dess närmiljö som begränsad. En förändring i stadsrummets könsfördelning tycks i första hand förutsätta en förändring i tudelningen av staden i arbetsområden respektive bostadsområden. Hushållsarbetet upplevs av alla intervjuade i större eller mindre utsträckning som ett område som man måste bevaka för att se till att det inte tar över arbetstiden. : Alltså vi delar ju på väldigt mycket, min man och jag så. Men när han är ute och reser mycket då, då är det ju jag som får ta allting, och även mitt eget jobb, då kan det bli ganska mycket, men sen försöker vi få barnen att hjälpa till. Men då kan jag väl tänka att det är lite så. Men jag upplever inte att det är ojämställt just hemma hos oss men jag vet ju att det kan vara så, just för kvinnor. Sen så, ja, sen så är det väl också så när vi har repetitioner och sådär, jag spelar mest med manliga musiker och då är det jag som fixar med kaffet (skratt) och det är lite konstigt att det blir så. Och det är jag som håller ihop alla band vi har och jag är liksom spindeln i nätet. Men jag tror att jag är en sån person också. Dessutom brottas man med den bild som finns om vad man gör hemma, av att man gör något annat än att arbeta om man är hemma: Man går i morgonrock som uttryckte det. Att separera arbete och hem rumsligt kan kännas som en nöd- vändighet, som det gör för : Ja, det är både och, det kan ju bli lite stökigt liksom. Det är lätt att man blir distraherad och tänker att man kanske borde gå och tvätta istället eller nånting. kan jag personligen tycka att det är ganska skönt för att man kan ju variera lite och ha andra saker att göra emellan. Men absolut så tror jag att det hade varit mer effektivt och man hade fått mer fokus på tankarna om man faktiskt gick nånstans och jobbade och sen gick hem. Det finns ju en vits med det börjar jag förstå (skratt). Jag tycker ändå att det funkar ganska bra men absolut, jag tror att det på nåt sätt i det långa loppet är smartare att dela upp arbete och hem. Kanske är det så att det finns en olöst konflikt om vem ska sköta det reproduktiva arbetet som gör det svårare för kvinnorna att njuta av den frihet som är knuten till att vara hemma och förvärvs- arbeta. Kanske är det de många sysslorna som är kopplade till hemmavistelsen som stör. blir rumslig separation mellan det reproduktiva och det produktiva den bästa lösningen även för . Eller är det så att de enda möjliga tillflykterna hemma är att ägna sig åt hushållssysslor? Hemma bra men borta bäst? En viktig funktion som en arbetsplats som är avskild från hemmet och bostaden kan ha ur arbetstagarens perspektiv är möjligheten till socialt umgänge, att träffa andra människor när man behöver pau- ser i arbetet. I den historiska separationen mellan arbetet och bostaden blev bostaden vidare associerad till det privata, vilket påpekats tidigare i kapitlet. Denna privata karaktär erbjuder flera tolkningar. Å ena sidan är det privata något som har att göra just med det reproduktiva arbetet och är inbyggt i själva könsrollsupp- delningen av livet. Å andra sidan inbegriper instängningen av det privata bakom stängda dörrar att hemmet blir en plats för isolering från det sociala umgänget med andra människor utanför den heterosexuella familjekärnan. Denna isolering har enligt sociologen (2011) befästs av lagstiftning och reformer i . När kvinnor har återvänt hem för att förvärvsarbeta har den med tiden alltmer privata och socialt isole- rade bostaden blivit ett hinder för socialt umgänge. På frågan om hon saknade att ha ett kontor med arbetskollegor och fikaraster svarade : Ja det kan jag sakna. Det skulle vara kul, tio-kaffet när man träffas. Man hör andra som pratar om det. Sen har ju jag möten, väldigt mycket musikaliska möten med andra musiker och jag har ju även pla- neringsmöten då vi går ut och fikar och så. Men ja, just det här vardag- liga, det har jag tänkt på att det skulle vara väldigt kul att ha ett tio-fika och ett tre-fika som man fick baka till nån gång och man kommer till och kan sitta och småprata sådär. För så är det ju inte när man är hemma, det blir ju ganska ensamt . tycker också att det skulle vara trevligt att ha arbetskamrater att umgås med: Ja, jag tycker det är trevligt att det finns folk omkring, det har jag alltid tyckt, när barnen bodde hemma och sådär. Jag har ju bott i kollektiv också. Så att