sou · H2B362 · 2014-08-29 00:00:00 — stolen förordna att målet helt eller delvis ska vila till dess att förhandsbeskedet vunnit laga kraft. Efter att målet vilande- förklarats föreligger inte hinder mot att pröva frågan om för- handsbesked även om målet och ansökan gäller samma fråga. Beslut om avvisande av ansökan enligt 12 §, avgift enligt 17 §, kostnad enligt 18 § eller vilandeförklaring enligt 21 § får inte överklagas. Beslut om avvisande av ansökan enligt 12 §, kostnad enligt 18 § eller vilandeförkla- ring enligt 21 § får inte över- klagas. Denna lag träder ikraft . Äldre bestämmelser ska tillämpas på ansökningar som inkommit innan ikraftträdandet. lag om ändring i Offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). Härigenom föreskrivs att 27 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) ska ha följande lydelse Sekretess gäller i verksamhet som avser bestämmande av skatt eller fastställande av underlag för bestämmande av skatt eller som avser fastighetstaxering för uppgift om en enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden. 1. i verksamhet som 1. i verksamhet som förande av eller uttag ur beskatt- förande av eller uttag ur beskatt- (2001:181) om ningsverksamhet för uppgift om ningsverksamhet för uppgift om en enskilds personliga eller eko- en enskilds personliga eller eko- tillförts databasen, och 2. hos kommun eller landsting för uppgift om en enskilds person- liga eller ekonomiska för- den har lämnat i ett ärende om förhandsbesked i en skatte- eller 3. hos för 2. hos för uppgift om en enskilds person- uppgift om en enskilds person- liga eller ekonomiska förhållan- liga eller ekonomiska förhållan- den som har lämnat den som har lämnat i ett ärende om särskild sjuk- i ett ärende om särskild sjuk- Med skatt avses i detta kapitel skatt på inkomst och annan direkt skatt samt omsättningsskatt, tull och annan indirekt skatt. Med skatt jämställs arbetsgivaravgift, prisregleringsavgift och liknande avgift, avgift enligt lagen (1999:291) om avgift till regi- strerat trossamfund, skattetillägg och förseningsavgift samt expeditionsavgift och tilläggsavgift enligt lagen (2004:629) om trängselskatt. Med verksamhet som avser bestämmande av skatt jämställs verksamhet som avser bestämmande av pensions- grundande inkomst. Första och andra styckena gäller inte om annat följer av 3, 4 eller 6 §. För uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst . För uppgift om avgift enligt lagen om avgift till registrerat tros- samfund gäller dock sekretessen i högst . Denna lag träder ikraft . Äldre bestämmelser ska tillämpas på uppgifter hos kommun eller landsting som inkommit dit innan ikraftträdandet. förordning om ändring i förordningen (2007:785) med instruktion för . Härigenom föreskrivs i fråga om förordningen (2007:785) med instruktion för dels att 1, 3, 4 och 5 §§ ska ha följande lydelse, dels att det ska införas två nya paragrafer 5 a och 5 b §§, av följande lydelse. I lagen (1998:189) om för- handsbesked i skattefrågor finns bestämmelser om Skatterätts- nämndens sammansättning och uppgifter, beslutförhet, förord- nande av ordförande och vice ordförande, val av ledamöter samt organisation i övrigt. I lagen (1998:189) om för- handsbesked i skattefrågor finns bestämmelser om Skatterätts- nämndens sammansättning och uppgifter, beslutförhet, förord- nande av ordförande och vice ordförande och val av leda- möter. samman- träder på två avdelningar, en för direkt skatt och en för indirekt skatt. Av 9 § förordningen (2007:780) med instruktion för Skatte- verket framgår att det inom finns ett gemensamt kansli för och . 