sou · H2B372 · 2014-11-05 00:00:00 — Som huvudregel innebär bestämmelserna att den som i näringsverksam- het säljer varor eller tjänster mot kontant betalning eller mot betal- ning med kontokort ska använda kassaregister. är den myndighet som utövar tillsyn över att den som är eller kan antas vara skyldig att använda kassaregister har ett sådant och att kassaregistret uppfyller föreskrivna krav. Om vid tillsyn eller kon- trollbesök finner att den som är skyldig att använda kassaregister inte fullgör sina skyldigheter enligt lagen ska en kontrollavgift tas ut. Inför ikraftträdandet av bestämmelserna uppskattade att antalet näringsidkare som skulle komma att omfattas av de nya bestämmelserna var 250 000. , vilket var det år som reglerna om tillsyn och kontrollavgift trädde i kraft, gjorde Skatte- verket 53 172 tillsynsbesök. Av dessa innefattade 3 210 besök särskilda kontrollåtgärder (dvs. kundräkning, kvittokontroll, kon- trollköp och kassainventering). beslutade om 367 kontrollavgifter. , , gjorde 27 810 tillsynsbesök varav 6 985 innefattade särskilda kontroll- åtgärder. Detta år beslutades om 1 667 kontrollavgifter. När det gäller sanktionsavgift enligt det nu föreslagna systemet handlar det alltså om en betydligt mindre grupp, högst 2 000 närings- idkare. Både antalet årliga tillsynsbesök och antalet beslutade sank- tionsavgifter kommer att vara långt färre än när det gäller kassa- registren. Genom den föreslagna regleringen kan också få ett bättre underlag för att bedöma vilka näringsidkare inom skrotbranschen som är intressanta för skattekontroll. Merkost- nader som uppkommer för verket kan därför i en viss utsträckning uppvägas av en minskad resursåtgång för andra kontrollåtgärder. De ökade kostnaderna torde rymmas inom befintliga och beräknade anslag. Det finns dock anledning att följa utvecklingen för att göra en bedömning av om en ökad resurstilldelning behövs. Konsekvenser för de allmänna förvaltningsdomstolarna Ett beslut om sanktionsavgift ska enligt lagförslaget kunna över- klagas till allmän förvaltningsdomstol. Hur stor ökning av måltill- strömningen som detta kommer att medföra går det inte att ha någon bestämd uppfattning om. En mängd faktorer påverkar arbetsbelast- ningen för domstolarna. Det är till att börja med svårt att göra ett antagande om hur många skrothandlare som väljer att inte rätta sig efter den nya regleringen och hur många av dessa som kommer att påföras en sanktionsavgift. Därtill är det svårt att uppskatta över- klagandefrekvensen, antalet beslut som ändras efter omprövning och i vilken mån näringsidkarna kommer att yrka att muntlig för- handling ska hållas. Det är emellertid ett relativt begränsat antal näringsidkare som berörs av regleringen och som alltså kan bli aktuella som parter i förvaltningsdomstolarna. Det kan därför antas att antalet mål som ska handläggas av förvaltningsdomstolarna kommer att bli mycket begränsat. Den måltillströmning som kan komma i fråga bör därför kunna rymmas inom befintliga anslag. ska enligt förslaget få begära biträde av polisen vid tillsyn. Det kan tänkas situationer när ett sådant biträde behövs, men möjligheten bedöms ändå endast komma till användning i undan- tagsfall. Kostnaderna för polisen kan därför antas bli försumbara och rymmas inom befintliga anslag. Det överlägset vanligaste betalningsmedlet för stulna metaller torde vara kontanter. Det säger sig självt att en skrothandlare som köper in skrot trots misstanke om att metallen kan vara stulen i många fall låter bli att redovisa och bokföra inköpet och sedermera försälj- ningen. Ett vanligt system i sådana fall är att använda en vit och en svart kassa där den senare består av enbart kontanter. Förslaget syftar till att avskräcka skrothandlare från sådana affärer och från att använda kontanter som betalningsmedel. också ha en viss inverkan på benägenheten att använda en svart kassa. Detta kan i förening med den förstärkta kontrollen möjligen resultera i marginellt ökade skatteintäkter. 