sou · H2B332 · 2014-06-12 00:00:00 — Vidare har bl.a. samtliga till hovrätterna inkomna ärenden om bostadsarrende inhämtats och analyserats. På vårt uppdrag har genomfört en enkät- undersökning om sidoarrenden. Utredningen har härigenom kunnat samla in uppgifter om nuvarande tillämpning av reglerna om sido- arrendatorns besittningsskydd. Vidare har vi haft underhandskontakter med en rad myndig- heter, exempelvis , som har varit behjälpliga med fram- tagande av underlagsmaterial. 3Möjligheten till resultatbaserad avgift vid jordbruksarrende 3.1Behovet av förändrade avgiftsbestämmelser för jordbruksarrende Vid jordbruksarrende ska arrendeavgiften bestämmas i pengar. Detta anses innebära att avgiften inte får bestämmas på grundval av jordbrukets resultat eller sådana faktorer som har direkt betydelse för jordbrukets resultat, t.ex. priserna på jordbruksprodukter, driftskostnaderna och förekomsten av EU-relaterade stödformer. Både jordägare och arrendatorer har kritiserat denna begränsning. Eftersom faktorer av det angivna slaget kan vara svåra att beräkna på förhand och dessutom varierar , kan parterna inte alltid överblicka konsekvenserna av långvariga arrendeperioder. Avsak- naden av en möjlighet att koppla arrendeavgiften till faktorer av detta slag bidrar därför, har det hävdats, till kortare upplåtelsetider än vad som annars hade varit naturligt i avtalsförhållandet. Det har också framhållits att en möjlighet att anpassa avgiftsvillkoren till detta slag av faktorer generellt sett torde bidra till en god och hållbar produktion av jordbruksprodukter och långsiktiga avtalsförhåll- anden inom jordbruket. Inom utredningen har det även påtalats att parterna i ett jordbruksarrendeavtal numera oftast är jämnstarka i fråga om kunskap och kompetens och att det behov av att skydda ena parten mot vissa slag av avgiftsvillkor som synes ligga bakom de nuvarande bestämmelserna därmed torde vara mindre än tidig- are. Det förefaller alltså finnas ett utbrett önskemål om att parterna ska ha större frihet än att avtala om rörliga arrendeavgifter som är knutna till t.ex. prisutvecklingen på jordbruksområdet. Utredningen diskuterar i det följande huruvida detta önskemål bör tillgodoses och, om så är fallet, hur det i så fall ska ske. Möjligheten till resultatbaserad avgift vid jordbruksarrende 3.2Bakgrunden till nuvarande bestämmelser Den arrendereform som genomfördes i och med ikraftträdandet av jordabalken syftade till att stimulera utbudet av arrenderad mark. Därigenom ville man tillgodose den jordbrukspolitiska mål- sättningen att under så långt möjligt samma betingelser som gäller för näringslivet i övrigt och till lägsta möjliga samhällsekonomiska kostnad åstadkomma en jordbruksproduktion av önskad storlek.1 Medlet för att nå detta mål var att ge jordägare och arrendatorer ökad avtalsfrihet. Den nya jordabalkens bestämmelser om bl.a. jordbruksarrende har därför avtalsfriheten som utgångspunkt. Sam- tidigt ansågs det att det från både sociala och samhällsekonomiska synpunkter var motiverat med ett starkt besittningsskydd för den skötsamme och duglige arrendatorn. Besittningsskyddet kom att utformas på så sätt att arrendatorn under vissa villkor har rätt till förlängning av avtalet vid arrendetidens utgång. För att undvika att jordägaren sätter besittningsskyddet ur spel genom att uppställa alltför hårda villkor för den nya arrendetiden infördes särskilda bestämmelser för omprövning av avtalsvillkoren vid arrendetidens utgång. Det poängterades dock att detta regel- verk endast ska utgör ett komplement till reglerna om besittnings- skydd och inte fungera som ett skydd mot befogade ändringar av gällande avtalsvillkor.2 ändrades arrendelagstiftningen i syfte att förstärka jord- bruksarrendatorernas besittningsskydd. Det var då som bestämmel- sen om avgiften vid förlängning av jordbruksarrende (se 9 kap. 9 § jordabalken) fick sin nuvarande lydelse.3 3.3.1Gränsen mellan avtalsfrihet och avgiftsreglering Förutsättningarna för att fastställa avgiften (och övriga avtalsvillkor) för jordbruksarrende är delvis olika beroende på om det är fråga om en ny upplåtelse av arrende eller en förlängning av ett redan in- gånget arrendeavtal. 