sou · H2B332 · 2014-06-12 00:00:00 — Av den undersökning som vi har låtit Statistiska central- byrån genomföra framgår att varje brukare i genomsnitt har två avtal om sidoarrende. Med hänsyn till detta berörs således omkring 25 000 arrendatorer och lika många jordägare av förslagen. Jord- bruksföretagen är generellt sett små, se beskrivningen i avsnitt 8.2.1. Som har nämnts arrenderar även staten och kom- munerna i viss utsträckning ut jordbruksmark. Utredaren bedömer att det kan förväntas ske vissa förskjut- ningar beträffande arrendetidens längd. Mot bakgrund av undersökning av sidoarrenden kan avtalen om sido- arrende antas vara fördelade på det sätt som framgår av tabell 8.1. Merparten av arrendeavtalen med högst ettårig arrendeperiod bör ha övergått till femåriga arrendeperioder. Antalet årliga avtalsförhandlingar kommer härigenom, grovt räknat, att minska till en femtedel av nuvarande antal, dvs. från cirka 10 000 till 2 000 . Beträffande de 12 000 avtal som har en längre arrendetid än men kortare än känner vi inte till den närmare fördel- ningen beträffande arrendetidens längd. Om man antar att avtalen fördelar sig jämt inom perioden och att avtalen i fortsättningen blir femåriga, torde omfördelningar inom denna grupp medföra att antalet omförhandlingar minskar från cirka 4 000 till 2 400 . När det gäller avtal med femåriga eller längre arrendetider kan det antas att merparten är femåriga och att arrendetiden inte om- förhandlas. Detta innebär att antalet omförhandlingar inom denna grupp även fortsättningsvis kan uppskattas till cirka 5 400 . Med angivna antaganden skulle antalet omförhandlingar i landet minska från cirka 19 500 till 9 900 per år.4 Till saken hör emellertid att majoriteten av de högst ettåriga arrendeavtalen i praktiken kan antas bli förlängda utan att det sker vare sig någon villkorsändring eller någon egentlig förhandling om villkoren. Om vi utgår från att omförhandling i realiteten sker endast i omkring en femtedel av dessa avtal, kan antalet omförhandlingar ändå förväntas minska, men endast med cirka 1 600 för hela populationen sido- arrendeavtal.5 Till detta kommer att det även fortsättningsvis kan förväntas förekomma jordbruksarrenden som löper än . Sammantaget kan det dock förväntas att antalet omför- handlingar minskar med omkring 1 000 . De administrativa kostnader som är förknippade med omför- handling av arrendevillkoren torde variera påtagligt från avtal till avtal. Eftersom merparten av avtalen avser förhållandevis små arealer, får det antas att avtalsförhandlingarna normalt inte föranleder några beaktansvärda kostnader för parterna, annat än när en tvist hän- skjuts till arrendenämnden. Utifrån våra antaganden i det föregå- ende kan antalet omförhandlingar i landet antas minska med 1 000 . Såsom framgår i avsnitt 8.2.1 har våra experter bedömt att en omförhandling som inte hänskjuts till arrendenämnden i genom- snitt kostar per part. Om tvisten hänskjuts till arrende- nämnden, kan kostnaden för respektive part uppskattas till . till det totala antalet avtal finns det följaktligen inte 4Se kolumnerna 3 och 5 i tabell 8.1. 5Se kolumnerna 4 och 5 i tabell 8.1, 9 900 - 11 500 = -1 600. anledning att vänta sig några beaktansvärda förändringar av part- ernas administrativa kostnader. I ett inte obetydligt antal fall kom- mer dock övergången från ettåriga till femåriga arrendeperioder att leda till betydligt färre omförhandlingstillfällen, vilket i sin tur bör leda till lägre administrativa kostnader. Endast i enstaka fall torde antalet omförhandlingar och därmed sammanhängande kostnader att öka. De nya bestämmelser som syftar till avhålla jordägare från obe- fogade besittningsskyddsavbrott bedöms inte – annat än i undan- tagsfall – ha någon inverkan på parternas intäkter och kostnader. De nya bestämmelserna om förfarandet vid uppsägning och be- gäran om villkorsändring innebär att kostnaderna för delgivning försvinner och att det i stället uppkommer kostnader för rekom- menderade brev. I