16.2.6Konsekvenser för brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet Förslaget att förbjuda kontanter m.fl. betalningsmedel vid handel med metallskrot syftar till att få ned antalet metallstölder. Metall- stölder har blivit ett allvarligt samhällsproblem. Förutom att de kostar samhället stora pengar förorsakar de olägenheter som tågförseningar och strömlöshet (se vidare i kapitel 9). Målet med regleringen är att förbättra polisens möjligheter att utreda vem som sålt och vem som köpt stöldgods. Om en ersätt- ning för inköpt metall inte får betalas med kontanter, checkar eller postväxlar måste den i stället föras över till ett konto. Polisen kan då lättare utreda vem som har sålt metallen genom att se vem som disponerar det konto där ersättningen har satts in. Polisen kan också undersöka om en misstänkt metalltjuv har sålt gods till andra aktörer genom att följa betalningsströmmarna. Som framgår i avsnitt 13.2.1.1 kan det konstateras att stulen metall ofta avyttras till skrothandlare som har sin verksamhet i närheten av brottsplatsen, eftersom metall är en tung och skrymmande vara. För att en stöld ska vara lönsam för en metalltjuv måste denne därför som regel sälja godset i det närliggande området om det inte handlar om särskilt värdefulla metaller/metallegeringar eller rör sig om mycket stora kvantiteter. I avsnitt 13.2.1 har utredningen redovisat sin bedömning av vilken inverkan ett förbud skulle ha på möjligheterna att omsätta stulna metaller. Slutsatsen är att mycket talar för att ett förbud mot kontanter, checkar och postväxlar som betalningsmedel skulle av- hålla de gärningsmän som är hänvisade till att avyttra sitt stöldgods i närheten av brottsplatsen från att begå metallstölder. Det får förutsättas att en metalltjuv vill vara anonym och inte kunna knytas till en försäljning av stulen metall. Inte heller en skrothandlare torde vilja kopplas samman med stöldgods. Det är därför sannolikt att de skrothandlare som köper metall trots misstanke om att den kan vara stulen upphör med detta. I många fall är förmodligen dessutom metalltjuven ute efter snabba pengar och föredrar att få ersättningen i kontanter. Genom den föreslagna regleringen som ger tillsynsmyndigheten möjlighet till tillsyn och oannonserade tillsynsbesök tror utredning- en att många skrothandlare kommer att rätta sig efter förbudet. Den föreslagna regleringen är således tänkt att verka brottspreventivt. När det vidare gäller konsekvenser för brottsligheten torde det finnas ett samband mellan antalet metallstölder och skattefusk samt annan ekonomisk brottslighet. Det finns anledning att anta att de skrothandlare som köper in metallskrot trots misstanke om att godset är stulet också underlåter att redovisa affären i sin bokföring (se ovan i avsnitt 16.2.5 om Konsekvenser för skatteintäkter). I vilken omfattning sådan ekonomisk brottslighet förekommer är svårt att säga. Förbudet mot kontanter och de tillsynskontroller som föreslås kommer att göra det svårare för dessa näringsidkare att skattefuska. Förutom att den föreslagna regleringen kommer att ha en inverkan på antalet metallstölder kan det därmed också antas att den kommer att ha en viss hämmande effekt på skattefusk och annan ekonomisk brottslighet. Några mer exakta uppgifter om vad metallstölderna kostar samhället finns inte att tillgå. har dock gjort en del beräkningar som ger en bild av metallstöldernas ekonomiska skadeverkningar. Utredningen redogör för detta inledningsvis i avsnitt 16.2.1 samt vidare i kapitel 9. Det är inte heller bara järnvägarna som utsätts för tillgrepp. Metall- stölder har rapporterats från reningsverk, transformatorshus och andra anläggningar. Sådana stölder har bl.a. orsakat att områden blivit strömlösa eller påverkat telefon- och datatrafiken. Företag i skrot- branschen drabbas också av metallstölder, liksom kulturbyggnader och privatpersoner. Trots att det alltså inte finns några precisa uppgifter om kostnaderna för metallstölder kan det