8 Senaste lydelse 2010:747. Ärendenas handläggning 4 § Ärenden om förhandsbesked avgörs efter beredning och föredragning av personal vid kansliet. Sakkunniga får kallas att när- vara vid överläggningen men får närvara vid överläggningen men inte delta i nämndens beslut. får inte delta i nämndens beslut. om ingen av ledamöterna har om ingen av ledamöterna har förhinder, om det finns behov av För en ansökan om för- handsbesked tas ut en grundavgift och en tilläggsavgift. ska bestämmas till högst 20 000 Om det finns särskilda skäl, får avgiften bestämmas till ett lägre för a) fysiska Avgiften får tas ut genom personer om frågan avser närings- verksamhet, och b) små företag, sänds till sökanden. personer som inte är små företag, eller avser större belopp. Om det finns särskilda skäl, får tilläggsavgiften bestämmas till ett lägre belopp. Med små företag avses fri- stående företag och företag som eller anknutna företag, som vid tiden för ansökan, 1. har färre än 50 anställda, och 2. antingen har en omsättning eller en balansomslutning som motsvarar högst . Om ansökan om förhands- besked avvisas tas endast grund- avgiften ut. Handläggningen av ärendet påbörjas först när grundavgiften är betald. Om grundavgiften inte betalas från anmodan ska ansökan om för- handsbesked avskrivas från vidare handläggning varvid grund- avgiften förfaller. Tilläggsavgift ska betalas till- baka om förhandsbeskedet undan- röjs av Högsta förvaltningsdom- stolen. Beslut om avgift får inte överklagas. Denna förordning träder ikraft . Äldre bestäm- melser om avgifter ska tillämpas på ansökningar som inkommit innan ikraftträdandet. Förhandsbesked i skattefrågor syftar dels till att en skattskyldig ska kunna få ett besked om hur en framtida transaktion kommer att beskattas, dels till att det ska kunna komma fram prejudikat på skatteområdet. Genom förhandsbeskedsinstitutet kan den enskilde snabbare få besked om sin beskattningssituation än genom att gå den ordinarie domstolsvägen. Avsikten med institutet är också att påskynda prejudikatbildningen. En skattskyldig och allmänna om- budet hos kan ansöka om förhandsbesked hos . Den skattskyldige kan också i vissa fall ansöka om ett särskilt prissättningsbesked hos . Utöver förhands- beskedsinstitutet och prissättningsbeskeden kan en skattskyldig vända sig till för att få svar på frågor om beskattning. Inom ramen för myndighetens serviceskyldighet, vilken följer av 4 § förvaltningslagen (1986:223), svarar på frågor i enskilda fall. har flera olika metoder för att besvara frågor från skattskyldiga. Den vanligaste är genom den s.k. Skatte- upplysningen där svar ges på mer vardagliga frågor. Skriftliga för- frågningar besvaras i allmänhet av det lokala skattekontoret. En sär- skild form av samverkan för att besvara frågor är den s.k. Dialogen där större företag kan ställa frågor. De svar som ger är dock inte rättsligt bindande, men har i praktiken en betydande rättsverkan eftersom ansvarar för att svaren är kor- rekta. tar även ställning i rättsliga frågor genom generella ställningstaganden som verket publicerar på sin hemsida. Utredningen ska enligt direktiven (2013:80) utvärdera förhands- beskedsinstitutet och med utgångspunkt i att stärka rättssäker- heten ytterligare för enskilda föreslå förbättringar av förhands- beskedsinstitutet. Det kan t.ex. tänkas att fler skatter eller avgifter bör omfattas av lagens tillämpningsområde. Möjligheterna att för- tydliga och eventuellt utvidga förutsättningarna för att lämna för- handsbesked ska också undersökas. Vidare finns enligt direktiven risk för att förhandsbeskeds- förfarandet utnyttjas för s.k. aggressiv skatteplanering, vilket inte är önskvärt. Risken för detta måste därför analyseras och beaktas vid reformarbetet. I uppdraget ingår vidare att överväga om de avgiftsnivåer som gäller för förhandsbesked bör ändras. Det ska särskilt övervägas om den högsta avgiftsnivån är tillräcklig när det gäller frågor som rör komplicerade transaktioner m.m. som är kopplade till bolags- sektorn. Ett av syftena med förhandsbeskedsinstitutet är att en skatt- skyldig i förväg ska kunna få ett säkert besked om de skatterättsliga konsekvenserna av olika påtänkta rättshandlingar. Detta kan vara av stor betydelse för en företagares ekonomiska val och satsningar i sin verksamhet. Det kan dock finnas många fall där förhands- beskedsinstitutet inte kan användas. Till exempel bygger