1970:20 (del B 2) s. 855 och 856. 1970:20 (del B 2) s. 866. 3Se SFS 1979:371, SOU 1978:36 s. 84–88, prop. 1978/79:183 s. 12–19 och betänkande 1978/79:23 s. 15–22. Möjligheten till resultatbaserad avgift vid jordbruksarrende När jordägaren och arrendatorn ingår ett nytt arrendeavtal, råder det avtalsfrihet angående arrendeavgiftens storlek. I ett avseende är avtalsfriheten dock begränsad redan vid nyupplåtelse; avgiften måste bestämmas i pengar (se 9 kap. 29 § jordabalken). Har parterna träffat ett avtal i strid med detta, ska avgiften betalas med ett belopp som är skäligt med hänsyn främst till parternas avsikter och övriga för- hållanden när avtalet träffades. Bestämmelsen är således tvingande till sin natur. Det kan noteras att det beträffande övriga arrende- former inte finns någon motsvarande begränsning av hur avgiften ska bestämmas. Med den nu nämnda avtalsfriheten för ett nytt arrendeavtal följer att villkoren i avtalet kan prövas endast med stöd av de all- männa avtalsrättsliga bestämmelserna om rättshandlingars ogiltig- het och jämkning av avtalsvillkor i 3 kap. lagen (1915:218) om avtal och andra rättshandlingar på förmögenhetsrättens område (avtals- lagen).4 Ett avtalsvillkor kan således i och för sig jämkas eller lämnas utan avseende under löpande arrendeperiod med stöd av generalklausulen i 36 § avtalslagen. En förutsättning är dock att avtalsvillkoret bedöms som oskäligt med hänsyn till avtalets inne- håll, omständigheterna vid avtalets tillkomst, senare inträffade för- hållanden och omständigheterna i övrigt. Avtalsfrihet beträffande avgiften och övriga villkor gäller, för- utom vid ny upplåtelse, också vid förlängning av arrendeavtalet, om detta inte är förenat med besittningsskydd för arrendatorn. I avsnitt 4.3 återkommer vi till i vilka situationer arrendatorn har besitt- ningsskydd. Även när arrendeavtalet är förenat med besittningsskydd för arrendatorn gäller en mellan parterna träffad överenskommelse om avtalsvillkoren efter förlängning av arrendeförhållandet (se 9 kap. 9 § fjärde stycket jordabalken). Också vid en sådan överenskom- melse måste dock avgiften – enligt 9 kap. 29 § jordabalken – bestäm- mas i pengar. Om parterna i samband med förlängning inte kan enas om avgiftens storlek, har de möjlighet att låta arrendenämnden pröva hur stor avgiften ska vara. Nämnden ska då fastställa arrende- avgiften till ett skäligt belopp (se 9 kap. 9 § första stycket och 10 § jordabalken). Lagen anger härutöver endast att avgiften ska bestäm- mas så att den kan antas motsvara arrenderättens värde med hänsyn till arrendeställets avkastningsförmåga, arrendeavtalets innehåll och omständigheterna i övrigt. 4 Se t.ex. Bäärnhielm, och , Arrendelagen (, Zeteo), kom- mentaren till 9 kap. 29 § jordabalken under . Möjligheten till resultatbaserad avgift vid jordbruksarrende Den nu återgivna regleringen innebär att det har viss betydelse om parterna vid arrendetidens utgång träffar avtal om en ny upp- låtelse eller om arrendeförhållandet består genom förlängning av det gamla avtalet. Härvid måste man dock ta hänsyn till vad det är fråga om för förlängning.5 3.3.2Särskilt om skälen till utformningen av 9 kap. 9 § första stycket jordabalken Som har nämnts tillkom den nuvarande lydelsen av 9 kap. 9 § första stycket jordabalken . gällde som grundläggande princip att arrendeavgiften skulle avgöras av rådande marknadsförhållanden.6 För den händelse att parterna inte kunde enas var huvudregeln att avgiften skulle utgå med det belopp som jordägaren begärde. Om dennes krav var oskäligt, kunde det dock frångås och arrendeavgiften skulle i stället fastställas till ett skäligt belopp. Arrendenivån för jämförliga arrenden skulle tjäna som utgångspunkt vid avgiftsbestämningen. Det förutsågs dock att det ofta inte skulle vara möjligt att