sou · H2B347 · 2014-06-27 00:00:00 — Direktivet kräver att godkända tvistlösningsorgan ska hantera tvister som anmäls via onlineplattformen enligt förordningen (se artikel 5.2 e). Att tvistlösningsorganen också uppfyller de krav som gäller enligt förordningen för hantering av sådana tvister (artiklarna 9.7 och 10), är därför också en förutsättning för att ett godkänt alternativt tvistlösningsorgan ska få behålla sitt godkännande. Som vi har angett i avsnitt 12.21.2 ovan, anser vi att de förut- sättningar som gäller för godkännande och återkallande av god- kännande enligt direktivet ska framgå av den nya lagen om alter- nativ tvistlösning (se avsnitt 12.24). Av den nya lagen bör det där- Kompletterande bestämmelser till förordningen med framgå att ett godkännande kan återkallas om ett tvistlösnings- organ inte uppfyller skyldigheterna enligt förordningen. Detta kom- mer då att gälla såväl för , som för de privata branschnämnder som godkänts enligt direktivet. 13.2.2Den behöriga myndighetens roll Förslag: I den nya lagen om alternativ tvistlösning föreskrivs att den myndighet som utsetts till behörig myndighet enligt direk- tivet också ska fullgöra de skyldigheter som åligger den behöriga myndigheten enligt förordningen. Enligt artikel 15 (jämfört med artikel 4.1 l i förordningen och artikel 18 i direktivet) gäller, som redan har framgått, att den nationella myndighet som utsetts till behörig myndighet enligt direktivet ska övervaka att de alternativa tvistlösningsorgan som är etablerade i den medlemsstaten fullgör sina skyldigheter enligt förordningen. Tillämpning på svenska förhållanden I avsnitt 12.24 ovan, har vi föreslagit att den svenska behöriga myndig- heten – enligt vårt förslag regeringen eller den myndighet som rege- ringen bestämmer – ska pekas ut genom en bestämmelse i den nya lagen om alternativ tvistlösning. Vi har också föreslagit att det i den nya lagen ska föreskrivas att den behöriga myndigheten ska fullföra de skyldigheter som en behörig myndighet har enligt direktivet. I lagen bör det, på liknande sätt, även uttryckligen anges att den behöriga myndigheten ska fullgöra de skyldigheter som en behörig myndighet har enligt förordningen. På så sätt blir det tydligt att den behöriga myndigheten även har det ansvaret. Vilka skyldigheter det är framgår i artikel 15 i förordningen, och det handlar alltså om att den behöriga myndigheten ska övervaka att de svenska alternativa tvistlösningsorganen fullgör sina skyldigheter enligt förordningen. Som framgått ovan, är följden om ett tvistlösningsorgan inte fullgör de skyldigheterna, att tvistlösningsorganets godkännande kan åter- kallas. Den behöriga myndigheten ska enligt förordningen också tillhandahålla en elektronisk länk till onlineplattformen (artikel 14.5). Kompletterande bestämmelser till förordningen 13.2.3Näringsidkares information till konsumenter och sanktioner vid utebliven information Förslag: I den nya lagen om alternativ tvistlösning införs en upplysningsbestämmelse om att förordningen innehåller skyldig- heter för näringsidkare som ägnar sig åt onlinehandel med kon- sumenter att lämna information om onlineplattformen. I lagen införs vidare en materiell bestämmelse om att mark- nadsföringslagens sanktionssystem, förutom bestämmelserna om marknadsstörningsavgift, ska tillämpas om näringsidkare inte fullgör sin informationsskyldighet enligt förordningen. Förordningen innehåller, i artikel 14, särskilda bestämmelser om informationsskyldighet för näringsidkare som ägnar sig åt online- handel. Alla sådana näringsidkare ska enligt förordningen tillhanda- hålla en elektronisk länk till onlineplattformen på sina webbplatser (artikel 14.1). Denna ska vara lättillgänglig för konsumenterna. Enligt förordningen gäller en något mer långtgående informations- skyldighet för näringsidkare som ägnar sig åt onlinehandel och som är skyldiga att, eller frivilligt har åtagit sig att, använda alternativ tvistlösning vid konsumenttvister. För sådana näringsidkare gäller att