den nu- varande ordningen bl.a. på att de frågor som ska prövas av är rättsfrågor och inte bevisfrågor. Det kan vidare finnas mindre företag som inte har den tid och kapacitet som kan behövas för att driva en förhandsbeskedsprocess. Även i dylika fall kan det emellertid vara angeläget för den enskilde att få ett bindande besked i förväg om hur ett handlande kommer att bedömas i beskattningshänseende. Utredningen ska därför analy- sera om det finns behov av en kompletterande form av bindande besked i förväg i enskilda fall på skatteområdet. Utredningen ska vidare föreslå en reglering som hindrar att samma fråga kan komma att prövas i olika domstolsinstanser, såsom var fallet i RÅ 2009 ref. 92. Enligt utredningens mening bör även allmänna ombudets hos roll i förhandsbeskeds- processen diskuteras, liksom om det finns möjlighet att utvidga allmänna ombudets befogenheter för att få fram fler ansökningar om förhandsbesked. Förhandsbesked har kunnat meddelas ända , men då enbart avseende stämpelskatt. Den första egentliga utredningen avseende det som har utvecklats till dagens förhandsbeskedsinstitut är Betänkande med förslag om inrättande av en riksskattenämnd m.m. (SOU 1949:62). I betänkandet uttalades bl.a. att det skärpta skattetrycket och den invecklade skattelagstiftningen medförde ett berättigat krav från skattskyldiga att i förväg få besked om beskattningen av vissa ekonomiska transaktioner. Efter förhandsbeskedsinstitutets införande 1951 (prop. 1951:64) förändrades och utvidgades institutet, bl.a. genom tillkomsten av möjligheten att ansöka om förhandsbesked avseende den allmänna varuskatten, föregångaren till mervärdesskatten (prop. har därefter varit föremål för flera utredningar. Först ut bland reformförslagen var Skatteförenklingskom- mittén. Kommitténs uppdrag gällande förhandsbeskeden var att se över förhandsbeskedsinstitutet utifrån ett behov av att stärka och påskynda prejudikatbildningen på skatteområdet. Kommittén läm- nade sina förslag genom ett delbetänkande, Tolkningsbesked i skattefrågor (Ds Fi 1987:1), och slutbetänkandet Ny taxeringslag – reformerad skatteprocess (SOU 1988:21). I delbetänkandet föreslogs få rätt att ansöka om tolkningsbesked. Någon formell motpart skulle inte finnas i förfarandet. Ansökan, som skulle prövas i första instans av nu- varande och därefter underställas Regerings- rätten, skulle antingen bygga på omständigheterna i ett konkret fall eller utgå från antagna förutsättningar. Ett flertal remissinstanser var negativa till förslaget, framförallt på konstitutionell grund, och det ledde inte till några lagstiftningsåtgärder. I slutbetänkandet avhandlades huvudsakligen organisatoriska frågor, bl.a. förslaget att funktionen att meddela förhandsbesked skulle brytas ut från och i stället läggas i en fri- stående nämnd. förslag behandlades i prop. 1990/91:89. Härigenom tillskapades hantera förhandsbeskedsansökningar. Syftet var att kunna bereda partsställning för att stärka förhandsbeskeds- institutets prejudikatbildande funktion men också för att försöka få ner handläggningstiderna som normalt uppgick till sju – åtta månader.1 Det konstaterades även att antalet meddelade förhands- besked uppgick till ungefär 200 och att det inte var någon bra idé att låta meddela förhandsbesked som första instans. I propositionen uttalades även att det vore önskvärt om nämndens möjligheter att fatta beslut i mindre sammansättning utnyttjades, bl.a. för att det inte kunde anses främja snabbhet och effektivitet att ständigt arbeta med ett stort antal ledamöter. utredde i sitt delbetänkande Översyn av skatteflyktslagen och reformerat förhandsbesked (SOU 1996:44) möjligheterna att effektivisera prejudikatbild- ningen. Kommittén uttalade bl.a. att det varken är möjligt eller lämpligt att utforma skattelagstiftningen så att alla olika tänkbara situationer förutses och samtliga oklarheter undanröjs. Prejudikat- bildningen inom skatterätten utgör därför ett mycket betydelsefullt komplement till lagstiftningen. I ovissa