sou · H2B334 · 2014-10-08 00:00:00 — Kvinna och man sågs därmed som ett par, med mannen som ekonomiskt överordnad (1999, 1992). Löneskill- naderna manade därmed till och stabiliserade om hetero- sexuellt samliv i då mycket i samhället omvandlades. Dagens kvarstående löneskillnader kan alltså inte bara förstås som en fråga om ojämlika villkor mellan dem som definieras som män respektive kvinnor utan också som ett återskapande av en heteronormativ och tvåsam livsform. Det är enkelt att se hur denna norm, materiali- serad i lönesättning, exkluderar singlar och singelföräldrar i allmän- het och singelmödrar i synnerhet. Lönesättningen kan alltså långtifrån enbart förstås som en klass- och genusfråga. Lönesättning blir till i relation till en rad normer och principer. Här stabiliseras heterosexualitet samt kvinnors och mäns roller och relationer, och här formas ett förväntat begär mellan dem som definieras som kvinnor och dem som definieras som män. Att mannen fick/får mer i lön skapade en förväntan på honom att inta en försörjarroll men innebar naturligtvis också ett större erkännande av hans arbete än vad kvinnor erhållit genom tiderna. Denna lönesättnings normativa samhällsskapande funktion kan därför inte överskattas. Här naturaliseras heteronormativitet, görande av könskategorier och ojämställdhet tillsammans. Eko- nomi, kropp, lön, sexualitet blir till som normativa materialiteter. Lönesättning är performativ, den är en effekt av normer som den gör samhällen och (åter)skapar subjektspositioner. Denna intersektion öppnar för strategier för förändring. Jäm- ställda/jämlika löners betydelser för att också utmana heteronor- mativa tvåsamma principer kan inte nog understrykas. Det blir inte bara ett slag mot en patriarkal ordning utan också mot en hetero- normativ sådan. 10.2.3Varför en intersektionell analys behövs i arbetet för jämställdhet I det här avsnittet har jag diskuterar hur det i jämställdhetsnormen återfinns förväntningar på exempelvis svenskhet, heterosexualitet, funktionalitet och tvåsamhet. Många och mycket hamnar utanför berättelsen; andra livsformer än det heterosexuella arbetsintensiva funktionsnormativa livet blir satta åt sidan. Normer möjliggör och erkänner vissa liv, gör dem levbara och försvårar för andra. Med normerna följer inte bara hierarkier i största allmänhet. Med vissa genus- och klasspositioner följer därtill också förväntningar på ledarskap medan andra ska förväntas bli ledda. Det handlar exem- pelvis om en medelklass som förväntas leda en arbetarklass, om män som förväntas ta på sig ledarroller i både familj och samhällsliv (). En möjlig slutsats är att det inte går att göra en sak i taget, det vill säga hävda att vi löser jämställdhetsfrågan först och tar frågan om ojämlikheter mellan en heterosexuell grupp och en homosexu- ell därefter. Används en heteronormativ jämställdhetsstrategi utan att problematiseras kan också en heteronormativ ordning komma att återskapas. I det här avsnittet har jag emellertid också diskuterat hur ojäm- lika löner stabiliserat en patriarkal och heteronormativ ordning och att det genom att verka för lika löner är möjligt att också utmana heteronormativitet. Med en tydligare allians mellan dem som arbe- tar med de här frågorna stärks kampen mot ojämlika löner liksom kampen mot heteronormativitet och ojämställdhet. Denna kamp kan också bidra till att tvåkönsförståelsen, såsom den naturaliserats, kan komma att utmanas. Men, för att fortsätta tänka intersektion- ellt, en gemensam kamp för likalöner behöver inte alls utmana en exkluderande förvärvsarbetsnormativitet, snarare tvärtom. Lika- lönsfrågan är alltså inte kungsvägen. Någon sådan finns inte heller. En intersektionell normkritik utmanar alltid idéer om de stora lös- ningarna. Det är möjligt att tänka sig många politiska allianser och många stridslinjer i jämställdhetspolitik beroende på hur man hanterar de här frågorna och vad som omfattas av dem. Kritiseras rasifierade lönesystem? Utmanas klassojämlika löner i arbetet för jämställd- het? Tas en tvåsam heteronorm för given? Hur förstås relationen mellan de olika normerna? 