de måste tillhandahålla en elektronisk länk till onlineplattformen på sina webbplatser och, om erbjudandet görs via e-post, i det e-post- meddelandet. Informationen ska i tillämpliga fall också tillhanda- hållas i näringsidkarens allmänna villkor för köpe- och tjänsteavtal online (artikel 14.2). Tillämpning på svenska förhållanden Som framgått ovan, kommer förordningens informationsbestäm- melser att gälla som svensk rätt och därmed vara direkt tillämpliga i förhållande till näringsidkare som är verksamma här. Förordningen innehåller däremot en skyldighet för medlemsstaterna att anta nation- ella bestämmelser angående sanktioner för överträdelse av förord- ningen (artikel 18). Det innebär att måste införa bestäm- melser om sanktioner för näringsidkare som underlåter att lämna information om onlineplattformen till konsumenter i enlighet med vad föreskrivs i förordningen. Kompletterande bestämmelser till förordningen På liknande sätt som när det gäller sanktioner för näringsidkare som inte lämnar sådan information som föreskrivs i direktivet, bör detta ske genom att det marknadsrättsliga sanktionssystemet, för- utom bestämmelserna om marknadsstörningsavgift, görs tillämp- ligt. I den delen hänvisar vi till våra överväganden i avsnitt 12.15.5. Bestämmelsen om sanktioner för näringsidkare som underlåter att lämna information om onlineplattformen enligt förordningen bör, på samma sätt som vi föreslår när det gäller sanktioner för underlåtelse att lämna information enligt direktivet, framgå av den nya lagen om alternativ tvistlösning (se avsnitt 12.24). Enligt vår uppfattning bör det, i anslutning till sanktionsbestäm- melsen i den nya lagen, införas en bestämmelse av upplysnings- karaktär där det framgår att förordningen innehåller bestämmelser om informationsskyldighet för näringsidkare. Vi bedömer att en sådan bestämmelse krävs för att lagstiftningen ska bli tydlig och lättillämpad för de näringsidkare som berörs. 13.2.4Kontaktpunkt för tvistlösning online Förslag: Genom tillägg till förordningen med instruktion för , föreskrivs att verket ska vara kontaktpunkt enligt förordningen, och fullgöra de uppgifter som åligger en kontaktpunkt enligt denna. Uppgiften bör utföras av . Enligt artikel 7 i förordningen ska varje medlemsstat utse en kontakt- punkt för tvistlösning online och lämna dess namn och kontakt- uppgifter till kommissionen. Medlemsstaterna får enligt artikeln överlåta ansvaret för kontaktpunkterna för tvistlösning online till sina konsumentcentrum inom nätverket av europeiska konsument- centrum (ECC, i ), till konsument- organisationer eller till ett annat organ (artikel 7.1). Av artikeln, i de delar den är relevant för svenska förhållanden, följer att kontaktpunkterna för tvistlösning online ska bistå vid lösning av tvister som rör klagomål som lämnas in genom online- plattformen. Det ska göra genom att bl.a. på begäran underlätta kommunikationen mellan parterna och det behöriga alternativa Kompletterande bestämmelser till förordningen Enligt artikeln kan det ske exempelvis genom att kontaktpunkten bistår vid inlämnande av klagomålet, lämnar allmän information till parterna och de alternativa tvistlösnings- organen om gällande konsumenträttigheter i samband med köpe- avtal eller tjänsteavtal i den medlemsstat där kontaktpunkten finns, lämnar information om hur onlineplattformen för tvistlösning online fungerar, informerar parterna om de förfaranderegler som tillämpas av aktuella alternativa tvistlösningsorgan, eller informerar den klagande parten om andra sätt att få rättelse om en tvist inte kan lösas genom onlineplattformen (artikel 7.2 a). Enligt artikeln ska vidare kontaktpunkten på grundval av de praktiska erfarenheterna från fullgörandet av sina uppgifter vart- annat år lägga fram en verksamhetsrapport för kommissionen och medlemsstaterna (artikel 7.2 b). Kontaktpunkterna ska också ingå i ett nätverk av kontaktpunkter som ska inrättas av kommissionen (artiklarna 7.5 och 7.6). Tillämpning på svenska förhållanden