skattefrågor är snabba klar- lägganden till gagn för rättslivet i allmänhet och för den enskildes rättssäkerhet i synnerhet. Prejudikaten från Regeringsrätten ökar effektiviteten i rättstillämpningen och avlastar skattemyndigheter och domstolar. Kommittén studerade fyra olika metoder att påskynda prejudikatbildningen på skatteområdet, nämligen för- bättrad förtursbehandling, överlämnande av fråga från länsrätt till Regeringsrätten, språngrevision och förslag om tolkningsbesked i skattefrågor. förslag behandlades i prop. 1997/98:65. I propositionen uttalades (s.22 f.) bl.a. att behovet av en snabbare prejudikatbildning gör sig gällande över hela skatteområdet. Den prejudikatbildning som sker genom att en fråga förs upp till Rege- ringsrätten domstolsvägen är långsam. Den långsamma rättsbild- ningen medför olikformig taxering och många överklaganden till domstol. ansåg regeringen att en reform av förhandsbeskedsinstitutet var den bästa vägen för att 1990/91:89 s. 30. uppnå det önskade resultatet och då främst genom att det allmänna gavs möjlighet att ansöka om förhandsbesked. För att inte hamna i konflikt med regeringsformen eller annan lagstiftning fick reglerna om ett utvidgat förhandsbeskedsinstitut på väsentliga punkter ut- formas på ett annat sätt än vad före- slog i sitt betänkande. Det allmännas ansökan begränsades till att avse en konkret frågeställning som grundar sig på redan genom- förda handlingar eller åtgärder med avseende på en bestämd skatt- skyldig. Lämnade förhandsbesked blev inte direkt bindande, om inte den skattskyldige valde att åberopa beskedet. Ett av Regerings- rätten lämnat förhandsbesked som inte åberopades av den skatt- skyldige fick gentemot denne och övriga skattskyldiga samma betydelse som andra domar och beslut meddelade av Regerings- rätten och kom därför inte att skilja sig från gängse prejudikat- bildning. Förutom att det allmänna gavs möjlighet att ansöka om för- handsbesked medförde reformen även att kravet på synnerlig vikt för sökanden slopades. Dessutom utmönstrades möjligheten att ansöka om förhandsbesked avseende ett antal lagrum, såsom fordonsskatt och vissa prisregleringsavgifter, bl.a. till följd av att möjligheten aldrig använts. Det har varit möjligt för enskilda att få bindande förhandsbesked i olika beskattningsfrågor. infördes en möjlighet att få bindande förhandsbesked i stämpelskatte- ärenden. infördes möjligheten att få förhandsbesked i taxe- ringsfrågor. tillkom , som skulle verka för att skattelagarna tillämpades likformigt i hela landet. En av nämndens många uppgifter var att meddela förhandsbesked. Ursprungligen begränsades rätten att lämna förhandsbesked till vissa skatter av inkomstskattekaraktär samt förmögenhetsskatt och frågor som avsåg taxering av fastighet. Möjligheten att få bindande förhandsbesked utvidgades sedermera till att omfatta bl.a. punkt- skatter. Kontrollstyrelsen, som var central beskattningsmyndighet för de flesta punktskatter, fick 1959 möjlighet att meddela för- handsbesked beträffande sådana skatter. blev också centralt organ för den allmänna varuskatten, som infördes detta år. Även för denna skatt skapades, på grund av de goda erfarenheter man fått, en befogenhet för nämnden att meddela förhandsbesked. Den allmänna varu- skatten ersattes sedermera av mervärdesskatten. Förhandsbesked kunde även lämnas av eller dåvarande skattemyndigheterna i frågor med anknytning till skyldigheten att betala socialavgifter. Detta sär- skilda förhandsbeskedsinstitut fanns reglerat i den numera upp- hävda lagen (1984:668) om uppbörd av socialavgifter. Denna möjlighet att meddela förhandsbesked ansågs med anledning av genomförda reformer på avgiftsområdet ha förlorat i betydelse och Gällande rätt SOU 2014:62 upphörde därför vid införandet av skattebetalningslagen (1997:483). Förhandsbesked kunde i början bara sökas av den skattskyldige om det var av synnerlig vikt för den skattskyldige. infördes en möjlighet att också lämna förhandsbesked om det var av vikt för en