enskilda fall kan detta innebära väsentliga kost- nadsminskningar. På det hela taget bedöms dock ändringarna i för- farandereglerna inte få några nämnvärda ekonomiska konsekvenser. En följdeffekt av att alla avtal om jordbruksarrende kommer att omfattas av besittningsskydd är att bestämmelserna i 9 kap. 9 § jordabalken blir tillämpliga även vid förlängning av sidoarrendeavtal som löper på högst . Att arrendeavgiften i fortsättningen ska bestämmas till skäligt belopp vid förlängning av alla jordbruks- arrendeavtal kan komma att medföra en något lugnare avgifts- utveckling, jämfört med vad som skulle bli fallet med nuvarande bestämmelser. Som har framgått av avsnitt 8.2.1 kommer det in i genomsnitt 180 ärenden om jordbruksarrende till arrendenämnderna . Antalet omförhandlingar som i och för sig skulle kunna komma under arrendenämndernas prövning enligt nuvarande bestämmelser kan uppskattas till 9 500 per år.6 Med utgångspunkt i denna uppskatt- ning kan det konstateras att av omförhandling- arna har hänskjutits till arrendenämnderna . Med våra förslag kan antalet omförhandlingar som kan komma under arrendenämndernas prövning förväntas öka, efter- som även högst ettåriga arrendeavtal omfattas av besittningsskydd. Med ovan redovisade antaganden angående förändringarna av arrende- periodernas längd kan antalet omförhandlingar beräknas till 6 Se kolumn 3 i tabell 8.1, 19 500 - 10 000 = 9 500. 9 900, dvs. en ökning med cirka fyra procent.7 Om den ökningen finge genomslag på antalet ärenden vid nämnderna, skulle antalet ärenden om villkorsändring öka till cirka 190 . För högst femåriga sidoarrenden försvinner emellertid den oför- utsägbarhet som obillighetsprövningen innefattar. Det bör leda till att parterna i högre utsträckning än f.n. kan göra en säkrare bedöm- ning av utgången av en rättslig prövning, vilket bör leda till att färre tvister hänskjuts till arrendenämnderna. En ökad ärendetillström- ning, som skulle kunna bli följden av att alla tidsbestämda sido- arrenden kan hänskjutas till arrendenämnden, behöver därmed inte bli verklighet. Trots detta kan antalet inkomna ärenden till nämnd- erna förväntas öka något, uppskattningsvis eller omkring tio ärenden . Någon mätbar förändring av ärendetill- strömningen i domstolarna är inte att vänta. Genomsnittskostnaden för ett ärende vid arrendenämnden var . Detta inbegriper dock en stor mängd ärenden som föranleder ett mycket begränsat arbete för nämnderna. Ärenden om förlängning vid jordbruksarrende hör till de ärendetyperna som generellt sett medför en betydligt större arbetsinsats än vad ett ärende i genomsnitt gör. Såsom har angetts i avsnitt 8.2.1 bör jäm- förelse kunna göras med styckkostnaden för tvistemål i allmän domstol som var . Mot den bakgrunden kan kostnaderna för arrendenämnderna, grovt uppskattat, förväntas öka med , vilket bör kunna rymmas inom befintliga anslag. Kostnaderna för alternativa lösningar Ett upphävande av bestämmelserna om besittningsskydd för sido- arrenden innebär framförallt en ökad otrygghet för arrendatorerna och större oförutsägbarhet om arrendeförhållandets bestånd. Det kan medföra negativa ekonomiska konsekvenser. Exempelvis torde arrendatorernas intresse för att ta på sig investeringskostnader i jordbruket minska. leder det till eftersatt underhåll av mark och byggnader, vilket i sin tur kan leda till bl.a. minskad produktiv- itet och lägre intäkter i jordbruket och därmed sammanhängande negativa effekter för samhällsekonomin. Å andra sidan skulle det också kunna leda till att parterna i högre grad avtalar om villkoren för markutnyttjandet och på så sätt skyddar sina investeringar. 