det, det skulle jag tycka var trevligt, att jobba ifred men ändå att det finns folk omkring en med samma intresse, samma typ av jobb [] träffas och få koppla av och få lite utbyte. Så jag har ju tänkt nån gång, ska jag gå med i nåt, men då blir det restid och allt möjligt så. Det finns ju ställen där man kanske kan gå med i. Jag beta- lar ju ingen hyra hemma, jo, jag drar av på skatten för arbetsrummet, jag skulle inte ha råd att betala hyra för nånting heller. Så, ungefär så är det. Häri ligger ytterligare en paradox – en önskan om avskildhet men en önskan om tillgång till socialt umgänge. Så frågan inställer sig huruvida analysen borde flytta fokus från dikotomin bostad/arbetsplats till det strukturella system av genusrelationer som format den moderna staden och dess olika genusbestämda platser. Den heterosexuella kärnfamiljsmodellen och den systema- tiska separation mellan arbete och bostad som dominerat det moderna stadsplanering är två av de faktorer som gjort hemmet till en plats för det privata, avskilt från både arbete och socialt umgänge.8 Samtliga intervjupersoner har lyft fram friheten att bestämma och uppdrag som en fördel med att driva egen verksamhet. har det blivit tydligt att de intervjuade inte ser något annat alternativ än att driva eget företag om de ska kunna arbeta med det de brinner för. Därför bör tolkningen av frihet som ett 8 Man kan lägga till politiska, kulturella och religiösa faktorer som påverkat hemmets privati- sering i det svenska folkhemmet. Att betrakta hemmet från ett feministiskt perspektiv är en viktig förutsättning för förståelsen av det moderna grundläggande idéer. Enligt (1996) hade den hemmabundna kvinnan en viktig roll att fylla i de svenska myndigheternas kontrollstrategier. Per idé om folkhemmet föddes ur en idealiserad bild av (kärn)familjen och (det privata) hemmet. Folkhemmet skulle ju bli allas hem, där trygghet, solidaritet och gemenskap skulle vara allas tillgång (se t.ex. 1994, 1997). positivt värde hos de intervjuade relateras till den känsla av mening som det ger dem att arbeta med just konst och kultur. Trots svå- righeterna med att få pengarna att räcka till och uppdragen att flöda, och trots ambivalensen inför att dela arbete och boende under samma tak, upplevde samtliga intervjuade sin aktuella syssel- sättning som meningsfull. : Ja, absolut, det är det verkligen. Dels får jag hålla på med det jag tycker bäst om, att måla, och jag tycker också om att tota ihop böcker och jag har ju lärt mig det tekniska, att samarbeta med tryckerier och de har lärt mig mycket. En fråga som brukar visa om man är nöjd med sina faktiska villkor är vad man skulle göra om man utan begränsningar kunde utforma en idealisk arbetssituation. svarade så här: Ja, jag skulle vilja ha, jag vet redan hur jag vill ha det. Ett stort hus och ett stort rum som är kontor i huset där jag har fullt utrymme med en hel vägg som är en enda anslagstavla där jag kan sätta upp post-it- lappar. Där jag går in liksom i ett projekt. Rummet representerar den boken jag håller på med . Och även ett rum, ett stort rum där jag kan ha workshops och sånt där, alltså samla folk i. För jag har ju vissa såna ibland då. Så jag vill ha allting i mitt eget hem så folk får komma till mig, på landet vill jag ha det. Det är väldigt, jag behöver den avstressande atmosfären på landet då. [] Jag vill ju flytta ut på landet . Det är inte att arbeta hemma som är problemet för utan att ha alla förutsättningar för att kunna arbeta trivsamt och effektivt, och att folk ska komma hem till henne. Hon väljer därmed vare sig social isolering eller dubbelt arbete, utan hon drömmer om en fri- stad för det kreativa arbetet. Det ser ut som att denna kulturarbetande och självförsörjande kreativa klass av kvinnor som arbetar hemma har det tämligen bra ändå, om man exempelvis jämför med kvinnor från arbetarklassen som är överrepresenterade inom serviceyrken och utför fysiskt krävande och lågavlönade arbeten på hel- eller deltid. En liknande om andra yrkeskategorier med annorlunda klasstillhörighet, exem- pelvis arbetarklasskvinnor, skulle ge annorlunda resultat och öppna för nya frågor. En indikation om detta finns både i och i kapitel i denna antologi. Kvinnor som arbetar i andras hem har också ett hem som sin arbetsplats men det de upplever i dessa hem är sannolikt inte