enhetlig lagtolkning eller rättstillämpning. Det var dock fort- farande bara den skattskyldige som kunde ansöka. bildades genom en sammanslagning av ett antal myndigheter med uppgifter inom beskattningens område. Bland de sammanslagna myndigheterna fanns och Kontrollstyrelsen. Inför sammanslagningen diskuterades om befogenheten att meddela förhandsbesked skulle läggas på eller brytas ut och läggas på en ny myndighet som var särskilt inrättad för ändamålet. Anledningen till diskussionen var att det nya skulle få åtskilliga fiskala uppgifter, medan funktionen att lämna förhandsbesked närmast var av judiciellt slag. Lösningen blev dock att uppgiften lades på Riks- skatteverket, som fortsättningsvis skulle lämna förhandsbesked genom en för ändamålet särskilt inrättad nämnd, för rättsärenden, i dagligt tal rättsnämnden. tillkom genom en utbrytning av rätts- nämnden. Man ansåg det angeläget att fick en mer aktiv roll när det gällde att styra rättsutvecklingen på skatte- området. Detta kunde man uppnå genom att verket fick motparts- ställning i förhandsbeskedsärendena. Det var då mindre lämpligt att verket genom rättsnämnden också var beslutande i ärendena. fick 1998 möjlighet att ansöka om förhands- besked beträffande en enskilds beskattning som varit föremål för prövning vid taxeringen. Förutsättningarna var att beslutet gått den 1997/98:65 s. 19. Skattebetalningslagen har upphävts fr.o.m. i sam- band med införandet av Skatteförfarandelagen (2011:1244). skattskyldige emot och att det var av vikt för en enhetlig lagtolk- ning eller rättstillämpning att ett förhandsbesked lämnades. Av- sikten var att påskynda prejudikatbildningen på skatteområdet. Ett tidigare förslag om att verket skulle få möjlighet att ansöka om tolkningsbesked hos nämnden, dvs. att i ett teoretiskt fall kunna få fastslaget hur en skattebestämmelse skulle tillämpas, hade avvisats eftersom det ansågs ligga för nära en rent lagstiftande befogenhet, något som inte kunde överlämnas till en förvaltningsmyndighet. möjlighet att ansöka om förhandsbesked togs över av det allmänna ombudet i samband med att skatteför- valtningen slogs samman till en enda myndighet, . 3.2Lagen (1998:189) om förhandsbesked i skattefrågor gäller lagen (1998:189) om förhandsbesked i skattefrågor, FHBL. Reglerna om förhandsbesked var tidigare ut- spridda i ett antal lagar, som delvis innehöll olika förutsättningar för att ett förhandsbesked skulle få lämnas. För att göra reglerna enhetliga samlades samtliga regler om förhandsbesked i en enda ny lag.2 Enligt 1 § FHBL är det möjligt att ansöka om förhands- besked ifråga om följande skatter och avgifter; 1. skatt eller avgift som avses i a)lagen (1984:1052) om statlig fastighetsskatt, b)lagen (1990:661) om avkastningsskatt på pensionsmedel för dem som avses i 2 § första stycket 1–4 och 6–10 i den lagen, c)lagen (1991:687) om särskild löneskatt på pensionskostnader, d)lagen (1994:1744) om allmän pensionsavgift, e)inkomstskattelagen (1999:1229), IL, och f)lagen (2007:1398) om fastighetsavgift, 1997/98:65 s. 32. 2.punktskatt som avses i 3 kap. 15 § skatteförfarandelagen (2011:1244), SFL, 3.skatt enligt mervärdesskattelagen (1994:200), och 4.taxering enligt fastighetstaxeringslagen (1979:1152). Förhandsbesked lämnas efter ansökan av en enskild eller det all- männa ombudet hos , . Efter ansökan av en enskild får förhandsbesked lämnas i en fråga som avser den sökandes skatt- skyldighet eller beskattning om det är av vikt för sökanden eller för en enhetlig lagtolkning eller rättstillämpning. Om ansökan görs av AO får förhandsbesked lämnas om frågan angår en enskild, om (eller i förekommande fall Tull- verket) har fattat beslut i saken och beslutet har gått den enskilde emot. Vidare krävs att det är av vikt för en enhetlig lagtolkning eller rättstillämpning att förhandsbesked lämnas. I ansökan ska sökanden lämna de uppgifter som behövs för att förhandsbesked ska kunna lämnas. får upp- mana sökanden att komma in med de ytterligare upplysningar som nämnden