åberopa jämförliga arrendeförhåll- anden. Frågan om vad som var ett skäligt belopp fick då avgöras efter vad arrendatorer i allmänhet kunde antas vara beredda att betala. Att i förarbetena närmare ange innebörden av ett skäligt arrende ansågs inte vara möjligt.7 års ändring av arrendelagen utredde Arrendelags- kommittén8 bl.a. frågan om hur avgiften för jordbruksarrende skulle utformas. Som en följd av att ny jordbruksteknik hade gjort det både möjligt och lönsamt att bruka större enheter rådde det stor efterfrågan på arrendemark.9 I den 5 Se 7 kap. 7 § första stycket jordabalken. En förlängning p.g.a. lag eller med tillämpning av bestämmelse i upplåtelseavtalet innebär däremot inte att ny upplåtelse kommer till stånd, se 7 kap. 7 § andra stycket jordabalken. Uttrycket förlängning p.g.a. lag syftar enligt för- arbetena på tyst förlängning, automatisk förlängning och förlängning p.g.a. bestämmelserna om direkt besittningsskydd (se om tyst förlängning 9 kap. 4 § jordabalken, automatisk förlängning 9 kap. 3 § och 10 kap. 3 § jordabalken och om direkt besittningsskydd 9 kap. 7 och 8 §§ samt 10 kap. 4 och 5 §§, även prop. 1970:20 B s. 920). Såvitt avser förlängning av det sistnämnda slaget avses i första hand det fallet att arrendenämnden eller domstolen tvångsvis beslutar om förlängning av avtalet. Enligt förarbetena är emellertid bestämmelsen tillämplig även om förlängning kommer till stånd genom överenskommelse mellan jord- ägaren och arrendatorn inom ramen för lagens bestämmelser om direkt besittningsskydd. 6Se t.ex. prop. 1970:20 del B 2 s. 868. 7Fastställandet av andra villkor än avgiften berörs inte närmare här. 8Se delbetänkande Arrenderätt 1, Jordbruksarrendatorns besitt- ningsskydd m.m. (SOU 1978:36). 1978/79:183 s. 10. Möjligheten till resultatbaserad avgift vid jordbruksarrende debatt som föregick tillsättandet av hävdades det att arrendeavgifterna tenderade att öka så kraftigt att arrendator- ernas besittningsskydd urholkades och att avgiftsbestämmelserna i jordabalken var otillräckliga för att dämpa prisutvecklingen.10 fann att arrendeavgifterna över lag hade höjts jämförelsevis måttligt.11 Inom vissa delar av landet hade emeller- tid avgifterna närmat sig nivåer som hade inneburit en snedvridning av prisbildningen på arrende. För att motverka den ibland höga prisbildningen föreslog kommittén att man vid bestämmandet av en skälig arrendeavgift i högre grad skulle beakta arrendeställets normala avkastningsförmåga. På så sätt skulle en bättre stadga be- träffande arrendenivån i allmänhet åstadkommas. nu nämnda utgångspunkt för hur avgifts- regleringen borde utformas godtogs i det fortsatta lagstiftnings- arbetet. Nuvarande lydelse av 9 kap. 9 § första stycket jordabalken tillkom dock på förslag av Lagutskottet.12 Av förarbetena framgår att lagstiftaren avsåg att det var arrendeställets normala avkast- ningsförmåga, och inte den faktiska avkastningsförmågan, som skulle bilda utgångspunkt för en eventuell rättslig prövning av avgiften vid förlängning.13 Det bärande skälet för detta var att intresset av att öka arrendeställets avkastning skulle motverkas om en högre av- kastning leder till en högre avgift och vice versa. 3.3.3Särskilt om innebörden av 9 kap. 29 § jordabalken I fråga om kravet enligt 9 kap. 29 § jordabalken – att arrende- avgiften ska bestämmas i pengar – uttalas i förarbetena att avgiften inte ovillkorligen behöver vara bestämd till sin storlek utan att den får anknytas till index.14 Det krävs inte att det är någon officiell eller i övrigt allmänt tillgänglig indexserie som tillämpas utan även ett för ett visst ändamål konstruerat omräkningssystem är godtag- bart. Detta förutsätter emellertid att indexet utgör ett tillförlitligt underlag för en omräkning av arrendeavgiften. Enligt förarbetena är det därför inte tillåtet med en anknytning till enstaka produkter eller andra mera isolerade förhållanden, utan det ska vara fråga om 1978/79:183 s. 13. 11Se SOU 1978:36 s. 85. 12Se betänkande 1978/79:23 s. 17–22. 