10.3Intersektionella instabiliter genom jämställdhetsnormen – exempel från industrin Om jag i ovanstående avsnitt främst fokuserade de problem som följer av att jämställdhetsnormen upprepar en mängd försanthåll- anden och naturaliserade principer som exempelvis hetero- och förvärsarbetsnormativitet, så ska jag i följande avsnitt istället dis- kutera hur jämställdhetsnormen kan utmana och öppna för kritik och bidra till destabilisering av en rad normaktiviteter. Jag vänder alltså på perspektivet en aning för att undersöka vad som kan ske när jämställdhetsnormen framträder som en bökig och ifrågasät- tande princip på en arbetsplats. Jag ska använda mig av exempel från en industri som jag kallar för E, där jag utfört en deltagande intervjuundersökning under ett års tid.4 Jag följde såväl ledningens arbete som arbetet i produk- tionen. Jag gick mellan olika avdelningar i produktionen och mellan olika maskiner. Jag skulle följa mångfaldsarbetet vid koncernen, men intervjuerna och deltagarobservationerna ville något annat. Det pågick ständigt en rad diskussioner om arbetsfördelning uti- från förståelser om kön, sexualitet och nationalitet och de diskus- sionerna hade marginellt att göra med mångfaldsretorik. Likaså pågick det diskussioner om vem som kunde förstå arbetsorgani- sationen och samhällsproblemen på de bästa sätten. Arbetarna ifrå- gasatte ledningen och ledningen ifrågasatte arbetarna, kvinnorna ifrågasatte männen och vice versa. Det fanns, som en av informan- terna i produktionen beskrev det, många vi och dom på den här arbetsplatsen. I det här kapitlet har jag skiljt ut några exempel på hur man talade om jämställdhetsproblem för att därigenom kunna visa hur om jämställdhet kan få betydelse , som en norm som återfinns i människors arbetsliv och i deras kritik av sina arbetsplatser. Jämställdhetsnormen var mycket närvarande på industrin E. Inte främst i form av fungerande jämställdhetsplaner eller liknande, även om målet att uppnå jämställdhet och mångfald var tydligt uttalat, vilket också var betydelsefullt på en mängd sätt. Jämställdhetspla- ner fungerade som en regel att hänvisa till, en källa för legitimering. De fanns där, som en stabiliserande princip om hur anställda skulle agera gentemot varandra på industrin. Företagets jämställdhets- och mångfaldsplaner diskuterades emellertid sällan , jag såg exempelvis inget pågående implementeringsarbete. Men jäm- ställdhetsnormen var mycket verksam ändå. Den upprepades exem- pelvis i kvinnliga arbetares kritiska berättelser om vardagen. De berättade om hur de blivit ojämställt behandlade, inte erkända som maskinskötare på grund av sin kvinnoposition, utsatta för sexist- iska skämt och inte minst att de fått ojämlika löner. Ett exempel på ett kritiskt betraktande av ojämställdhet som jag mötte hade att göra med frågan om vem som skulle arbeta som maskinskötare. Det berättades om arbetsledare som öppet miss- 4 Studien i sin helhet finns presenterad i (2006). trodde kvinnors förmåga att arbeta med maskiner, vilket ledde till att arbetsledarna också kom att bli ifrågasatta. De kom att ingå i några av de många berättelser om ojämställdhet som jag mötte, berättelser som ofta gav nickande bifall hos dem som lyssnade. Arbetsledare av det här slaget ansågs inte hänga med sin tid. Maskinskötarna var emellertid män. femini- serades maskinerna. De tillskrevs inte bara kvinnliga attribut utan betraktades också som kvinnor. De omtalades som gamla , kommendorskan eller förstods som oförutsägbara kvinnor. Hanteringen av maskinerna tycktes av och till likna heterosexuella gnabbande relationer. Därtill hävdades det att det var viktigt att maskinskötarna kunde tala svenska ordentligt så att de kunde läsa instruktionerna. Maskinerna kom att framstå som något för dem som definierades som svensktalande heterosexuella män att orien- tera sig emot. Gränsen för att uppfattas som