anser sig behöva för att pröva ansökan. I förhands- beskedet ska i den omfattning som nämnden anser lämpligt ange hur den fråga som förhandsbeskedet avser ska bedömas. Ett förhandsbesked ges alltid på de förutsättningar som framgår av handlingarna. Ett förhandsbesked som vunnit laga kraft är bindande för och de allmänna förvaltningsdom- stolarna i förhållande till den enskilde om denne begär det. med hänsyn till ansökans innehåll finner att förhandsbesked inte bör lämnas ska ansökan avvisas. Ett sådant avvisningsbeslut kan inte överklagas. Skäl för avvisning kan exempelvis vara att ansökan kräver att ställning tas till bevis- eller värderingsfrågor, att den utredning som den sökande har presen- terat är ofullständig, att ansökan brister i något formellt hänseende eller att angelägenhetskravet om vikt för sökanden eller för en enhetlig lagtolkning eller rättstillämpning inte är uppfyllt. Allmän förvaltningsdomstol får vilandeförklara ett mål, om en fråga i målet har samband med en fråga som är föremål för förhandsbeskedsprövning. Detta för att undvika att samma fråga prövas i två olika instanser . vilandeförklarar ett mål där det finns en ansökan om för- handsbesked måste avvisa ansökan. För att meddela ett förhandsbesked tar ut en avgift som uppgår till mellan och . Några närmre anvisningar för var i detta intervall avgiften ska hamna i det enskilda fallet finns inte men utgångspunkten är att maxbeloppet är reserverat för mer komplicerade ansökningar från större företag. Om en ansökan avvisas eller återkallas utgår ingen avgift. Om ett förhandsbesked undanröjs av Högsta förvaltnings- domstolen, HFD, återbetalas erlagd avgift. Såväl den skattskyldige som kan överklaga ett för- handsbesked. Om det är AO som har ansökt om förhandsbesked kan AO eller den skattskyldige överklaga det. Förhandsbesked överklagas till HFD, utan krav på prövnings- tillstånd. Ett beslut om hur stor avgift en skattskyldig ska betala för ett förhandsbesked kan inte överklagas. Det går inte heller att över- klaga ett beslut från om att avvisa en ansökan. 3.3Arbetet i och dess kansli Bestämmelser om sammansättning och beslutsförhet finns i 2 och 3 §§ FHBL. Ytterligare bestämmelser om nämndens organisation och arbetssätt finns i förordningen (2007:780) med instruktion för och förordningen (2007:785) med instruktion för . består av högst fjorton ledamöter och högst tio ersättare. Ledamöter och ersättare förordnas av regeringen för högst i taget. Nämnden är indelad i två avdelningar, en för direkt skatt och en för indirekt skatt. Regeringen bestämmer hur ledamöter och ersättare ska fördelas på respektive avdelning och utser en ordförande och en vice ordförande på varje avdelning. För- delningen är utöver ordföranden och vice ord- föranden fem ledamöter och fem ersättare i nämndens avdelning för direkt skatt och fem ledamöter och fyra ersättare i nämndens avdelning för indirekt skatt. Avdelningen för direkt skatt samman- träder normalt tolv till . Avdelningen för indirekt skatt sammanträder normalt . Enligt gäller bl.a. att fler än ord- föranden och sex andra ledamöter inte får delta i Skatterätts- nämndens beslut. Några krav uppställs inte i lagtext om vilken kompetens ledamöterna eller ersättarna ska ha eller varifrån leda- möterna ska rekryteras. Ledamöterna (exklusive ordföranden och vice ordföranden) och ersättarna hämtas från akademiska institutioner (tre), departement (två), domstolsväsen- det (fem), myndigheter (fyra), näringslivet (fyra) samt Kommuner och Landsting (en). Uppdraget som ordförande i avdelningen för direkt skatt motsvarar en heltidstjänst i nämnden. Ordföranden i avdelningen för indirekt skatt är också vice ord- förande i avdelningen för direkt skatt och kanslichef för nämndens kansli. Vice ordförande i avdelningen för indirekt skatt har sin anställning som hovrättsråd. Till Skatterättsnämndens förfogande finns ett kansli som utöver kanslichefen består av nio föredragande. Samtliga är domstolsjurister eller jurister med skattebakgrund.