Eftersom förordningen innebär en skyldighet för medlemsstaterna att utse en kontaktpunkt för tvistlösning online, måste en sådan kontaktpunkt utpekas. , som är en självständig enhet hos Konsument- verket, erbjuder personlig rådgivning till konsumenter vid handel över gränserna inom EU (samt och ). är en del av (ECC-Net) (se avsnitt 5.3). I uppgifterna för ingår bl.a. att lämna rådgivning till konsumen- ter angående olika juridiska möjligheter som finns för att lösa gränsöverskridande tvister på den europeiska marknaden. Vi har också föreslagit att ska fullgöra uppgiften enligt direktivet att bistå konsumenter med att få tillgång till relevant alternativt tvistlösningsorgan vid gränsöverskridande tvister (se artikel 14 i direktivet och avsnitt 12.16). bör därför också vara kontaktpunkt enligt förordningen. Detta bör framgå genom ett tillägg till förordningen (2009:607) med instruktion för . Eftersom är en enhet inom , bör pekas ut, även om avsikten är att ska utföra uppgifterna. Kompletterande bestämmelser till förordningen Frågan om när de bestämmelser som föreslås för att komplettera förordningen ska träda i kraft, behandlas i kapitel 17. 14Effektivisering och förbättring av tvistlösningen vid Sedan inrättades som en försöksverksamhet 1968 har verk- samheten bedrivits i stort sett på samma sätt och med samma inriktning. De förändringar som har skett sedan starten är i princip att nämndens kompetensområde har utvidgats till att avse fler områden för tvistlösning och att möjligheten till grupptalan samt beslutsfattande i nämnd med utökad sammansättning och i plenum har tillkommit. Förutom att föreslå åtgärder för att säkerställa att kraven i den nya EU-lagstiftningen uppfylls, har utredningen i uppdrag att i all- mänhet se över hur systemet för hantering av konsumenttvister utanför domstol, i synnerhet ARN:s verksamhet, bör utformas för att säkerställa att verksamheten är effektiv och att konsumenter har tillgång till ett smidigt och välfungerande tvistlösningsförfarande. har det skett förändringar i samhället som ställer högre krav på verksamheten vid . Förutom de antagna EU-rättsakterna på området, handlar det bl.a. om att nya typer av produkter och försäljningsmetoder har utvecklats och de gräns- överskridande tvisterna har ökat. Detta har medfört att de ärenden nämnden prövar allt oftare är mer komplicerade och tidskrävande . Dessutom har antalet ärenden hos ökat . ökade ärendetillströmningen med jämfört med . Eftersom införde en möjlighet för konsumenter att anmäla tvister på nämndens webbplats, drar vi slutsatsen att införande av möjligheten att anmäla tvister online starkt har bidragit till den ökade ärendetillström- ningen. Att kommunikationen med och mellan parterna numera Effektivisering och förbättring av tvistlösningen vid främst sker på elektronisk väg ställer också i övrigt nya krav på ARN:s verksamhet. Det är exempelvis nämndens erfarenhet att möjligheten att skicka in handlingar elektroniskt gör att mängden material i ärendena har ökat. Därutöver har den konsumentskydd- ande lagstiftningen, både nationellt och inom EU, utvecklats avse- värt sedan inrättades. Det regelverk som tillämpas av nämn- den har blivit mer komplext och omfattande. Eftersom konsument- skyddet är ett prioriterat område inom EU, är det konsumenträtts- liga regelverket dessutom under ständig förändring. Högre krav kommer också framöver att ställas på ARN:s verk- samhet genom de nya EU-rättsakterna. Det viktigaste området där måste förbättras är i fråga om effektivitet. Enligt direktivet ska tvistlösningsorganen som huvudregel avgöra tvister från avslutad skriftväxling (se artikel 8 e och avsnitt 12.10.4). Bara för tvister som är mycket komplicerade får fristen förlängas. avgör ungefär hälften av ärendena efter avslutad skriftväxling. Generellt är det på de avdelningar där ärendena ofta är mer omfattande, såsom t.ex. bankavdelningen samt bostads- och försäkringsavdelningarna, som handläggnings- tiderna är längre. Även om direktivet tillåter