sou · H2B311 · 2014-03-06 00:00:00 — (1985) 1992, Changing Order. Replication and Induc- tion in Scientific Practice. Franklin, A. (1994),How to avoid the experimenters regress, Studies in History and Philosophy of Science 25, s. 463–491. Godin, B. och Gingras, Y. (2002),The experimenters regress: from skepticism to Argumentation, Studies in History and Philosophy of Science 33, s. 137–152. , (1986),Changing concepts and stable order, Social Studies of Science 16, s. 714–726. Jeffner, A. (1995), Religionen och vetenskapens anda i , och . (red.) Upptäckter i kontexten. Teologiska före- läsningar till minne av . : textuell teologi. Kaijser, A. och Högselius, P. (2007), Resurs eller avfall? Politiska beslutsprocesser kring använt kärnbränsle. Kuhn, T. (1962) 1973, The Structure of Scientific Revolutions. Second Edition, Enlarged. (2007), Djupa borrhål - Ett alternativ för slutför- av använt kärnbränsle? Rapport från KASAM:s utfråg- ning den 14–. Vetenskapliga kontroverser i kärnavfallsfrågan , R., Sundh, M., , J.-O., och , H. Geological Survey of (SGU) (2005), Forsmark site investigation. Searching for evidence of late- or postglacial faulting in the Forsmark region. Results from 2002–2004. (2000), Vetenskap i kärnkraftens skugga. Mark- och miljödomstolen vid , M1333-11, akt- bilaga 143. Milkas yttrande om SKB AB:s ansökan om tillstånd enligt och kärntekniklagen till anläggningar i ett sam- manhängande system för slutförvaring av använt kärnbränsle och kärnavfall. Mark- och miljödomstolen vid , M1333-11, akt- bilaga 281. , N.-A., Dry . Mark- och miljödomstolen vid , M1333-11, akt- bilaga 282. , N.-A., Collapse of the Methodology applied in and for the Deposition of High-level Nuclear . (2003), Paleoseismicity of : A Novel Para- digm. : Paleogeophysics & Geodynamics, . Proposition 2012/13:30. Forskning och innovation. (Hämtad 2013 – 04-02). Schrader-Frechette, (1993), Burying Uncertainty. Risk and the Case against Geological Disposal of Nuclear . , CA: . SKB (2009), Samhällsforskningen 2004-2009 Teman, resultat och reflektioner. SKB (2000), Samlad redovisning av metod, platsval och program inför platsundersökningsskedet, [Fud-K]. SKB (2010), Geosphere process report for the safety assessment SR- Site. SKB (2011), Ansökan om tillstånd enligt lagen (1984:3) om kärn- teknisk verksamhet till uppförande, innehav och drift av en kärn- Vetenskapliga kontroverser i kärnavfallsfrågan teknisk anläggning för slutförvaring av använt kärnbränsle och kärnavfall. SKB (2013), Fud-program 2013. Program för forskning, utveckling och demonstration av metoder för hantering och slutförvaring av kärnavfall. SOU 2004:67 Kunskapsläget på kärnavfallsområdet 2004 - Del II Att hantera kärnavfallets risker. En översikt över metoder, problem och möjligheter. SOU 2007:38 Kunskapsläget på kärnavfallsområdet 2007 – nu levandes ansvar, framtida generationers frihet. SOU 2013:11 Kunskapsläget på kärnavfallsområdet 2013. Slut- förvarsansökan under prövning: kompletteringskrav och framtids- alternativ. föreskrifter och allmänna råd om säkerhet i kärntekniska anläggningar föreskrifter och all- männa råd om säkerhet vid slutförvaring av kärnämne och kärn- avfall. , O. (2012), SKB:s program för samhällsforskning 2004– 2011. : Svensk Kärn- bränslehantering AB. Vedung, E. (2005), Det högaktiva avfallets väg till den riks- politiska dagordningen i , och , Kärnavfallets politiska utmaningar, 33-56. Åhäll, K.-I. (2011), Deponeringsdjupets betydelse vid slutförvaring av högaktivt kärnavfall i berggrunden, en karakterisering av grunda och djupa slutförvar. Rapport framtagen på uppdrag av Kärn- avfallsrådet. ww.karnavfallsradet.se/publikationer/rapporter/externa- rapporter (hämtad ). 3 Kunskapsläget om djupa borrhål Geologiska slutförvar för högaktivt kärnavfall kan utformas på olika sätt bland annat genom deponering i borrhål. Metoden lanserade och har diskuterats som ett möjligt alternativ till grundare geologiska slut- förvar t.ex. KBS-3-metoden. 