13Se SOU 1978:36 s. 86, prop. 1978/79:183 s. 15 och betänkande 1978/79:23 s. 18. 1970:20, (del A) s. 408 och (del B 2) s. 1006 samt rättsfallet NJA 1949 s. 1. Möjligheten till resultatbaserad avgift vid jordbruksarrende ett index i vedertagen mening. hade det införts en motsvarande bestämmelse i lagen (nr 36 s. 1) om nyttjanderätt till fast egendom.15 Bakgrunden till den bestämmelsen var att man ville komma bort från avtal där vederlaget för arrendet bestämdes i naturalster eller arbetsprestationer. I förarbetena till den nuvarande bestämmelsen uttalade Lag- utskottet att det ligger nära till hands att välja ett index som i första hand återspeglar kostnads- och prisutvecklingen inom jordbruks- näringen.16 () har lämnat rekommendationer om användningen av index för reglering av avgiften, . Förbundet framhöll att det rådde stor osäkerhet om den framtida jordbrukspolitiken och lönsam- hetsutvecklingen och ansåg därför att det inte fanns anledning att stimulera tillämpningen av långa arrendetider. Det konstaterades också att det saknades en lämplig officiell indexserie som speglade arrendefastigheternas lönsamhetsutveckling och som var använd- bart för justering av avgiften. Mot denna bakgrund, och för att åstadkomma en enkel och enhetlig tillämpning, rekommenderade LRF högst femåriga arrendeavtal och att avgiften skulle vara fast. Enligt LRF kunde det i vissa fall vara befogat med avtal än och att avgiften i ett sådant fall indexjusterades. Som exempel anfördes avtal som omfattar stora investeringar eller då andra värden än jordbruksvärden dominerar avtalsförhållandet. Någon rekommendation om lämpligt index kunde dock inte läm- nas för sådana avtal, utan detta överlämnades till parterna att avgöra från fall till fall. Rekommendationen gäller alltjämt. Med hänsyn till att avgiften inte nödvändigtvis måste vara be- stämd till sin storlek utan får indexregleras är det också tillåtet att i förväg bestämma avgiften till olika belopp för olika betalnings- tillfällen, t.ex. på så sätt att avgiften höjs med ett förutbestämt belopp för varje år.17 15Se 2 kap. 6 § i nämnda lag, vilken upphörde att gälla i och med ikraftträdandet av den nuvarande jordabalken . 16Se Tredje lagutskottets utlåtande nr 1970 s. 217. 17Se bl.a. Bäärnhielm, och , Arrendelagen (, Zeteo), kom- mentaren till 9 kap. 29 § jordabalken under rubriken rörlig arrendeavgift. Möjligheten till resultatbaserad avgift vid jordbruksarrende Enligt våra direktiv ska vi föreslå en möjlighet för parterna att be- stämma arrendeavgiften på ett ändamålsenligt sätt utifrån det en- skilda arrendejordbrukets resultat eller en eller flera resultatanknutna faktorer. Som har nämnts bygger bestämmelserna om jordbruks- arrende på en grundläggande princip om avtalsfrihet men de inne- fattar ett principiellt förbud mot att bestämma avgiften på annat vis än i pengar, t.ex. genom hänvisning till värdet på en viss produkt. Vi har bedömt att våra direktiv i och för sig ger ut- rymme för att föreslå ett slopande av detta förbud helt och hållet. En helt annan sak är förstås om en så långtgående förändring är den lämpligaste lösningen. Vi har vidare uppfattat direktiven på så sätt att vi ska lämna för- slag till bestämmelser om avgiftsreglering som medger att arrende- avgiften baseras på arrendejordbrukets resultat som sådant eller på resultatets huvudkomponenter, verksamhetens intäkter och kost- nader. Hänvisningen i direktiven till resultatanknutna faktorer har vi tolkat så att uppdraget ger utrymme för förslag om avgiftsregler- ing, i vilka arrendeavgiften – till skillnad från vad som f.n. anses tillåtet – anknyts till enstaka produkter eller andra mera isolerade förhållanden.18 3.4.2En möjlighet till avgiftsreglering baserad på resultatanknutna faktorer Bedömning: Parterna bör inte ges full avtalsfrihet i fråga om hur avgiften för jordbruksarrende ska bestämmas. I stället bör det i lagen uttryckligen anges hur avgiften får bestämmas. Det finns inte något behov av att kunna åstadkomma en s.k. redo- visningsrelaterad avgift. Behovet av en mer resultatbaserad avgift bör i stället lämpligen tillgodoses genom utökade möjligheter till indexreglering av avgiften. 