svensktalande var naturligtvis inte enkel att dra och jag kunde konstatera att ingen som var född utomlands arbetade som maskinskötare. I maskin- skötaruppdraget upprepades alltså en hierarkisering som också gav en rad effekter för vilka som erbjöds uppdraget liksom för hur olika arbetare kände inför det, det vill säga om det var möjligt för dem att ta sig an det. Det var inte minst i intervjuer men också i diskussioner jag mötte som deltagarobservatör som jag kunde erfara effekten av att maskinskötaruppdraget gjorts till något som bara vissa förväntades åta sig. I en intervju med , som jag kommer att berätta mer om nedan, beskrev hon hur hon kunde känna när hon arbetade som maskinskötare: så överrumplar ju osäkerheten och man tänker att jag går in och ändrar så blir det kanske inte bra va. Hade det varit en karl som hade gjort det så hade det varit okej, men hade jag gått in och ändrat så hade det kunnat bli så att typiska fruntimmer avslutar dock berättelsen med att hon och viss vånda faktiskt gick in och gjorde omställningen och då blev allt bra. Om inte annat erkände maskinen hennes skicklighet. En berättelse som denna är viktig på många sätt. Den lär något om att bli stoppad, att sakna en tilltro till en själv och hur det och bristen på erkännande sätter sig i kroppen. Vad jag särskilt vill fokusera i just det här sammanhanget är dock den analys som görs av infor- manten själv. Skulle den här analysen av den dåliga självkänslan och bristen på erkänsla från andra liksom den tydliga kritiken av de principer som åstadkommer denna känsla varit möjlig utan en jäm- ställdhetsnorm som öppnat för fler sätt att se och tänka än den klassiska patriarkala arbetsdelningen och för en analys av de egna känslorna? Här lyfter informanten problemet ifrån sig som individ till att se det som ett jämställdhetsproblem. Hon urskiljer och vad den gör för hur hon ibland känner inför att närma sig maskinen. Det kan naturligtvis ha varit så att det blev särskilt intressant att berätta om den här känslan för en kvinnlig etnolog som studerade organisation och mångfaldsretorik. Men det hindrar inte att det hos de kvinnliga anställda fanns en tydlig kritisk medvetenhet om jäm- ställdhet och betydelsen av orättvisor som var förknippade med kön, en medvetenhet som kunde användas också när de mötte mig. Det var erfarenheter som fått berättelsens form, i betydelsen att jag förstod att de hade berättats tidigare. Min roll var inte heller den kyliga betraktarens. Snarare kan jag se mig som delaktig i den kun- skap som kontinuerligt formades. Som jag antydde ovan såg jag hur de analytiska berättelserna om orättvisor som drabbade kvinnor bekräftades av andra när de återgavs under arbetets gång. När de framställdes i intervjuerna var jag inte sämre än dessa kvinnor; även jag kom att bekräfta. berättelser om hur hon behandlats fick mig exempelvis att brista ut i ett Men ?!. berättelse mottogs med bekräftelse såväl av de kvinnliga kollegorna som av mig. I mottagandet upprepade vi jämställdhets- och gav den vikt. Jag fann också uttryck för att jämställdhetsnormen kunde skapa motsägelsefulla identitetspositioner, en motsägelsefullhet som möjliggjorde såväl kritik som självkänsla i relation till andra. Den grupp av kvinnor som jag hänvisat till ovan och som jag nu ska återkomma till arbetade på en avdelning som såväl de som själva arbetade där som ledningen beskrev i nedsättande ordalag. Arbets- uppgifterna ansågs enklare än på andra avdelningar, stressen skulle vara mindre, lönerna var lägre. På den här avdelningen återfanns personer som identifierades som äldre, yngre, kvinnor och utrikes- födda eller med utländsk bakgrund. Här fanns också de som inte ansågs vara tillräckligt flexibla, som inte ansågs vara öppna att ta tag i nya arbetsuppgifter som snabbt behövde utföras, som inte var beredda att byta arbetsplats, eller gilla omorganisationerna, eller beredda att utbilda sig på nytt för att arbeta på avdelningar med högre status och högre löner. Det var förövrigt