att mycket komplice- rade ärenden tar än , kommer direktivet innebära att måste avgöra fler ärenden än . Direktivets genomförande innebär därmed att ärendehandläggningen vid måste bli snabbare. Vi förutser också att genomförande av de nya EU-rättsakterna kommer att medföra att fler tvister anmäls till . Direktivet kräver till att börja med att ska hantera tvister inom fler områden än (se avsnitt 12.6.3 och 12.6.4) och att de beloppsgränser som tillämpas vid nämnden ska sänkas (se avsnitt 12.7.4). Direktivet innebär också att näringsidkare ska ge konsu- menter tydlig information om , särskilt i tvistsituationer (se avsnitt 12.15). kommer genom inrättande av den nya euro- peiska onlineplattformen, dessutom bli mer tillgänglig för anmäl- ningar vid gränsöverskridande tvister (se avsnitt 9.3). Förutom den nya EU-lagstiftningen, bedömer vi att de höjda ansökningsavgift- erna till allmän domstol, också kommer att bidra till att fler tvister anmäls till (se avsnitt 10.8). I det här avsnittet föreslår vi de åtgärder som vi bedömer vara nödvändiga för att effektivisera och förbättra ärendehandläggningen vid nämnden. Därutöver menar vi att även den interna organisa- tionen kommer att behöva stärkas för att ska kunna hantera SOU 2014:47 Effektivisering och förbättring av tvistlösningen vid det ökade antalet tvister, och handlägga ärendena snabbare är . Syftet med våra förslag är att nämnden, i ännu högre utsträckning än , ska utgöra ett effektivt, säkert och smidigt tvistlösningsalternativ för konsumenttvister och att direk- tivets krav på effektivitet i handläggningen ska kunna tillgodoses. Utredningen kan konstatera att resultatet av ARN:s tvistlös- ande verksamhet (många anmälningar och avgjorda ärenden samt god efterlevnad av besluten) visar att i huvudsak är välfunge- rande. Vår utgångspunkt är därför att några mer genomgripande förändringar inte behöver genomföras. Vi har därför sett över ARN:s verksamhet i syfte att identifiera de särskilda områden där tvistlösningen vid kan förbättras och effektiviseras. I den här delen har utredningen fört fördjupade diskussioner dels med de experter och sakkunniga i utredningen med särskild erfarenhet från , dels med flera av nämndens avdelningsordförande1 och några externa föredragande. Våra förslag kommer att leda till ökade kostnader för ARN:s verksamhet, men de närmare ekonomiska konsekvenserna berörs inte här, utan i kapitel 18. Som kommer att utvecklas där, menar vi att kostnadssökningarna för måste finansieras genom ökade statliga anslag. För en utförlig allmän beskrivning av ARN:s verksamhet, inklu- sive nämndens organisation, det förfarande som tillämpas, och be- stämmelser om nämndens sammansättning och beslutsförhet, hän- visar vi till kapitel 4. 14.2Kort om hur den tvistlösande verksamheten vid är organiserad Nämnden är uppdelad i tretton avdelningar som prövar tvister inom olika sektorer. De konsumenttvister som inte avgörs genom kansli- beslut, avgörs vid ett sammanträde med en avdelning (12 § instruk- tionen). En avdelning är som huvudregel beslutsför när en ordför- ande och fyra intresseledamöter deltar (16 §). Nämndbeslut vid sammanträde fattas alltid efter föredragning (21 §). I arbetsuppgifterna för ordförande och vice ordförande ingår att som ordförande leda nämnsammaträden. 1 Vi har bjudit in alla avdelningsordförande att lämna synpunkter på hur ARN:s verk- samhet kan effektiviseras och förbättras (se promemoria med frågor, Bilaga 4 till betänkan- det), och flera har bidragit med synpunkter till utredningen. Effektivisering och förbättring av tvistlösningen vid ningsjurister arbetar med att handlägga ärenden på kansliet och, efter viss tids anställning, föredrar de även ärenden på nämnd- sammanträden. Behovet av ordförande och föredragande vid nämndsamman- trädena täcks inte av ARN:s interna personal, utan är i stor utsträckning beroende av externa resurser för dessa arbetsuppgifter. är cirka 20 personer engagerade som externa ord- förande (i ARN:s instruktion kallas dessa personer för avdelnings- ordförande, se vidare avsnitt 14.9.5 nedan) för att leda nämnd- sammanträden och cirka 50 som externa föredragande för att före- dra ärenden vid dessa. 