frihet. De egna berättelserna tyder sammanfattningsvis på att det råder en medvetenhet om detta bland kulturarbetarna, då de ser sig själva som privilegierade eftersom de får hålla på med det de är utbildade för. De tycker att de i varierande utsträckning har möjlighet att välja uppdrag och uppdragsgivare. När får frågan hur fri hon känner sig i sitt arbete berättar hon att hon systematiskt väljer bort uppdrag från anhängare till : Åh där kan jag berätta, jag känner mig jättefri. Jag har deklarerat klart och tydligt, jag tar inte kunder som ska rösta på SD, jag vill inte arbeta med såna. Så var det en som hörde av sig. Då började jag med frågan, jag frågade honom om han skulle rösta på SD för i så fall ville jag inte ha honom som kund. Det är jag oerhört tydlig med, jag vill inte samarbeta med nån som röstar på det partiet för att jag tror att deras kulturpolitiska mål, det är döden för och det är helt fruktansvärt. [] Så då så kan jag vara kräsen också när det gäller kunder. Det här upplever som ett privilegium trots att hon är helt beroende av arbetsinkomsterna för sin försörjning. Intervjuperso- nerna kan dessutom bli tvungna att ägna sig åt extraarbete utanför den egna branschen när de behöver komplettera sina inkomster. De bor i bostäder, oftast villor, som är tillräckligt rymliga för att dela upp rummet och reservera en del för just arbetet. De refererar till sin bransch som skapande och kreativ och säger sig ha en meningsfull sysselsättning. Men om man jämför dessa kvinnors villkor med män i motsva- rande yrken, då framträder bilden av en strukturellt bristande jäm- ställdhet som deras största problem. Problemet ligger inte i rum- met som sådant utan snarare i rådande föreställningar om manligt och kvinnligt och i de strukturer som upprätthåller dessa föreställ- ningar. sammanfattar allt detta i sitt svar på frågan om det idealiska livet: Ja, då skulle jag vilja jobba, då skulle jag vilja ha så här typ en, . En på, ja lite separerat, en och en eller nåt sånt där. Turné, gärna med min man och liksom sådär, ta med barnen om det gick. Eller liksom så här själv, men lite då och då bara för att få de här pauserna och spela. Inte här, men vara liksom rätt känd eller halvkänd och superuppskattad av vissa och ha liksom en trogen fan-base [] Och sen ha en sjyst vardag här, gärna som den jag har. [] Att man liksom får gå in i saker mera, att man får gå in i, nu är jag musiker, nu spelar jag , nu lever jag i det. behöver jag inte tänka på nånting annat, disken eller nånting. Och sen få liksom vara hemma, kanske vara hemma två veckor och vara morsa och verkligen gå in i det, inte behöva tänka på... Det skulle vara, som jag tänker nu så skulle det vara det ultimata för nu känner jag mig så otroligt splittrad . I idealtillvaro har man tid för arbete och tid för familjen och hemmet, som separata sfärer. Hon illustrerar relationen mellan tid och rum på ett mycket intressant sätt eftersom det inte är enbart rummet – att arbete och familjeliv pågår på en och samma plats – som ger upphov till hennes frustration, utan att de dessutom över- lappar . Hon skildrar den totala bortavistelsen med att åka bort för sångturnéer, men vill ta med sig familjen. Hon vill ha familjen och arbetet till hands när de behövs och ägna sig på heltid åt det ena eller det andra, hemma eller någon annanstans. berät- telse kan ses som en utopi för kvinnor som förvärvsarbetar hem- ifrån, där flexibel hantering av tid och rum ingår som en av de vik- tiga och meningsfulla friheterna. I det här kapitlet har intersektionalitetsperspektivet använts för att införliva det könade rummet som en viktig faktor att ta hänsyn till när man analyserar arbetslivet ur ett feministiskt perspektiv. Genom att analysera den nya trenden i den privatiserade kultur- branschen i har den gamla dikotomiseringen mellan hem och arbete satts i ett uppdaterat samhällsperspektiv. Arbetets återkomst i hemmet är i fortfarande en statist- iskt marginell företeelse då majoriteten av arbetskraften arbetar utanför hemmet. Fenomenet bör därmed fortfarande betraktas som en trend och inte som ett dominerande mönster. Det bör också påpekas att denna grupp intervjupersoner var väldigt homogen i termer av kön, klass och etnicitet. Det skulle inte vara förvånande om erfarenheterna av att arbeta hemma upplevs annorlunda av kvinnor som