på E, och särskilt på den här avdelningen, som jag kom att uppmärk- samma att flexibilitet inte bara kommit att bli en norm på vår tids arbetsplatser utan att det med den följde identitetspositioner: de flexibla och de icke-flexibla. Det blev en norm genom vilken perso- nalen placerade sig i en rangordning och en norm som placerade en. Denna kategoriseringsprincip kom att få stor betydelse på E. De som definierades som oflexibla kom att beskyllas för mycket, som att hela företaget gick dåligt. En ung kvinna som var anställd på den här avdelningen beskrev sin arbetsplats och sig själv i en mening genom att säga här tar de in allt. Det var, tycktes det, en anställning utan urskiljning. Som besökare tog det mig inte så att förstå att avdelningen i sig, att arbeta där, inte ingav självförtroende. När jag frågade hur något fungerade, hur de höll koll på de i mina ögon många och komplice- rade moment som utfördes, fick jag ett asch till svar. De berättel- ser som jag fick från den här avdelningen handlade också om att det var långtråkigt och fördummande att arbeta där. Vissa underströk att de egentligen inte hörde dit. De ville inte alls identifiera sig med platsen. Andra gjorde precis tvärtom, såg placeringen som ett uttryck för vem de var – ingen särskild, bara den andre, den som inte platsade på de förment finare avdelningarna (jfr 2005, 1999). I kontrast till den avdelning som beskrevs i nedsättande ordalag fanns en annan avdelning där intersektioner mellan rasifiering och normer om ålder och genus var tydliga på ett annat sätt. De som placerats och själva kände sig kapabla att arbeta där kunde, precis som på den tidigare beskrivna avdelningen, nästan utan undantag positioneras i enlighet med rasifierande, ålders-, nations-, funk- tions- och genusnormer. På den här avdelningen var det dock vit- het, maskulinitet, medelårsnormativitet, flexibilitet och full funk- tionalitet som gjordes. Sammantaget var detta alla positioner som kunde skapa känslor av normalitet, överordning i någon mening och tillit till den egna förmågan, vilket naturligtvis inte är det- samma som att hävda att alla kände så. Men exemplet ter sig ändå tröttande i all sin vanlighet och denna rumsliga uppdelning och pågående värdering behöver ändå poängteras. Arbetsfördelning behöver förstås som en intersektionell process som också stabilise- rar och skapar skillnader. Den återskapar och skapar ordning, skär ut kategorier och positioner som också ytterligare stärks genom löneskillnader. I arbetsdelningen trängs normer som upprepas, för- stärks eller utmanas. Exemplet visar också på betydelsen av en intersektionell förståelse av klass, hur entydiga klassbegrepp döljer skillnader, rangordningar och konflikter inom klasser (2004). Jämställdhetsnormen kom också att spela en roll i förståelsen av den avdelning som gång på gång rangordnades lågt. Med denna jämställdhetsnorm skapades alternativa förståelser av både arbets- platsen och dess status. De kvinnor som var anställda här kämpade med jämställdhetsnormens hjälp mot en rad patriarkala principer. Men jämställdhetsnormen gjorde att de också betraktade sig som överordnade. Detta hände exempelvis då de jämförde sig med kvin- nor utanför industrin, kvinnor som enligt deras berättelser inte orkade bära matkassar när de varit och handlat utan ropade på sina män att komma och bära. En av kvinnorna jämförde sig också med barnskötare och noterade att barnskötarna hade sämre betalt än vad hon själv och de andra kvinnorna hade där hon arbetade. Några av kvinnorna på avdelningen skrattade också åt kvinnor som inte var beredda att smutsa ned sig och kroppsarbete som krävde styrka ingav viss stolthet. I jämförelse med dessa andra kvinnor som praktiserade mer traditionella kvinnouppgifter – som att arbeta med barn, vara beroende av en man och inte vara beredd att hugga i – så framstod kvinnorna på avdelningen som mer moderna och därmed som närmare en förväntad normativ kärna. Jämställd- hetsnormen skapade därmed en modern