3.2För- och nackdelar med kärnavfallsdeponering i djupa borrhål Deponeringsdjupet för konceptet med djupa borrhål ligger på 3–under markytan i vad som kallas för kristallint berg, som framför allt består av granit och olika typer av gnejs. Det finns flera fördelar med ett geologiskt förvar i djupa borr- hål.1 Berggrundens genomsläpplighet, dvs. dess permeabilitet på dessa djup är mycket låg och grundvattnet har högre salthalt och därmed densitet, vilket innebär att förmågan att transportera radionuklider mot markytan försvåras. Det finns inte heller mycket fritt syre som annars kan leda till att kapslarna med avfall oxiderar. Bristen på syre gör också att lösligheten och därmed rörligheten för t.ex. aktinider minskar. Eftersom de geologiska förhållandena är sådana att rörligheten för radionuklider är mycket låg skulle eventuellt frigjorda aktinider från skadade kapslar stanna kvar i närområdet det tar för strålningen att avklinga till normala bakgrundsnivåer (1 miljon år). Själva konstruktionen är dessutom mindre, och anläggningstiden betydligt kortare, än för förvar byggda enligt KBS-3-metoden. 1 Åhäll, K.-I. (2011), Deponeringsdjupets betydelse vid slutförvar av högaktivt kärnavfall i berg- grunden – en karakterisering av grunda och djupa förvar. Kunskapsläget om djupa borrhål kärnavfall skulle det behövas cirka 45 deponeringshål som skulle uppta en yta av ungefär 2–4 km2.2 Metoden är dock inte färdigutvecklad. Fördjupade bergmeka- niska undersökningar krävs för att utvärdera om det kan uppstå eventuella problem med t.ex. borrning, infodring och deponering i djupa borrhål.3 Dessutom är kunskaperna om de geologiska förhål- landena på 3–i svensk berggrund otillräckliga, och det är oklart hur riskerna i anslutning till själva deponeringen ska hanteras. 3.3Kunskap från europeiska djupborrningsprojekt Av 12 europeiska djupborrningsprojekt som påbörjats under 2000- talet är det endast fyra som är utförda i kristallin berggrund (det är borrningarna i Outokumpu, , Soultz-suos-Fôrets och ). Djupborrningen i Outokumpu utfördes i forskningssyfte, medan borrningarna i , Soultz-suos-Fôrets och är kopplade till utvinning av geotermisk energi eller undersökning om potentialen för denna resurs. Av dessa projekt är det endast djupborrhålet i Outokumpu () som är utfört i en för svenska förhål- landen relevant berggrund.4 Men borrhålsdiametern var där endast , vilket är betydligt mindre än vad som krävs för borrhål till slutförvar för använt kärnbränsle (430–). Det har alltså inte utförts några fullskaliga djupborrningar som till fullo motsvarar ett djupförvar av denna typ. Trots detta har mycket information om förhållandena på stora djup erhållits. De djupborrningsprojekt som utförts har konstaterat att sprickorna blir färre på större djup, men att antalet sprickor också beror på berggrundens sammansättning (litologin).5,6 För ett slut- förvar är det viktigt att berget har få sprickor på deponeringsdjupet eftersom sprickor kan leda vatten och därmed underlättar för rör- ligheten av radionuklider. I det djupa borrhålet i Outokumpu 2Åhäll, K.-I. (2011). 3Odén, A. (2013), Förutsättningar för borrning av och deponering i djupa borrhål. Rapport , 1–76. 4Marsci, N. & Grundfelt, B (2013), Review of geoscientific data of relevance to disposal of spent nuclear fuel in deep boreholes in crystalline rocks. Rapport , 1–30, , . 5Juhlin, C. och , H. (1989), Storage of nuclear waste in very deep boreholes; Feasibility study and assessment of economic potential. Rapport , 1–92 + Appendix. 