7 Se kolumn 5 i tabell 8.1, 9 900 ./. I sådant fall kan dock kostnaderna för avtalsförhandlingar bli betyd- ligt högre än enligt nuvarande och föreslagna bestämmelser. – Vad som har sagts gäller också, om än troligen i något mindre ut- sträckning, mera omfattande inskränkningar i det nuvarande besitt- ningsskyddet. Om det införs bestämmelser om indirekt besittningsskydd eller om att besittningsskydd inträder efter viss faktisk, i stället för avtalad, arrendetid, torde konsekvenserna kunna bli snarlika. I ett system med indirekt besittningsskydd kompenseras visserligen arrendat- orn för sin förlust av nyttjanderätten men otryggheten kan ändå bli betydande i det att tillgången på annan jordbruksmark än den arrenderade kan vara begränsad. Besittningsskydd efter viss faktisk arrendetid innebär i vart fall inledningsvis en otrygghet för arrend- atorn, eftersom han eller hon då inte vet om uppsägning kommer att ske i sådan tid att besittningsskydd inte inträder. Om besittnings- skyddet görs beroende av hur stor areal som arrenderas, kan olämpliga tröskeleffekter uppstå som motverkar önskvärd strukturrationalis- ering. Produktiviteten i jordbruket kan därmed bli lägre än enligt nuvarande och föreslagna bestämmelser. Våra förslag innebär att den nuvarande individuella metoden för avgiftsbestämning behålls men justeras i vissa avseenden. Det in- förs även en trappningsregel som gör det möjligt att besluta att en avgiftshöjning ska ske successivt. När det gäller förfarandet föreslår vi samma förenkling av för- farandet för uppsägning och begäran om villkorsändring som vi har föreslagit för jordbruksarrende. Delgivning behöver alltså inte ske. Samma bevislättnadsregel – vid användande av rekommenderat brev – föreslås också. Härutöver föreslås att, om arrendeavtalet har sagts upp eller om villkorsändring har begärts, motparten ska ha rätt att anslutningsvis begära villkorsändring när han eller hon första gången för talan vid arrendenämnden. Dessutom föreslår vi att ett yrkande som en part framställer i samband med hänskjutande av en tvist om uppsägning eller villkorsändring eller som framställs anslutningsvis, inte ska få ändras till nackdel för motparten efter det att han eller hon har besvarat yrkandet. En alternativ lösning som vi har övervägt är att ersätta nuvar- ande avgiftsregleringen med en schabloniserad avgiftsmodell som baseras på arrendetomtens marktaxeringsvärde eller ett fiktivt sådant värde. En närmare redogörelse för reformbehovet finns i avsnitten 5.1 och 5.5.4. Alternativa lösningar och utredningens förslag redovisas i avsnitt 5.6 och i bilaga 5. Det saknas tillförlitliga uppgifter om antalet och beskaffenheten av de bostadsarrenden som finns i landet. Konsekvenserna av våra förslag är därmed svårbedömda. Det har därför inte varit möjligt att, till rimliga kostnader, utreda de närmare konsekvenserna för parterna i enskilda arrendeavtal. En övergripande bedömning kan dock göras. Vi har tidigare redovisat vissa uppskattningar av antalet bostads- arrenden i landet och bedömer att det kan finnas omkring 90 000, se avsnitt 5.5.3. Det kan också konstateras att arrendatorn i allmän- het är en fysisk person. På jordägarsidan varierar förhållandena. Det förekommer att staten och kommunerna upplåter mark för bostadsarrende. I övrigt synes den typiske jordägaren vara en fysisk eller juridisk person som arrenderar ut någon eller några enstaka arrendetomter vid sidan om skogs- och jordbruk, se avsnitt 5.5.3. Vissa jordägare har dock en mera kommersiell inriktning på bostads- arrendeverksamheten. Avsikten med våra förslag är, i enlighet med utredningsdirektiven, att avgifterna ska översstämma med de skäl som bär upp bostads- arrendeinstitutet och de nuvarande avgiftsbestämmelserna samt vara allmänt godtagbara för parterna. Vi bedömer att de föreslagna för- ändringarna, i enlighet med uppdraget, kan leda till att avgiften vid en förlängning av arrendeavtalet avspeglar en rimlig avvägning mellan de intressen som gör sig gällande. Undersökningen av tillämpningen av de nuvarande avgiftsreglerna och de avgiftsnivåer som reglerna leder till har inte föranlett oss att föreslå förändringar som resulterar i en generell förskjutning av arrendeavgiftens storlek i endera riktningen. Mot bakgrund av att förslagen medger att man vid avgiftsbestämningen i vissa fall tar hänsyn till avgiftsnivån i närbelägna områden