överordnad position och gränser till andra. Andra kvinnor hamnade i relation till dem i en underordnad position, de var mer beroende av män, mindre själv- ständiga, tjänade mindre. Men det var inte bara de själva som de kände igen i jämställdhetsnormen. Även industrin som arbetsplats framstod som mer jämställd än förskolan. Exemplet visar hur en mångsidig identifiering utmanar negativa tillskrivningar men också heteronormativitet. Beroendet av en man eller att vara en kvinnlig kvinna, om det så bara gällde att bära kassar, var ointressant. Vad som visar sig här, när det intersektion- ella perspektivet möter ett empiriskt material, är alltså ytterligare ett exempel på hur jämställdhetsnormen kan utmana heteronorma- tiva positioner. Den återskapar inte bara en heteronormativ princip utan ifrågasätter den också. Exemplet visar emellertid också hur begränsade alternativen är – hur svårt det är att verkligen tänka annorlunda. Kvinnorna kom ju att identifiera sig med en klassiskt manlig position, i kraft av sin självständighet och fysiska styrka klarade de sig själva och tjänade som industriarbetare bättre än kvinnor inom vården. Därmed upp- repades en hierarkisk förståelse av industriarbetets högre status jämfört med de arbeten som brukar definieras som kvinnliga. Det är därmed också ett exempel på hur jämställdhetsnormen när den uttrycks tillsammans med en traditionell industriarbetarnorm skapar skillnader och ett kategoriserat tänkande. är med om att dela upp. 10.3.3 Jämställdhet som klassutmanare Utifrån ett normperspektiv kan klass förstås som något som görs, som återskapas så att det framstår som omöjligt att för- ändra eller utmana. Allt för ofta diskuteras klass på ett begränsat sätt som en fråga om arv, som något som människor har med sig i bagaget och som tynger, hindrar eller ger en möjligheter som andra inte får. Detta ärvda bagage antas förklara varför vissa befinner sig i medelklassen och andra i arbetarklassen, varför vissa börjar arbeta tidigt medan andra utbildar sig. Men denna arvsbeskrivning hjäl- per föga om fokus är att studera vilken betydelse kategorin klass har i , hur den blir till och utmanas. Följande berättelse kan möjligen vara ett exempel på när något av detta sker och jämställd- hetsnormens möjliga betydelse i de här sammanhangen. Det handlar om som började närma sig pensionsålder när jag träffade henne på E. Som relativt ung gick hon till en studie- vägledare för att få råd. Hon ville utvecklas och bli tekniker, hon tyckte om att arbeta med maskiner och planerade att läsa in fyraårig teknisk linje på Komvux. blev dock avrådd av den studie- vägledare hon uppsökt. Studievägledaren menade att detta inte var ett jobb för en kvinna. När berättade detta för mig var hon mycket kritisk till studievägledaren; denna hade föreslagit henne att utbilda sig inom omvårdnadssektorn istället för att läsa fyraårig teknisk linje. hade följt råden och hamnat i ett arbete med äldre som hon aldrig kom att trivas med. I berättelse kom den här studievägledaren att få en för mig obegripligt betydelsefull roll. framstod i just den här berättelsen som någon som gjorde som hon blev tillsagd trots att det så uppenbart stred mot hennes vilja. Efter mycket om och men hade dock till slut kommit till industrins värld och där fått arbeta med maskiner, vil- ket hon visade sig vara mycket duktig på. Berättelsen andades där- för, som många av de berättelser jag tog del av, revansch och en insikt om att studievägledaren haft fel. dock ha haft avgörande betydelse för det val som kom att göra då hon istället för att bli tekniker utbildade sig i omvårdnad. I berättelse var studievägledarens ord styrande. Hen skulle ha överblick och insikt nog för att kunna tala om var andra skulle vara. beskrev en tilltro eller underdånighet till eller gentemot studievägledaren. I berättelse anade jag därför en beredvillighet att bli placerad; någon annan visste bättre, någon som hade utbildning och var satt att organisera människor och leda dem rätt. Kort