14.3Ökad effektivitet och kvalitet vid ärendehandläggningen 14.3.1Kort om ett ärendes gång Ett ärende hos inleds genom att konsumenten anmäler ett klagomål. En beredningsjurist går då igenom ärendet och bedömer om tvisten kan prövas. Om tvisten faller utanför nämndens kompe- tens avvisas den. Om tvisten tas upp till prövning bedömer bered- ningsjuristen om klagomålet är komplett, eller om konsumenten behöver komplettera anmälan. Vid behov skickas begäran om kom- plettering till konsumenten. Konsumenten ska då svara , annars avvisas ärendet. När klagomålet är komplett, skickas anmälan tillsammans med eventuella bilagor över till den närings- idkare som konsumenten har uppgett som sin motpart, och nämn- den begär att , få in ett svar från denne. Närings- idkaren kan då skicka in ett svar och egen bevisning. Om närings- idkaren inte svarar inom den föreskrivna tiden, skickas en påmin- nelse om att svara . Om näringsidkaren inte heller ger in något svar, utgår nämnden från de uppgifter som anmälaren har lämnat och fattar beslut på grundval av dessa. Om näringsidkaren svarar, skickas svaret till anmälaren för eventu- ellt yttrande . Anmälaren kan då lägga till ytterligare uppgifter eller bevis om anmälaren så önskar. Näringsidkaren har sedan möjlighet att se och, vid behov, kommentera anmälarens even- tuella tillägg. Ansvarig beredningsjurist avgör därefter om ärendet kan anses färdigt för prövning av nämnden. I vissa fall kan ytter- ligare skriftväxling vara nödvändig. SOU 2014:47 Effektivisering och förbättring av tvistlösningen vid I alla skeden av handläggningen kan ett ärende avvisas, om det visar sig att tvisten inte lämpar sig för nämndens prövning, exempel- vis på grund av att det behövs muntlig bevisning, eller tvisten blir alltför omfattande för att kunna hanteras av . Ett ärende kan också när som helst avskrivas av nämnden, om konsumenten dra tillbaka sin anmälan eller parterna kommer överens. 14.3.2Ärendehandläggningens kvalitet och effektivitet behöver förbättras Någonting som tydligt har framförts av de experter och sakkunniga i utredningen med särskild erfarenhet från är att förfarandet vid nämnden i allt högre grad har belastats av att ärendena ofta blir alltför omfattande. Den synpunkten har bekräf- tats även av flera av de avdelningsordförandena som utredningen har haft kontakt med. Enligt de uppfattningar som har framförts beror detta dels på att skriftväxlingen tenderar att bli alltför utdra- gen, dvs. att parterna ger in för många inlagor var, dels på att parter tenderar att ge in alltför omfattande skriftlig bevisning. Detta pro- blem gör sig gällande särskilt vad gäller tvister av mer komplicerad natur, främst tvister på områdena för bostad och motor. Att ärendena vid nämnden har blivit allt mer omfattande medför att genomströmningstiderna ökar, eftersom det tar att förbereda varje ärende för avgörande, och färre ärenden kan avgöras på varje nämndsammanträde. I vissa fall måste ärenden som blivit för omfattande för nämndens prövning också avvisas i ett sent skede av handläggningen, ibland så sent som vid nämndsamman- trädet. Det händer också att ärenden som tas upp till prövning vid ett nämndsammanträde måste skickas tillbaka till kansliet för ytter- ligare handläggning, eftersom ärendet inte är färdigt för avgörande. Att nämndens ärendehandläggning behöver bli mer effektiv fram- går även vid en granskning av statistik som har tagit fram. Den visar att antalet avgjorda ärenden per internt anställd jurist har sjunkit –2013 jämfört 2009–2010.2 Av det ovan angivna framgår alltså att åtgärder behövs för att effektivisera nämndens beredning av ärenden och öka kvaliteten i handläggningen, särskilt med inriktning på att 2 avgjordes 372 ärenden per juristårarbetskraft, var siffran 367 per jurist- årarbetskraft, 2011 avgjordes 327 ärenden per juristårarbetskraft och motsvarande siffror var 291 respektive 274 ärenden. Effektivisering och förbättring av tvistlösningen vid motverka att ärendena blir mer omfattande än nödvändigt, se till att ärenden som inte lämpar sig för nämndens prövning avvisas , och säkerställa att ärenden som tas upp på nämndsammanträden är färdiga för avgörande. I det följande föreslår vi de åtgärder som vi bedömer behövs för att uppnå en nödvändig effektivisering och förbättring av ARN:s ärende- handläggning. 