eller i andra delar av landet kan det emellertid successivt komma att ske en förskjutning av arrendeavgifterna inom vissa områden. Det kan t.ex. förväntas att arrendeavgifterna höjs något i vissa delar av och att det i vissa regioner i mellersta och tvärtom kan bli fråga om mera modererade avgifter. I övrigt saknas det skäl att anta att förslagen typiskt sett leder till högre eller lägre arrendeavgifter. Generellt sett torde dock avgiftsutvecklingen kunna bli mera enhet- lig och något dämpad jämfört med . I administrativt avseende bör de förtydliganden som vi föreslår beträffande avgiftsbestämningen och det förenklade förfarandet vid uppsägning och begäran om villkorsändring, , minska parternas arbetsinsats vid omförhandling av avtalet. Om vi antar att det finns 90 000 avtal om bostadsarrende och att omförhandling sker , omförhandlas 18 000 avtal . Kostnaderna för omförhandling av villkoren vid bostadsarrende kan givetvis vari- era påtagligt från fall till fall. Om flera arrendeavtal omförhandlas gemensamt, vilket ofta är fallet, är villkoren snarlika. Ju fler arrende- avtal som förhandlas , desto lägre blir kostnaderna per tomt. Experterna i utredningen har bedömt att kostnaden för en omförhandling som inte hänskjuts till arrendenämnden och som omfattar åtminstone tio tomter, kan uppskattas till per tomt om ombud anlitas. Tidsåtgången är i det fallet per tomt. Hänskjuts tvisten till arrendenämnden kan kostnaden per tomt förväntas bli den dubbla, dvs. Om arrendenämndens beslut överklagas till hovrätten, kan den totala kostnaden per tomt fördubblas ytterligare en gång, dvs. Med utgångspunkt i våra antaganden om förekomsten av bostads- arrenden och med hänsyn till att arrendeperioden normalt är fem- årig kan antalet omförhandlingar antas vara omkring 18 000 . har det kommit in i genomsnitt cirka 1 100 ärenden om bostadsarrenden till arrendenämnderna . Merparten torde avse villkorsändring och inbegripa en prövning av arrendeavgiften. Förslaget om en trappregel, avsedd att förhindra att kraftiga avgiftshöjningar får ett alltför snabbt genomslag, kan medföra att antalet ärenden vid nämnderna ökar med ett fåtal ärenden . De förtydliganden av avgiftsregleringen som föreslås bör medföra en motsvarande minskning av antalet ärenden. Med tydligare anvis- ningar för hur avgiften ska bestämmas bör nämligen parternas osäkerhet om vad som är en skälig avgiftsnivå minska, vilket i sin tur bör medföra bättre förutsättningar för parterna att komma över- ens om arrendeavgiften. om högst kan dock de nya bestämmelserna skapa förväntningar hos part- erna om ändrad arrendeavgift. Detta antas medföra en ökad ärende- tillströmning till arrendenämnderna med , dvs. kostnad för ett ärenden om villkorsändring bör vara jämförbar med vad som antagits beträffande jordbruksarrende, se avsnitt 8.2.1. Våra förslag kan mot den bakgrunden förväntas medföra ökade kost- nader för nämnderna om . Även den kostnadsökningen bör kunna rymmas inom befintliga anslag. Någon mätbar förändring av ärendetillströmningen i dom- stolarna är inte att vänta. Kostnaderna för alternativa lösningar En schabloniserad avgiftsmodell har diskuterats i avsnitt 5.6.2 och skisserats i bilaga 5. Vi har dock funnit att en sådan lösning är förenad med avsevärda problem. Förutsättningar för respektive arrendetomt i fråga om arrendeavgift, markvärde, belägenhet, storlek etc. finns inte samlat i register eller liknande utan måste undersökas i varje enskilt fall. Detta innebär att det inte är praktiskt genom- förbart att beräkna effekterna av att införa den skisserade modellen. Svårigheterna att analysera konsekvenserna av modellen är också ett av de huvudsakliga skälen till att vi inte föreslår att modellen införs, se avsnitt 5.6.2. Följaktligen saknas det förutsättningar för att i detta sammanhang presentera de ekonomiska effekterna av denna alternativa lösning. Vi har dock testat schablonmodellen på några utvalda tomter, se bilaga 5. Resultatet tyder på att modellen i många fall skulle