sagt, studievägledaren kan ses som en del i en organiserande tjänstemannaklass (jfr 2006). kunde förstå sig som en av dem som skulle ledas rätt. De båda identifie- rade sig med var sin klassposition och agerade därefter. Normer om genus hade uppenbarligen också stor betydelse. Det var föreställ- ningar om var kvinnor i arbetarklassen skulle vara som hade fått studievägledaren att utforma sina råd och som antagligen också fått att ta dem till sig. Alternativt var det dessa normer som kommit att få extra betydelse i skapandet av berättelser. Det måste ha känts som om det låg något i dem. Kort sagt, kände igen råden, de hade legitimitet i samhället, de gick att åter- berätta. Men det fanns ytterligare en dimension med den här berättelsen som är särskilt intressant i det här sammanhanget. Berättelsen har formats av de föreställningar som har och det är inte svårt att uppfatta vår tids jämställdhetsnorm i berättelsens drama- turgi. Berättelsen som formas nu kan tänkas göra något med och andras perspektiv och agerande i . Utifrån ett jämställdhetstänkande som blivit alltmer dominant är nämligen förvissad om att studievägledaren gjorde fel när hon hän- visade till att var kvinna och att det gjorde det olämpligt för henne att bli ingenjör. När hon berättar den här historien – och jag anar att hon har berättat den eftersom den hade en väl utvecklad form – vet hon också att hon kommer att få stöd i att studievägledaren gjort fel. Och när jag fick höra berättelsen blev jag mycket riktigt lika upprörd som över det märkliga rådet. Studievägledaren hade dessutom fel på ett sätt till. visade sig ju vara mycket duktig på teknik när hon väl fick chansen. Så även om förstod studievägledaren utifrån en underord- nande diskurs där studievägledaren gjordes till auktoritet undergrä- ver denna auktoritet i efterhand. delvis subversiva tolkning kan mana till fortsatt ifrågasättande av en styrande medel- klass som antas veta vad som är bäst för andra. också komma att undergräva positionen som organiserad, som den som gör det hon ska. Det går ju inte att lita på auktoriteterna. Jämställdhetsnormen kan alltså bidra till ett granskande och ifrågasättande perspektiv som visar hur kön och klass görs tillsam- mans. Jämställdhetsnormen skapade subjektivitet i det här sam- manhanget, skapade en kritisk position som gav möjlighet att säga emot och ifrågasätta både det som hänt och det som hände . Den organiserande klassen går ju som sagt inte att lita på. 10.3.4 Om att känna igen sig i jämställdhetsnormen Berättelserna och diskussionerna om studievägledare, om vem som bär matkassar och om vilka kvinnor som tjänar mest visar hur jäm- ställdhetsnormen upprepas och får betydelser på en rad oförutsäg- bara sätt. Jämställdhetsnormen manade både de här kvinnorna till kritiska iakttagelser av sin underordnade position och till att skapa sig en överordnad position. Jämställdhet har emellanåt beskrivits som ett medelklassprojekt som har lite att göra med arbetarklas- sens kvinnor. Det hävdas ibland att arbetarklassens kvinnor inte skulle känna igen sig i jämställdhetens tal och praktiker, alternativt inte ha tillgång till denna eller liknande feministiska diskurser (se exempelvis Skeggs 1997). Den inledande diskussionen om rikspoli- tikens fokusering på karriärmöjligheter och entreprenörskap stär- ker den analysen. Berättelserna från E visar emellertid att jämställdhetsnormen spelar roll för långt fler än medelklassen. Jämställdhetsnormen upprepas och får betydelse på en rad arenor som inte bara har att göra med möjligheten till individuella karriärer, glastak och ledar- positioner utan också med motståndet mot de förväntningar som finns om vem som ska sköta maskiner, vem som ska bli tekniker eller vem som är mest modern i samhället. Att denna kamp från arbetslivet och jämställdhetsnormens betydelse här har så begränsad representation i rikspolitik är naturligtvis problematiskt och visar möjligen på en ovilja att skapa stridslinjer när det handlar om jäm- ställdhet.