med säkerhet sägas att det rör sig om stora belopp. De resurser som behövs för det föreslagna kontrollsystemet ska vägas mot de reala effekter som kan förväntas uppstå genom den föreslagna regleringen. Liksom det är svårt att uppskatta vilka kost- nader samhället drabbas av till följd av metallstölder är det också svårt att beräkna vad samhället kommer att spara på regle- ringen. Det finns emellertid goda skäl att anta att de föreslagna be- stämmelserna kommer att bidra till att antalet metallstölder minskar. Därmed kommer samhället att befrias från en del av de kostnader som stölderna medför. Utredningen bedömer att nyttan av åtgärderna kommer att bli större än kostnaderna för samhället. I detta sammanhang kan nämnas att metallstölderna i bedöms ha minskat till följd av en skärpt lagstiftning för skrotbranschen som bl.a. innebär förbud mot kontanter och över- låtbara checkar som betalningsmedel. Enligt en uppgift från BBC News1 har kopparstölderna vid järnvägen minskat med ca 80 pro- cent sedan regleringen trädde i kraft och fortsätter att minska. Också antalet förseningsminuter på grund av kopparstölder har minskat lika drastiskt. Trots att lagstiftningen i går längre än den reglering som föreslås, med bl.a. krav på tillstånd för skrot- handel, kan det förutsättas att den föreslagna regleringen kommer att ha effekt i . Även i tror polisen att ett kontant- förbud vid handel med metallskrot har bidragit till ett minskat antal metallstölder. Det franska förbudet urholkas dessutom av möjlig- heten till gränshandel i t.ex. och . Problemet med gränshandel torde inte göra sig gällande i samma utsträckning i . I kapitel 15 redogör utredningen för sin bedömning av om regleringen överensstämmer med eller går utöver de skyldigheter som följer av anslutning till Europeiska unionen (se särskilt avsnitt 15.3.5). Förslaget bedöms inte medföra några övriga konsekvenser av det slag som anges i 14, 15 och 15 a §§ kommittéförordningen (1998:1474) samt 6 och 7 §§ förordningen om konsekvensutredning vid regelgivning (2007:1244). 1 , , Cable theft delays on railways fall sharply, 11/9-2014, tillgänglig på 6/10-2014 Utredningens förslag: Lagen om kontantförbud vid handel med avfall och skrot av vissa metaller ska träda i kraft och börja tillämpas på köp som görs från och med detta datum. Utredningen har i avsnitt 15.4.3 gjort bedömningen att förslaget kan omfattas av tjänstedirektivet såvitt det berör vidareförsäljning av metallskrot. Förslaget måste i sådana fall anmälas till EU-kom- missionen enligt tjänstedirektivet (direktiv /123/EG) i denna del. I avsnitt 15.5 har utredningen funnit att förslaget inte medför någon anmälningsskyldighet enligt direktivet om informations- system för tekniska föreskrifter (direktiv /34/EG och direktiv /48/EG). Innan lagen träder i kraft behöver tillsynsmyndigheten för att utarbeta rutiner för kontroller samt eventuella före- skrifter. Vissa av de näringsidkare som omfattas av lagförslaget be- döms behöva viss begränsad tid för att upprätta system som möjlig- gör att kontanter, checkar och postväxlar utesluts som betalnings- medel. Lagstiftningen bör kunna träda ikraft och börja tillämpas på köp som görs från och med detta datum. 17.1Förslaget till lag (20xx:xxx) om kontantförbud vid handel med avfall och skrot av vissa metaller Förbud mot kontanter, checkar och postväxlar 1 § Kontanter, checkar och postväxlar får inte användas som betal- ningsmedel i näringsverksamhet vid köp av varor som kan hänföras till följande nummer i Kombinerade nomenklaturen (KN-nr) enligt rådets förordning (EEG) nr 2658/87 av om tulltaxe- och statistiknomenklaturen och om Gemensamma tulltaxan, i lydelsen enligt kommissionens genomförandeförordning (EU) nr 1006/2011, 1.avfall och skrot av järn eller stål; omsmältningsgöt av järn eller stål (KN-nr som börjar med 7204), 2.avfall och skrot av koppar (KN-nr som börjar med 7404), 3.avfall och skrot av nickel (KN-nr som börjar med 7503), 4.avfall och skrot av aluminium (KN-nr som börjar med 7602), 5.avfall och skrot av bly (KN-nr som börjar med 7802), 6.avfall och skrot av zink (KN-nr som börjar med 7902), 7.avfall och skrot av tenn (KN-nr som börjar med 8002), 8.avfall och skrot av andra oädla metaller (KN-nr som börjar med 8101-8113, eller 9.avfall och skrot av galvaniska element, batterier och elektriska ackumulatorer (KN-nr som börjar med 854810). Bestämmelsen innehåller ett förbud mot att använda kontanter, checkar och postväxlar som betalningsmedel vid köp av avfall och skrot. Förbudet är absolut. Enligt 8 § andra stycket ska emellertid inte någon sanktionsavgift tas ut vid en överträdelse av förbudet om det är oskäligt att ta ut avgiften. Lagen gäller för den som i näringsverksamhet köper varor av de slag som räknas upp. Det är den skatterättsliga definitionen av be- greppet näringsverksamhet som avses. I enlighet med 13 kap. 1 § inkomstskattelagen (1999:1229) ska det alltså vara fråga om förvärvs- verksamhet som bedrivs yrkesmässigt och självständigt. Det är endast avfall och skrot av metaller och varor som inryms i uppräknade KN-nr som omfattas. I tulltaxan preciseras varorna vidare enligt respektive underkategori. Exempelvis inryms under KN- nr 7204 bl.a. avfall och skrot av gjutjärn (KN-nr 7204 10 00) samt avfall och skrot av rostfritt stål (KN-nr 7204 21 10 och 7204 21 90). Den lydelse som tulltaxan har enligt kommissionens genomförande- förordning (EU) nr 1006/2011 av om ändring av bilaga I till rådets förordning (EEG) nr 2658/87 om tulltaxe- och statistiknomenklaturen och om Gemensamma tulltaxan ska användas för att bestämma vilka varor som omfattas av lagen. En legering av oädla metaller ska klassificeras som en legering av den metall som dominerar viktmässigt över var och en av de övriga metallerna. Med avfall och skrot förstås metallavfall från tillverkning eller mekanisk bearbetning av metall samt metallvaror som är slutgiltigt oanvändbara för sitt ursprungliga ändamål på grund av skada, sönder- delning, slitage eller annan orsak. Paragrafen behandlas i avsnitt 14.5. 2 § ska utöva tillsyn över näringsidkare som är eller kan antas vara omfattade av skyldigheter enligt denna lag. Genom tillsynen ska kontrollera att kontanter, checkar och postväxlar inte används som betalningsmedel i strid med förbudet i 1 §. Tillsynsåtgärder får vidtas utan att näringsidkaren underrättas om dem i förväg. I första stycket anges omfattningen av tillsynsansvar. ska kontrollera att de näringsidkare som är eller kan antas vara omfattade av lagen efterlever förbudet i 1 § mot att an- vända kontanter, checkar och postväxlar som betalningsmedel. Av andra stycket framgår att inte behöver under- rätta näringsidkaren om planerade tillsynsåtgärder i förväg. Paragrafen behandlas i avsnitt 14.8.2. 3 § Tillsynsåtgärder ska genomföras så att de inte vållar näringsidkaren större kostnad eller olägenhet än nödvändigt. I bestämmelsen anges att tillsynsåtgärder ska vidtas så att de inte vållar större kostnader eller olägenheter än vad som är nödvändigt. Det är ett krav på allmänt hänsynstagande i förhållande till närings- idkaren. En liknande bestämmelse finns i 19 § myndighetsförord- ningen (2007:515). Paragrafen behandlas i avsnitt 14.8.2. 4 § har rätt att för sin tillsyn enligt 2 § få tillträde till verksamhetslokaler där verksamheten bedrivs eller kan antas bedrivas. ska på begäran lämna det biträde som behövs vid tillsynen. Bestämmelsen ger tillträdesrätt. Tillträdesrätten gäller verksamhetslokaler där sådan verksamhet som omfattas av skyldig- heter enligt denna lag bedrivs eller kan antas bedrivas. Verksamhets- lokal har samma betydelse som i skatteförfarandelagen (2011:1244), se 3 kap. 18 § den lagen. Uttrycket kan antas innebär inte något högt krav på bevisning. I lokaler, andra utrymmen eller områden där det bedrivs affärer och där det finns metallskrot bör det i regel kunna antas att det bedrivs sådan verksamhet som omfattas av skyl- digheter enligt lagen. Tillträdesrätten är begränsad till vad som är nödvändigt för tillsynen och ska alltså läsas tillsammans med 3 §. Till- trädesrätten innefattar inte någon rätt att bereda sig tillträde med tvång. Uppkommer ett sådant behov ska andra stycket tillämpas. Andra stycket ger möjlighet att begära biträde av polismyndighet. Paragrafen behandlas i avsnitt 14.8.2. 