6Ekman, L. (2001), Project Deep Drilling KLX02 – Phase 2. Methods, scope of activities and results. Rapport , s. 1–181 + Appendix. Kunskapsläget om djupa borrhål (2 500 m) har man dock konstaterat att det finns saltvattenförande sprickor på mycket stora djup (), men att detta vatten inte står i hydrologisk kontakt med vattenförande sprickor på grundare nivåer.7 I alla vattenförande sprickor, även i det djup- aste delarna av borrhålet, fann man kolonier av mikroorganismer. Populationernas storlek minskar med djupet men innefattar bland annat bakterier som reducerar sulfat till sulfid8, som kan påverka buffert och kapsel negativt.9 3.4Borrning av djupa borrhål Ett problem som noterats vid borrning av djupa borrhål är att bergfragment faller ned från borrhålets väggar. Risken för dessa så kallade utfall är störst under själva borrningen innan hålen fodrats. För grövre borrhålsdiameter kan dessutom utfall som är kopplade till plana strukturer i berget (strukturkontrollerade utfall) ske redan på grunda nivåer.10 Utfallen kan orsaka fastborrning, borr- stängsbrott och problem med infodringen.11 Ifall rasen sker under själva borrningen går detta att åtgärda relativt enkelt. Vid borrning av det borrhålet Gravberg-1 i Siljan uppstod kraftiga utfall vid cirka 400 m, som stabiliserades genom att hålet i rasområdet fylldes med cement.12 Frågan är om detta är lämpligt i djupa borrhål avsedda för kärnavfall. Andra problem som kan uppstå är deformation av borrhålen. i sprickfattigt berg är risken obetydlig, eftersom deformationen framför allt är elastisk. Borrhålet återtar sin ursprungliga form. Är berget däremot uppsprucket på dessa djup kan borrhålen utöver detta deformeras permanent (plastiskt) med avvikelser på upp till 3–. Längs med mikrosprickor kan dess- utom mycket långsamma förskjutningsrörelser (krypning) före- komma. Krypdeformation och strukturkontrollerade ras kan ske på alla djup i kraftigt uppsprucket berg, och om infodringen skadas kan detta leda till problem även efter borrningen.13 7Marsci, N. och Grundfelt, B. (2013). 9SOU 2010:6 , Kunskapsläget på kärnavfallområdet 2010 – utmaningar för slutförvarsprogrammet, , , ? (2010). 10Odén, A. (2013). Kunskapsläget om djupa borrhål Risken för borrhålsavvikelser anses vara mycket liten, dvs. att borrhålet böjer av och blir flackare med djupet. Tekniken att styra borrningen för att undvika avvikelser har utvecklats betydligt . Styrmetoden som utvecklades för det KBT-hålet i fungerade väl ner till nivåer som motsvarar djupet för ett kärnavfallsförvar. KBT-hålet är rakt och vertikalt ner till cirka 5 000 m, men borrhålsdimensionen ner till denna nivå är som bredast endast . Även om inga fullskaliga platsförsök har utförts, har metoden med djupa borrhål testats med olika typer av datorsimuleringar. Simule- ringarna har framför allt fokuserat på samverkan mellan termiska, hydrologiska, kemiska och mekaniska processer och hur dessa påverkar förvaret. I många fall är resultaten inte helt samstämmiga vilket kan bero på att olika programmeringsverktyg (mjukvara) och randvillkor (indata) använts. Det är viktigt att inse att simuleringar är förenklingar av verk- ligheten och bara ger en översiktlig bild av processerna eftersom de inte tar hänsyn till platsspecifika randvillkor. Samstämmiga resultat från olika simuleringar är att slutförvar i djupa borrhål inte är lika beroende av att kapslarna förblir oskadade som i förvar anlagda närmare markytan. Det har också konstaterats att efter depone- ringen ökar temperaturen i förvaret för att nå ett maxvärde efter ett tiotal år, och att detta orsakar ett visst flöde av vattnet uppåt i borrhålen.14,15 Modellerna, som simulerat nordamerikanska förhållanden, visar också att om borrhålen placeras närmare än 200 m från varandra, så inträffar en andra, lägre värmepuls efter 10 000–15 . Värme- pulsen är orsakad av att värmen som alstrats av avfallet från indivi- duella borrhål samverkar, men hur denna värmepuls påverkar vattenflödet skiljer sig åt. Vissa modeller har visat att denna andra värmepuls kan leda till en störning av saltvattenskiktningen och att uppåtflödena kan pågå i upp till 100 000 år16,17 medan andra 14Arnold, B.W. och Hadgu, T. (2013), Thermal-hydrological modeling of a deep borehole disposal system. IHLRWMC 2013, , NM, –2, 2013, s. 481–488. 15Lubchenko, N., Baglietto, E. & Driscoll, M.J. (2013), Towards the development and application of borehole virtual reality simulation tool, IHLRWMC 2013, , NM, –2, 2013. 