leda till avgifter som avviker betydligt från nuvar- ande arrendenivåer. Bedömning: De förslag som rör jordbruksarrende bör leda till att arrende som upplåtelseform blir mera attraktivt för både jordägare och arrendatorer. Detta bör i sin tur leda till att ut- budet av jordbruksmark för arrende ökar. Förslaget om en trappregel vid kraftiga avgiftshöjningar inne- bär att bostadsarrendatorer ges ett något bättre skydd mot kraft- iga och språngvisa avgiftshöjningar än vad de har . I övrigt har vi inte funnit att våra förslag leder till några andra konsekvenser som ska redovisas enligt kommittéförordningen (1998:1474) eller förordningen (2007:1244) om konsekvens- utredning vid regelgivning. Förslagen beträffande jordbruksarrende är avsedda att skapa ett tydligare och mera förutsägbart regelverk. I kombination med information om förändringarna bör detta leda till att arrende som upplåtelseform blir mera attraktivt för både jordägare och arrendat- orer. Utbudet av jordbruksmark för arrende kan därmed förväntas öka. Även våra förslag om avgiftsbestämningen vid bostadsarrende är avsedda att skapa ett tydligare och mera förutsägbart regelverk, vilket bl.a. bör medföra en ökad trygghet för arrendatorerna. För- slaget om en trappregel medför att bostadsarrendatorer ges ett något bättre skydd mot kraftiga och språngvisa avgiftshöjningar än vad de har . Vi har inte funnit att våra förslag leder till några andra konse- kvenser som ska redovisas enligt kommittéförordningen (1998:1474) och förordningen (2007:1244) om konsekvensutredning vid regel- givning. Till grund för vår bedömning i detta avseende ligger bl.a. följande överväganden. Enligt direktiven ska vi särskilt uppmärksamma om våra förslag i den praktiska tillämpningen kan få olika effekter för kvinnor och män. Såväl män som kvinnor är jordägare och arrendatorer. De för- ändringar som vi föreslår blir tillämpliga på jordägare och arrendat- orer oavsett kön och innefattar inte några moment som, såvitt kan bedömas, skulle kunna få olika konsekvenser beroende på kön. Mot den bakgrunden har vi inte kunnat finna att våra förslag i den praktiska tillämpningen kan komma att få olika effekter för kvinnor och män. Eftersom förutsättningarna förändras på samma sätt för samt- liga jordbruksföretag, bör konkurrensförhållandet dem emellan inte påverkas av de förslag som vi presenterar. Våra förslag om resultatbaserad arrendeavgift underlättar för parterna att anpassa avgiftsbestämningen till det enskilda jordbrukets förutsättningar. Det bör vara positivt för det svenska jordbrukets konkurrenskraft på den internationella marknaden. Som har nämnts syftar förslagen om besittningsskydd för sidoarrenden bl.a. till att förut- sägbarheten ska öka när det gäller arrendeförhållandets bestånd. Andelen arrendeavtal med så kort upplåtelsetid som bör dess- utom minska väsentligt. Dessa förhållanden bör kunna bidra till en ökad investeringsvilja inom jordbruksnäringen, vilket bör gynna produktiviteten och konkurrenskraften. Även om har stort inflytande över jordbruksnäringen i landet synes våra förslag inte ha några EU-rättsliga implikationer. Förslagen bedöms inte leda till några konsekvenser för lands- tingen, för det kommunala självstyret, för brottsligheten, för syssel- sättningen och den offentliga servicen i olika delar av landet eller för möjligheten att nå de integrationspolitiska målen. 9.1Förslaget till lag om ändring i jordabalken 8 kap. 8 § Uppsägning ska vara skriftlig, om inte skriftligt erkännande av uppsäg- ningen lämnas. I fall som avses i 11 kap. 6 och 6 a §§ ska uppsägningen dock alltid ske skriftligen. Uppsägning får ske hos den som är behörig att ta emot arrendeavgift på jordägarens vägnar. Skriftlig uppsägning ska delges den som söks för uppsägning. Delgiv- ning får inte ske enligt 34–38 och 48 §§ delgivningslagen (2010:1932). Träffas inte den som söks i sitt hemvist, får uppsägningen sändas i rekommenderat brev under hans eller hennes vanliga adress. Ett exemplar av uppsägningen ska