18 Jfr prop. 1970:20 (del B 2) s. 1006. Möjligheten till resultatbaserad avgift vid jordbruksarrende Förslag: Avgiften för jordbruksarrende ska, utöver vad som följer av nuvarande avgiftsreglering, helt eller delvis kunna knytas till prisutvecklingen för en eller flera produkter som arrendatorn producerar eller är beroende av i sin verksamhet. Enligt utredningsdirektiven ska vi föreslå bestämmelser som ger parterna möjlighet att bestämma arrendeavgiften på ett ändamåls- enligt sätt utifrån det enskilda arrendejordbrukets resultat eller en eller flera resultatanknutna faktorer. Den i direktiven eftersträvade möjligheten till mera resultatanknutna arrendeavgifter kan åstad- kommas antingen genom att parterna ges full avtalsfrihet såvitt gäller sättet för att bestämma avgiftens storlek eller genom att det i lagen uttryckligen anges att avgiften får knytas till särskilt angivna förhållanden, såsom rörelseintäkterna i arrendatorns jordbruks- verksamhet eller enstaka produkter etc. Nedan överväger vi dessa alternativ närmare. Full eller begränsad avtalsfrihet? Uppdraget innebär att vi ska föreslå en utökad avtalsfrihet vad gäller avgiftsbestämningen. Direktiven ger, som har nämnts, vida ramar för vilka förslag som är möjliga att presentera. En naturlig begränsning, som också har angetts uttryckligen i direk- tiven, är dock att arrendeavgiften även fortsättningsvis ska bestäm- mas i pengar. Liksom bör det alltså inte vara möjligt att avtala om arrende i form av t.ex. arbetsprestationer. En sådan begränsning utesluter emellertid inte att det penningbelopp som ska betalas räknas fram under beaktande av särskilda faktorer i omvärlden som parterna är ense om bör styra beräkningen. En inledande fråga är därför om det bör råda full avtalsfrihet vad gäller sättet för att bestämma arrendeavgiftens storlek eller om det inom de i direktiven givna ramarna finns anledning att begränsa denna avtalsfrihet. Med full avtalsfrihet avses här en ordning där det inte uppställs några begränsningar i fråga om vilka faktorer som får beaktas när avgiften räknas fram. Så länge avgiften betalas – eller kan betalas – med pengar skulle således i princip varje sätt att bestämma avgiftens storlek vara tillåten (med den enda begräns- ningen att ett enskilt avtal i denna fråga alltid skulle kunna jämkas enligt generalklausulen i 36 § avtalslagen eller bli föremål för pröv- ning enligt lagen [1984:292] om avtalsvillkor mellan näringsidkare). Möjligheten till resultatbaserad avgift vid jordbruksarrende Full avtalsfrihet ger, kan det hävdas, maximal flexibilitet och torde i de flesta fall leda fram till ändamålsenliga avtalslösningar som svarar mot parternas behov. Förmodligen skulle parterna ofta komma att knyta avgiften till prisutvecklingen på den eller de produkter som arrendatorn producerar, t.ex. nötkött, spannmål eller potatis. Emeller- tid skulle full avtalsfrihet, något tillspetsat, också göra det möjligt att koppla avgiften till förhållanden som helt saknar betydelse för det enskilda jordbruket eller för jordbruksmarknaden i stort. Risken för att parterna kommer överens om helt omotiverade sätt för att beräkna avgiften framstår visserligen inte som särskilt stor. Enligt vår bedömning innebär full avtalsfrihet likväl en inte obetydlig risk för att parterna, av obetänksamhet eller av andra skäl, kommer över- ens om beräkningssätt som får oförutsedda konsekvenser. Det är naturligtvis möjligt att i en lösning som har den fulla avtalsfriheten som utgångspunkt bygga in vissa mindre begräns- ningar i syfte att minska riskerna för parterna. Detta kan t.ex. göras genom att förbjuda vissa särskilt angivna beräkningssätt och vill- kor, t.ex. villkor som innebär att jordägaren ska ha en viss andel av vinsten i en viss verksamhet. Vi återkommer nedan till det slaget av lösningar. Redan