16Arnold, B.W. och Hagdu, T. (2013). Kunskapsläget om djupa borrhål modeller visar att det lättare uppvärmda vattnet inte förmår att stiga i hålen.18 Det behövs alltså fler och förfinade datormodelle- ringar innan metoden med djupa borrhål kan anses som tillförlitlig. Planerade simuleringar kommer bland annat att fokusera på hur rörligheten av radionuklider påverkas av variationer i vattenflöden och temperatur kopplade till bergmeka- niska egenskaper.19 Ett slutförvar för kärnavfall i djupa borrhål har många fördelar som är kopplade till de gynnsamma geologiska förhållandena på tilltänkt förvarsdjup. kan även konstatera att konceptet uppfyller icke-spridningsavtalet, då avfallet i stort sett är oåter- tagbart, men att metoden inte är färdigutvecklad. Det finns oklarheter i hur samverkan mellan olika processer (termisk-hyd- rologisk-bergmekanisk) påverkar rörligheten och därmed transport- möjligheterna för t. ex. aktinider. Till detta återstår flera svåra frå- gor bland annat hur riskerna i anslutning till själva deponeringen ska hanteras. & Hadgu, T. (2013), Thermal-hydrological modeling of a deep borehole disposal system. IHLRWMC 2013, , NM, –2, 2013, 481–488. , E.A., Baglietto, E., Driscoll, M.J. och Buongiorno, J. (2013), Onset and stability of natural convection in deep drillhole IHLRWMC 2013, , NM, –2, 2013. (2001), Project Deep Drilling KLX02 – Phase 2. Methods, scope of activities and results. Rapport 01-11, s. 1–181 + Appendix. : Svensk Kärnbränsle- hantering AB. 17Lubchenko et al (2013). 18Bates, E.A., Baglietto, E., Driscoll, M.J. och Buongiorno, J. (2013), Onset and stability of natural convection in deep drillhole IHLRWMC 2013, , NM, –2, 2013. 19Lubchenko, N. et al (2013). Kunskapsläget om djupa borrhål , H., Lönnqvist, M. och Fälth, B. (2010), THM-issues in repository rock. Thermal, mechanical, thermo-mechanical and hydro-mechanical evolution of the rock at the Forsmark and Laxemar sites. : Svensk Kärn- bränslehantering AB. , C. och , H. (1989), Storage of nuclear waste in very deep boreholes; Feasibility study and assessment of economic potential. Rapport , 1–92 + Appendix. Lubchenko, N., Baglietto, E. och Driscoll, M.J. (2013), Towards the development and application of borehole virtual reality simulation tool, IHLRWMC 2013, , NM, –2, 2013. Marsci, N. och Grundfelt, B. (2013), Review of geoscientific data of relevance to disposal of spent nuclear fuel in deep boreholes in crystalline rocks. Rapport , 1–30. (2013), Förutsättningar för borrning av och deponering i djupa borrhål. Rapport , 1–76. Raiko, H., , R., , H. och , M. (2010), Design analysis report for the canister. SOU 2010:6 Kunskapsläget på kärnavfallområdet 2010 – utmaningar för slutförvarsprogrammet. Åhäll, K-I (2011), Deponeringsdjupets betydelse vid slutförvar av högaktivt kärnavfall i berggrunden – en karakterisering av grunda och djupa förvar. Dnr M1992:a/2011/16. (Hämtad ). 4Kunskapsläget om framtida kärnbränslecykler och Generation IV system för En av de grundläggande förutsättningarna för framtagning av en metod för förvaring av det svenska kärnkraftsavfallet har varit att de som åtnjutit kärnkraftselen också förbinder sig att ta hand om avfallet utan att belasta framtida generationer. Tanken är därför att det använda kärnbränslet ska deponeras i berggrunden, och ingen återvinning ska ske. Tekniskt sett finns dock andra möjligheter involverande upparbetning eller återvinning av använt kärnbränsle. Syftet med denna text är att belysa några möjligheter och begräns- ningar med dessa alternativ, samt beröra möjliga implikationer av införandet av framtida kärnkraftssystem. 