5 § Näringsidkare som är eller kan antas vara omfattade av skyldig- heter enligt denna lag ska på begäran och i den omfattning det är nöd- vändigt för tillsynen lämna upplysningar och tillhanda- hålla handlingar. får förelägga den som inte fullgör sina skyldigheter enligt första stycket att fullgöra dem. I paragrafen föreskrivs en skyldighet för den som är eller kan antas vara omfattad av lagens tillämpningsområde att på begäran av Skatte- verket lämna upplysningar och tillhandahålla handlingar. Skyldig- heten omfattar de upplysningar och den information som behövs för tillsynen. Ett exempel på en handling som torde vara nödvändig för tillsynen är bokföringen. Att får del av kontoutdrag torde också regelmässigt vara erforderligt. Om näringsidkaren inte fullgör sina skyldigheter enligt första stycket får med stöd av andra stycket förelägga denne att fullgöra dem. Av 6 § framgår att ett föreläggande i vissa fall får förenas med vite. Paragrafen behandlas i avsnitt 14.8.2. 6 § Ett föreläggande enligt 5 § andra stycket får förenas med vite. Ett sådant föreläggande får dock inte förenas med vite, om 1.det finns anledning att anta att den som ska föreläggas har begått en gärning som är straffbelagd eller kan leda till sanktionsavgift, och 2.föreläggandet avser utredning av en fråga som har samband med den misstänkta gärningen. Om den som ska föreläggas är en juridisk person, gäller andra stycket även ställföreträdare för den juridiska personen. I paragrafens första stycke finns en bestämmelse som anger att ett föreläggande om att lämna upplysningar och tillhandahålla hand- lingar enligt 5 § får förenas med vite. Andra stycket innehåller ett förbud mot att i vissa fall förena ett föreläggande med vite. Skälet till stadgandet är krav att den enskilde inte får tvingas lämna uppgifter som är be- lastande för honom eller henne själv, den s.k. passivitetsrätten. Ett sådant föreläggande får inte förenas med vite om det finns anled- ning att anta att den som ska föreläggas har begått en gärning som är straffbelagd och föreläggandet avser utredning av en fråga som har samband med den misstänkta gärningen. Som framgår av av- snitt 14.2.1 kan det antas att bestämmelsernas syfte är sådant att artikel 6 i är tillämplig. Ett föreläggande får därför inte heller förenas med vite avseende utredning av en fråga som har samband med en gärning som kan leda till en sanktions- avgift. Paragrafen har behandlats i avsnitt 14.8.2. 7 § Den som i näringsverksamhet köper sådana varor som anges i 1 § för att sälja dem vidare ska anmäla detta till . Anmälan ska ha kommit in till från den dag då anmälningsskyldigheten har inträtt. I paragrafen föreskrivs en anmälningsskyldighet för den som i närings- verksamhet köper sådana varor som omfattas av lagen för att sälja dem vidare. Verksamheter som bara säljer – men inte köper – metall- skrot, t.ex. byggföretag eller företag inom tillverkningsindustrin, om- fattas således inte. Inte heller återvinningscentraler där metallskrot lämnas in omfattas. Verksamheter som köper metallskrot för att bearbeta det och sälja det vidare som något som inte längre klassas som avfall och skrot, t.ex. smältverk, omfattas inte. Något krav på att anmälan ska vara underskriven finns inte. Anmälan kan göras både muntligen och skriftligen. Paragrafen behandlas i avsnitt 14.6. 