här ska dock sägas att sådana begränsade förbud knappast kommer att kunna ge något fullständigt skydd i och med att det kan vara svårt att förutse hur parterna kommer att utnyttja avtalsfriheten och därmed också svårt att förutse hur avtalsfriheten lämpligen behöver begränsas. Vår bedömning är mot denna bakgrund att full avtalsfrihet är förknippad med alltför stora risker. Till detta kommer att det är svårt att se något egentligt behov av en full avtalsfrihet på detta område. Avgiftsbestämning med ledning av enstaka produkter eller andra mera isolerade förhållanden I den debatt som har föregått utredningen förefaller en viktig fråga ha varit att undanröja det principiella förbudet som anses följa av 9 kap. 29 § jordabalken mot vissa rörliga avgifter under en och samma avgiftsperiod. Som har nämnts är indexreglering av avgiften, trots lydelsen av 9 kap. 29 § jordabalken, i viss utsträck- ning redan tillåten. Den nuvarande möjligheten till indexreglering av avgiften bör finnas även fortsättningsvis. Möjligheten till resultatbaserad avgift vid jordbruksarrende som utgår från t.ex. prisutvecklingen på mjölk, kött eller spannmål är däremot inte tillåten enligt nuvarande bestämmelser. Mot bakgrund av prisvariationerna på insatsvaror och jord- bruksprodukter får jordägare och arrendatorer anses ha ett legitimt behov av att kunna avtala om rörliga avgifter som anknyter till pris- utvecklingen på dessa varor och produkter. Att göra det möjligt för parterna att avtala om avgifter, som utvecklas på visst sätt i för- hållande till prisutvecklingen på vissa i avtalet angivna produkter, torde inte heller innebära några egentliga olägenheter. I och för sig innebär en koppling till en framtida prisutveckling alltid en viss osäkerhet. Man bör emellertid kunna utgå ifrån att parterna även vid tillämpningen av villkor om rörliga avgifter i de allra flesta fall kommer att bestämma avgiften genom en kombination av en fast del och en rörlig del, vilket kommer att mildra konsekvenserna av helt oförutsedda prisförändringar. Först och främst torde det finnas ett behov av att kunna bestämma avgiften, helt eller delvis, utifrån prisutvecklingen på produkter som arrendatorn producerar. En sådan ordning för avgiftsbestäm- ning torde även vara tämligen enkel att lagstifta om. Under utred- ningsarbetet har vi också kunnat konstatera att det finns ett behov av att kunna koppla avgiften till vissa andra faktorer som är av mer eller mindre omedelbar betydelse för den jordbruksverksamhet som arrendatorn bedriver. Detta gäller särskilt prisutvecklingen på diverse produkter som har betydelse för jordbruket, såsom driv- medel, foder och utsäde. Lantbrukarnas Riksförbunds arrenderåd (Arrenderådet19) har i och för sig bedömt att behovet av att kunna bestämma arrende- avgiften på detta sätt inte är så stort. I flertalet fall kommer förmod- ligen, enligt , arrendeavgiften även i fortsättningen att utgöras av ett fast belopp. Enligt kan emellertid för- ändringar av detta slag vara av värde för jordägare och arrendatorer som har långa avtal och specialiserad produktion. För det fall att det införs lagregler som ger möjlighet att bestämma arrendeavgiften på detta sätt avser att utfärda sär- skilda rekommendationer och branschnormer. Vi återkommer till detta nedan. Även om sådana nya bestämmelser kommer att vara av större intresse endast för en mindre grupp jordägare och arrendat- orer kan de – beroende på utformningen av rekom- mendationer m.m. – ha sitt värde för en vid krets av jordägare och 19 Se vidare om i avsnitt 3.4.3. Möjligheten till resultatbaserad avgift vid jordbruksarrende En förändring av detta slag bör även leda till att arrendeavgiften på ett bättre sätt än tidigare avspeglar de ekonom- iska förutsättningarna i det enskilda jordbruket. Det torde dess- utom kunna bidra till att parterna i högre grad än ingår avtal för längre arrendetider än . När det gäller ekonomiskt stöd i olika former är detta ofta ett viktigt tillskott till jordbruket.