4.1Möjlig upparbetning och återvinning av kärnbränsle för har i tidigare kunskapslägesrapporter berört fram- tida reaktorteknik och konsekvenserna av dess införande med avse- ende på det framtida slutförvaret1,2 eftersom teknikutvecklingen på reaktor- och kärnbränsleområdet förutspås vara av avgörande bety- delse för om det avfall som genereras i dagens och den närmaste framtidens reaktorer kan betraktas som en resurs för framtida generationer eller inte. Om det använda kärnbränslet inte ses som avfall, kan det om- händertas genom upparbetning eller återvinning, vilket är förenligt 1SOU 2011:14 Kunskapsläget på kärnavfallsområdet 2011: geologin, barriärerna, alternativen. Kunskapsläget på kärnavfallsområdet 2013: slutförvarsansökan under prövning: kompletteringskrav och framtidsalternativ. Kunskapsläget om framtida kärnbränslecykler och Generation IV system för Upparbetning och återvinning kan ske på flera olika sätt och grundar sig på det faktum att endast en liten del av energiinnehållet i bränslet utnyttjas . Det bränsle som tas ur reaktorn består till allra största delen av fertilt3 uran (238U), dess- utom finns där en viss mängd fissilt4 uran (235U) samt plutonium, fissionsprodukter och mindre mängder fertila så kallade restaktini- der. Fissionsprodukterna är att betrakta som avfall i alla bränsle- cykler, men uran, plutonium och restaktiniderna kan återanvändas i olika stor grad i olika återvinningsalternativ. Det mest kompletta återvinningsalternativet bygger på framtida kärnkraftsystem och ny så kallade Generation IV teknologi. Med en sådan teknik ges också möjlighet att utöver 235U och plutonium återvinna 238U, som betraktas som avfall, samt aktinider såsom curium, americium och neptunium. Detta skulle resultera i en för- enklad avfallshantering eftersom flera svårhanterliga ämnen transmuterats. Dessutom minskar de långlivade avfallsmängderna och lagringstiderna till i storleksordningen för de ämnen, i huvudsak fissionsprodukter, som fortfarande måste betraktas som avfall. Denna typ av framtida kärnkraftsystem bör, som namnet anty- der, betraktas utifrån ett systemperspektiv där kärnkraftreaktorn med sitt spektrum av snabba neutroner (därav benämningen snabbreaktor) är associerad till anläggningar för bränsleåtervin- ning och bränsletillverkning. Det etablerade organet ()5, initierat av energideparte- ment, har rekommenderat sex olika kärnkraftsystem för vidare forskning och utveckling. Gemensamt för dessa system är att de ska kunna erbjuda stora fördelar inom områdena hållbarhet och resurs- hushållning, säkerhet och tillgänglighet samt ekonomi. Dessutom måste systemen vara associerade med en så liten risk som möjligt att klyvbart material hamnar i orätta händer för att kunna hävda sig i konkurrensen med andra energitekniker. Den upparbetning som är möjlig för dagens lättvattenreaktorer (Generation II, III och III+) utförs på kommersiell basis endast i . Processen innebär att plutonium och uran avskiljs från övriga avfallsprodukter (fissionsprodukter och restaktini- der). I förglasas avfallet innan det deponeras för slutför- 3En fertil kärna kan omvandlas till en fissil kärna vid infångning av en neutron med till- räckligt stor energi. 4En fissil kärna kan klyvas (fissioneras) av termiska neutroner, dvs av neutroner med låg energi. 5Generation , (hämtad ). SOU 2014:11 Kunskapsläget om framtida kärnbränslecykler och Generation IV system för , det återtagna uranet lagras och plutoniet används för bränsletillverkning. Det nya bränslet kallas MOX-bränsle (Mixed OXide) och består av återtaget plutonium och (ofta) utarmat uran, och kan köras ytterligare en gång i dagens lättvattenreaktorer. Upparbetning är omdebatterad ur icke-spridningssynpunkt då den separerar ut material som kan vara attraktiva för icke-fredliga ändamål, men den kan innebära ekonomiska fördelar förutsatt höga råvarupriser, och resursmässiga fördelar då mindre naturligt uran behöver brytas.6 Sett ur ett slutförvarsperspektiv påverkas inte lagringstiderna för det nya kärnavfallet, inte heller sker någon markant minskning av avfallsvolymerna då resteffekten är i stort sett densamma. Dock kommer hanteringen av det nya avfallet bli mer kostnadskrävande och SKB beräknar att priset för upparbetning jämfört med