8 § får ta ut en sanktionsavgift av en näringsidkare som omfattas av skyldigheter enligt denna lag, om näringsidkaren 1.har överträtt förbudet i 1 §, eller 2.inte har anmält sin verksamhet för registrering enligt 7 §. En sanktionsavgift ska dock inte tas ut om det är oskäligt att ta ut avgiften. Vid denna bedömning ska det särskilt beaktas om överträdel- sen berott på en omständighet som den avgiftsskyldige varken förutsåg eller borde ha förutsett och inte heller kunnat påverka. I paragrafens första stycke anges att får ta ut en sank- tionsavgift av en näringsidkare som omfattas av lagen om denne har brutit mot 1 § eller inte anmält sin verksamhet för registrering. Be- stämmelsen saknar subjektiva rekvisit. Det krävs alltså inte att överträdelsen har skett uppsåtligen eller av oaktsamhet för att en sanktionsavgift ska få tas ut. Andra stycket anger att en sanktionsavgift inte ska tas ut om det är oskäligt att ta ut den. Vid bedömningen ska det särskilt beaktas om överträdelsen berott på en omständighet som den avgifts- skyldige varken förutsåg eller borde ha förutsett och inte heller kunnat påverka. Utrymmet för att inte kunna påföra en avgift när en näringsidkare i strid mot förbudet betalat med t.ex. kontanter är begränsat. Vad som avses är sådana omständigheter som normalt brukar hänföras till laga förfall. Att en verksamhet är nystartad, dålig ekonomi, okunskap om gällande regler, tidsbrist eller glömska ska normalt inte kunna medföra befrielse från avgift. Paragrafen behandlas i avsnitt 14.11. 9 § Sanktionsavgiften är och ska tillfalla staten. Om en sanktionsavgift har tagits ut för en överträdelse och närings- idkaren efter beslutet om sanktionsavgift gör sig skyldig till ytterligare en överträdelse, får avgift för den nya överträdelsen tas ut med . Av bestämmelsen första stycke framgår att avgiften uppgår till . Endast en avgift ska tas ut vid varje kontrolltillfälle oav- sett om en eller flera överträdelser har konstaterats. I andra stycket regleras förutsättningarna för att ta ut sanktions- avgift vid upprepade överträdelser. Den situation som avses är att en näringsidkare först påförs en sanktionsavgift och därefter gör sig skyldig till ytterligare en överträdelse. Avgift får då tas ut med . Inträffar den nya överträdelsen senare än ska första stycket tillämpas och avgift utgå med . Liknande be- stämmelser finns beträffande reglerna om kassaregister och personal- liggare i 50 kap. skatteförfarandelagen (2011:1244) och för miljö- sanktionsavgifter i 1 kap. 4 § förordningen (2012:259) om miljö- sanktionsavgifter. Paragrafen behandlas i avsnitt 14.9. 10 § Innan en sanktionsavgift tas ut ska den som avgiften gäller ges tillfälle att yttra sig. Enligt bestämmelsen ska den som anspråket riktas mot ges tillfälle att yttra sig över tillsynsmyndighetens iakttagelser före beslutet om sanktionsavgift. Paragrafen har behandlats i avsnitt 14.10. 11 § Ett beslut om sanktionsavgift ska meddelas för tillsynsbesöket eller från den dag när på något annat sätt fick vetskap om överträdelsen. Paragrafen innebär att möjligheten att ta ut en sanktionsavgift faller bort om den som anspråket riktas mot inte har fått tillfälle att yttra sig från det att tillsynsbesöket företogs eller från den dag när på något annat sätt fick vetskap om överträ- delsen. Paragrafen behandlas i avsnitt 14.12. 12 § Beslut om föreläggande utan vite och beslut om tillsyn får inte överklagas. Överklagande av övriga beslut enligt denna lag prövas av den för- valtningsrätt som är behörig att pröva ett överklagande enligt 67 kap. 7–9 §§ skatteförfarandelagen (2011:1244). Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. I fråga om sanktionsavgift enligt denna lag gäller de bestämmelser i skatteförfarandelagen som tillämpas i fråga om kontrollavgifter och som avser 1.betalning och återbetalning (kap. 61–65), 2.omprövning och överklagande (kap. 66 och 67), samt verkställighet (kap. 68–71). Av första stycket framgår att beslut om föreläggande utan vite och beslut om tillsyn inte får överklagas. I andra stycket anges vad som gäller för övriga beslut enligt lagen. Dessa beslut ska, med undantag för beslut om sanktionsavgift, överklagas enligt de allmänna reglerna i 22 a § förvaltningslagen (1986:223). Det innebär att besluten överklagas hos allmän förvalt- ningsdomstol.