bor på landsbygden eller av kvinnor som har erfaren- heter av multipel diskriminering på arbetsmarknaden (begreppet multipel diskriminering diskuteras i kapitel). Även om gruppen förvärvsarbetande som har bostaden som arbetsplats är en liten företeelse är kulturarbetarna rejält överrepresenterade i den. Deras förvärvsarbete i bostaden är i hög grad ett resultat av den förändrade kulturpolitik som å ena sidan har minskat statliga och kommunala anslag till konst- och kulturverksamhet och å andra sidan aktivt har främjat eget företagande, med frihet som slagord. Trots att de intervjuade upplever frihet och meningsfullhet i sitt arbete lever de i ständig instabilitet när det gäller inkomster och tillgång till uppdrag och har ofta svårt att portionera arbetet i jämna mått. Vissa veckor har de flera uppdrag, andra har de inga alls. Berättelserna överensstämmer tydligt med resultat från tidigare kvantitativa undersökningar. Man kan utan tvekan dra slutsatsen att det finns en stark idealisering av den kreativa klassen om man försöker hitta den bland svenska kulturarbetare. Gruppen uppvisar en allt annat än glamorös tillvaro – åtminstone när det gäller kvinn- liga kulturarbetare, vilka utgör drygt hälften av alla kulturarbetare som driver egna företag. Alla intervjuade upplevde möjligheten att styra arbetstiden och att kunna arbeta ostört som den största fördelen med att arbeta hemifrån. Det finns ingen indikation på att de intervjuade upplevde sin vistelse hemma som något slags fångenskap eller fälla. Tvärtom nämner så gott som alla intervjuade den frihet de känner och att de upplever det egna arbetet som meningsfullt. Däremot nämns det i flera berättelser att när kvinnorna tar pauser från arbetet ägnar de sig åt hushållsuppgifter som att städa, laga mat eller hänga upp tvätten. Detta kan upplevas som positivt och som effektiva avkopplande tillflykter när inspirationen sviker, men identifieras som ett problem när tillflykterna upplevs medföra en risk för att befästa traditionella könsroller. Denna ambivalens sätter lju- set på behovet av ett fortsatt ifrågasättande av separationen mellan bostaden och arbetsplatsen som rum för enbart reproduktion respektive produktion. För att avslutningsvis återgå till den initiala frågan i detta bidrag – vad det innebär för kvinnor och för jämställdheten att trenden att arbeta hemifrån etablerar sig och blir alltmer normaliserad som arbetsform – så menar jag att denna studie utgör en viktig varnings- signal om den svenska jämställdhetens tillkortakommanden. Det finns en uppenbar risk för att ansträngningarna för jämställda arbetsvillkor drabbas av bakslag när jämställdhetenes modell sätts på prov under osäkra villkor på arbetsmarknaden – och när det just är kvinnorna som ska flytta arbetsplatsen från den offentliga sfären till bostadens privata rum. , (2011) av tvåsamhet. Äktenskapet i svenska statliga utredningar –2009. , (2011) Behind Straight Curtains – Towards a queer feminist theory of Architecture. : Axl Books. de los , , (2005) Intersektionalitet: kritiska reflektioner över (o)jämlikhetens landskap. de los , , , , red (2002) Maktens (o)lika förklädnader. Kön, klass och etnicitet i det post- koloniala . Deland, (1996) Den disciplinära bostadsdiskursen. markköp kring 1900, i Häften för kritiska studier, nr 1, 1996, s. 3–18. , (2011) Konstnärernas inkomster, arbetsmarknad och försörjningsmönster. , (2002) The rise of the creative class. And how its transforming work, leisure, community and everyday life. : Basic Books. , (2010) Periferins micrópolis – genus, rum och fattigdom i . , (1989) The . Jalakas, (2012) Jämställd stad är allas ansvar. Genusforsk- ningen 2/2012, Tema Spelplats staden, s. 21. Lefebvre, (1974) La production de l'espace, : Anthropos. , (1989) Women in the city. I , R. & Thrift, N. (eds) New Models in Geography. : Unwin Hyman. , (1994) Ett visst mått av frihet. Om social- demokratin, välfärdsstaten och folkhemmet. Massey (1991) Flexible sexism i Environment and Plan- ning D: Society and Space, 9 (1) 31–57. Massey, (2004) For Space. Matrix (1985) Making Space, Women and the Man-made Environ- ment. : Pluto Press. , (1999) Gender, identity and place: understanding feminist geographies. , (1997) Stadens rasifiering. Etnisk boensesegregation i folkhemmet. Geografiska regionsstudier nr 32, univer- sitet.