direktdeponering ökar med omkring 75 %.7 Hitintills har upparbetning inte skett i någon större skala för använt kärnbränsle i . Dock har en mindre mängd använt kärnbränsle upparbetats vid BNFL i () för användning i , i enlighet med avtal som OKG tecknade . Det finns olika syn på frågan om direktdeponering i ett geolo- giskt slutförvar är bättre eller sämre ur spridningssynpunkt än upp- arbetning och återvinning av bränsle. I ett slutförvar i vilket det använda bränslet från våra lättvattenreaktorer deponerats kommer isotopsammansättningen av det lagrade plutoniet att förändras . minskar fissionsprodukternas strålningsbarriär som utgör den dominerande källan till den gammastrålning som det använda kärnbränslet skickar ut, eftersom fissionsprodukterna har en betydligt kortare halveringstid än uran och plutonium. Därför kan man argumentera för att risken att materialet hamnar i orätta händer inte minskar . Å andra sidan medför upparbetning och återvinning av använt kärnbränsle en risk att teknologier och processer som kan missbrukas sprids och känsligt material riskerar därmed att hamna i orätta händer.8 Till detta kommer att det finns en viss risk att exportkontrollerad utrustning avsedd för civil upp- arbetning införskaffas av aktörer i syfte att tillverka kärnvapen. I utredningen av utbränt kärnbränsle – En studie med fokus på exportkontroll redogör m.fl. för eventuella ris- 6Forsström, H. (2013) Utveckling av snabba reaktorer. Påverkan på det svenska systemet för hantering av använt bränsle, Rapport . 8Bathke, C.G. et al. (2012), The attractiveness of material in advances nuclear fuel cycles for various proliferation and theft scenarios, Nuclear technology, vol 179, No 1. Kunskapsläget om framtida kärnbränslecykler och Generation IV system för ker som upparbetning kan innebära när det gäller nukleär spridning och konsekvenser för svensk exportkontroll.9 Det var mot bak- grund av den spridningsrisken som president förbjöd upparbetning av kommersiellt kärnavfall i , med en förhopp- ning om att resten av världen skulle följa efter. Så blev inte fallet och upphävdes förbudet. 4.2Att hushålla med resurserna eller minska avfallsmängderna? Som tidigare nämnts kan upparbetning av använt kärnbränsle minska behovet av naturligt uran och avfallsmängden i slutförvaret, men till en ganska hög kostnad. Vill man driva återvinningen längre, finns olika typer av snabba reaktorer att tillgå. Dessa härrör till stor del från 1950- och , och finns i olika utform- ningar där man kan skilja mellan kategorierna breeders och (utifrån engelskans ord för att antingen skapa eller bränna bränsle). Breeders är ett samlingsnamn för reaktorer med en konverterings- kvot på minst 1, där 1 motsvarar en reaktor i jämvikt som produce- rar lika mycket bränsle som den konsumerar. En breederreaktor med en konverteringskvot högre än 1 producerar således mer bränsle än den gör av med, medan en burnerreaktor som alltid har en konverteringskvot lägre än 1 förbrukar mer bränsle än den skapar. Användningsområdena för de olika reaktorerna är alltså olika och möter olika mål med kärnkraftdriften – en breederreaktor är hållbar och resurssnål medan en burnerreaktor främst används för att minska avfallsmängden; i synnerhet oönskade radiotoxiska isotoper. 4.3Pågående forskning om bränsleupparbetning och Generation IV teknologi med relevans för I flera länder såsom , , , , och har satsningarna på Generation IV teknologi varit stora. Exempelvis undersöker flera av dessa länder en utveckling mot snabba reaktorer och/eller slutna bränslecykler, vilket beskrivs 9 , P. et al., (2013),Upparbetning av utbränt kärnbränsle – En studie med focus på exportkontroll . SOU 2014:11 Kunskapsläget om framtida kärnbränslecykler och Generation IV system för översiktligt i rapport (2013).10 Dessutom har projektet (Lead-cooled European Advanced Demon- stration Reactor) inom Euratoms sjunde ramprogram –2013 efterträtt den tidigare satsningen (European Lead-cooled SYstem).