dessutom lämnas antingen i den söktes bostad till vuxen medlem i det hushåll som han eller hon tillhör eller, om han eller hon driver rörelse med fast kontor, på kontoret till någon som är anställd där. Påträffas inte någon som angivits , ska uppsägningen i stället läggas i den söktes postlåda, om sådan finns. Uppsägning har skett när vad som sagts nu blivit fullgjort. Har jordägare eller arrendator, hos vilken uppsägning ska ske, inte känt hemvist här i riket och finns inte heller känt ombud som har rätt att ta emot uppsägning för honom eller henne, får uppsägningen ske genom kungörelse i Post- och . En ansökan hos domstol med yrkande att arrendeförhållande ska upp- höra eller att arrendator ska avhysas gäller som uppsägning när delgivning skett i behörig ordning. Detsamma gäller en ansökan enligt lagen (1990:746) om betalningsföreläggande och handräckning om att arrendator ska avhysas. I 9 kap. 4 § och 10 kap. 8 § finns särskilda bestämmelser om sättet för uppsägning och begäran om ändring av arrendevillkoren i avtal om jord- bruksarrende och bostadsarrende. I 11 kap. 6 § finns särskilda bestämmelser om innehållet i uppsägning av avtal om anläggningsarrende. Paragrafen innehåller bestämmelser om formerna för uppsägning. För att markera att det i fråga om jordbruks- och bostadsarrende finns särskilda bestämmelser om sättet för uppsägning och begäran om villkorsändring, vilka kompletterar vad som sägs i förevarande paragraf, har det i femte stycket tagits in en erinran om dessa bestäm- melser. 8 kap. 28 § Vid jordbruksarrende och bostadsarrende får ett avtal mellan jordägare och arrendator att framtida tvist med anledning av arrendeförhållandet ska hän- skjutas till avgörande av skiljemän utan villkor om rätt för parterna att klandra skiljedomen, inte göras gällande i fråga om 1.arrendatorns rätt eller skyldighet att tillträda eller sitta kvar på arrende- stället, 2.fastställande av arrendevillkor i fall som avses i 9 kap. 12 eller 13 § eller 10 kap. 6 b §, eller 3.bestämmande av ersättning enligt 9 kap. 14 §. I övrigt gäller inte villkor i skiljeavtalet som innebär att skiljemän har utsetts. Inte heller gäller villkor om skiljemännens antal, sättet för deras ut- seende eller förfarandet vid skiljenämnden. I berörda hänseenden ska lagen (1999:116) om skiljeförfarande tillämpas. I skiljeavtalet får dock arrende- nämnden utses till skiljenämnd och det får bestämmas för meddel- ande av skiljedom. Paragrafen har genomgått vissa redaktionella ändringar. Bland annat har ordet förbehåll bytts ut mot avtalsvillkor. Första meningen bildar numera första stycket i vilket en punktlista har införts. Resterande delar av paragrafen har förts till ett nytt andra stycke. En följdändring har även skett med anledning av att nuvarande 10 kap. 6 a § har fått beteckningen 10 kap. 6 b §. – Några ändringar i sak är inte avsedda. 8 kap. 30 § har till uppgift att medla i arrendetvister och att pröva 1.fråga om förlängning av arrendeavtal vid jordbruksarrende och bostads- arrende, 2.fråga om fastställande av villkoren för sådan förlängning, 3.fråga som avses i 9 kap. 13 a eller 13 b §, 4.fråga om ersättning enligt 9 kap. 14 eller 14 a § samt 5.övriga frågor som enligt denna balk ankommer på nämnden. Nämnden kan även vara skiljenämnd i arrendetvister. Närmare bestämmelser om arrendenämnd meddelas i särskild lag. Paragrafen innehåller bestämmelser om arrendenämndens upp- gifter. Genom tillägg i paragrafens första mening utökas arrende- nämndens uppgifter så att nämnden även blir behörig att pröva tvister med anledning av de nya bestämmelserna i 9 kap. 13 a, 13 b och 14 a §§. Utredningens överväganden finns i avsnitt 4.5.6. Paragrafen har också fått en ny redaktionell utformning. 8 kap. 31 § I följande frågor får arrendenämndens beslut överklagas till den hovrätt inom vars domkrets arrendenämnden ligger: 1.förlängning av arrendeavtal, 2.fastställande av villkoren för sådan förlängning, 3.uppskov med avträde enligt 9 kap. 12 b eller 13 § eller 10 kap. 6 b §,