14.3.3Åtgärder för att förbättra ärendehandläggningens effektivitet och kvalitet Handläggnings- och tidsplan i varje ärende samt information till parterna när ett ärende är färdigt för avgörande Förslag: Genom tillägg till ARN:s instruktion föreskrivs att , om det inte bedöms som obehövligt, ska fastställa en handläggnings- och tidsplan i varje ärende och skicka den till parterna. I ARN:s instruktion föreskrivs också att nämnden, när ett ärende är färdigt för avgörande, ska informera parterna om detta. Meddelandet bör också innehålla information om att skriftväx- lingen i ärendet är avslutad. Som framgått ovan, har ett växande problem , sär- skilt efter att det infördes möjlighet för parter att ge in material till elektroniskt, varit att ärendena tenderar att bli alltför omfatt- ande. För att komma till rätta med detta anser vi att , i högre utsträckning än , bör vidta aktiva åtgärder för att påverka parternas sätt att föra sin talan. En första fråga i det här sammanhanget är om bör ges möjlighet att formellt besluta att skriftväxlingen i ett ärende är av- slutad, och att parter inte får ge in något mer material. Som jäm- förelse kan nämnas att föreskriver sådana möjlig- heter vid handläggning av tvistemål i allmän domstol. Enligt rätte- gångsbalkens bestämmelser kan en tingsrätt förelägga en part att slutligt bestämma sin talan och uppge de bevis han åberopar, om det är påkallat med hänsyn till hur parten utfört sin talan tidigare under målets handläggning. Efter att den föreskrivna SOU 2014:47 Effektivisering och förbättring av tvistlösningen vid tiden har gått ut, får parten inte åberopa någon ny omständighet eller något nytt bevis, om han inte gör sannolikt att han har haft giltig ursäkt att inte åberopa omständigheten eller beviset tidigare (s.k. stupstocksföreläggande enligt 42 kap. 15 § ). Även när det inte är påkallat särskilt med anledning av en parts processföring, får tingsrätten meddela parterna att förberedelsen ska vara avslutad. I sådant fall får efter den tidpunkten en part bara åberopa en ny omständighet eller ett nytt bevis om parten gör sannolikt att han har haft giltig ursäkt att inte åberopa omständigheten eller beviset tidigare, eller målets prövning inte fördröjs i någon väsentlig mån, om åberopandet tillåts (s.k. mjukt stupstocksföreläggande enligt 42 kap. 15 a § ). Som framhållits tidigare, är utredningens utgångspunkt att för- farandet vid även i fortsättningen ska vara enkelt och smidigt, och att en formalisering av processen i möjligaste mån bör und- vikas. Vi menar att en möjlighet för att formellt besluta att parter inte får ge in mer material i ett ärende, skulle riskera att ge upphov till processuella frågeställningar som skulle kunna tynga och fördröja förfarandet, och därför är just en sådan formalisering av processen som bör undvikas. För det första skulle det upp- komma frågor angående nödvändigheten av att i enskilda ärenden fatta beslut om avslutad skriftväxling. För det andra skulle nämn- den ändå inte alltid kunna borste från material som kommit in efter ett sådant beslut. Även om ARN:s beslut inte får rättskraft för parterna, kan förtroendet för nämnden nämligen bara upprätthållas om parterna ges en rimlig chans att se till att nämndens beslut fattas på materiellt riktiga grunder. Det skulle därför, i likhet med vad som gäller enligt , krävas att parter gavs möjlig- het att ge in ytterligare material eller ange nya omständigheter om de t.ex. haft giltig ursäkt att inte göra det tidigare.