sou · H2B318 · 2014-04-02 00:00:00 — I en andra del av utvärderingen har Brå granskat sammanlagt 469 domar, meddelade –2012, bl.a. för att kontroll- era om det skett förändringar i rubriceringen av olika gärningar och om straffmätningsreformens lagändringar åberopas i domskälen. De domar som ingick i granskningen avsåg -synnerligen grov misshandel -ett urval av av alla domar för grov misshandel -samtliga domar för grov misshandel med fängelsestraff eller längre och -var tredje fängelsedom avseende försök till mord respektive dråp. En tredje del av utvärderingen består av intervjuer med åklagare och domare, varvid frågor har ställts bl.a. om effekterna av lagänd- ringarna gällande försvårande och förmildrande omständigheter och domstolarnas resonemang i frågor om straffmätning av allvar- liga våldsbrott. Brå presenterar också uppgifter från den officiella kriminalstati- stiken för alla de brottstyper som kan anses innefattas av begreppet allvarliga våldsbrott.30 Brå gör den övergripande bedömningen att få tydliga förändringar skett i strafflängd sett . 29För vissa brottstyper har detta inte varit möjligt, eftersom tillräckligt många domar då inte varit tillgängliga för analys. med fler än 10 brott har dock inte tagits med i analysen. 30Vissa brottstyper som sällan eller aldrig förekommer i kriminalstatistiken, t.ex. köns- stympning av kvinnor och myteri, redovisas dock inte. Straffmätningsreformen 2010 och utvecklingen därefter När det gäller grov misshandel konstaterar att fängelsestraffens genomsnittliga längd har ökat efter straffmät- ningsreformen och att denna ökning är ett säkerställt statistiskt resultat. Ökningen kvarstår även vid en kontroll av andra omstän- digheter som kan inverka på strafflängd (antal brott i lagföringen, om brottet var fullbordat, tidigare brottslighet, m.m.). Beträffande synnerligen grov misshandel har Brå studerat 16 lagakraftvunna domar. Det genomsnittliga straffet i dessa var fängelse. Åren före reformen fanns endast en till två domar av grova misshandelsbrott där påföljden blivit fängelse eller mer. Antalet sådana domar efter reformen var fem till sex stycken (då inklusive synnerligen grov misshandel). Detta kan, enligt Brå, tyda på en ökad benägenhet att döma i denna del av straff- skalan. Brås aktgranskning avseende grova och synnerligen grova miss- handelsfall har framför allt skett i syfte att göra en analys av om de lagförda gärningarna blivit allvarligare till sin karaktär. Skulle brotts- ligheten i sig ha blivit mycket allvarligare skulle detta kunna för- klara ökade strafflängder. Brå har dock inte kommit fram till att våldet blivit grövre eller farligare. Tvärtom har, för vissa kategorier av grova misshandelsbrott, det varit fråga om en minskning av de allra allvarligaste brotten, om man studerar hur allvarligt våldet varit ur en medicinsk synpunkt. Att de grova misshandelsfallen till en del har blivit mindre allvarliga till sin karaktär visar, enligt Brå, på att straffmätningsreformen fått den effekten att vissa fall som tidigare rubricerats som misshandel av normalgraden, efter refor- men rubriceras som grov misshandel. Detta stöds också av de ut- förda intervjuerna med domare, som har pekat på Högsta dom- stolens uttalanden i NJA 2011 s. 89 (se vidare nästa avsnitt) i detta sammanhang. Att det varit fråga om färre mycket allvarliga miss- handelsfall bland de grova brotten innebär att ökningen av straff- längderna kunnat vara ännu större om brottslighetens karaktär för denna brottstyp varit mer likartad före och efter straffmätnings- reformen. När det gäller fall av synnerligen grov misshandel, som jämförts med fall av grov misshandel före reformen, där straffläng- den blivit fängelse eller mer, kan också iakttas att det före reformen tycks ha krävts en allvarligare skadebild hos offret, med livshotande skador eller bestående men, än efter reformen. Straffmätningsreformen 2010 och utvecklingen därefter Brå konstaterar i detta sammanhang att strafflängderna för grova misshandelsbrott, som ingick i aktgranskningen, har ökat olika mycket för olika våldsmetoder. Strafflängderna för knivvåld har ökat , för trubbigt våld med tillhygge , medan ökningen för misshandel med slag och sparkar var . När det gäller misshandel av normalgraden har strafflängderna ökat marginellt, . Denna ökning är dock inte statis- tiskt säkerställd. Strafflängderna för mord har ökat sedan den nya straffskalan för mord infördes. Den genomsnittliga strafflängden för fullbordat mord har ökat . Även för de övriga kategorierna av dödligt våld finns en tendens till en viss ökning i strafflängd men skillnaden är mycket liten. har antalet livstidsstraff mins- kat. Brå konstaterar att det är rimligt att anta att en stor del av ökningen i strafflängderna för mord har att göra med den föränd- rade straffskalan. När det gäller försök till mord och dråp visar Brås granskning dock på att våldet i dessa fall kan betraktas som mindre allvarligt till sin karaktär efter reformen jämfört med före. Detta anser Brå tyder på att straffmätningsreformen fått ett genomslag även när det gäller domstolarnas bedömning av dödligt våld, vilket stöds av att Brå iakttagit att rätten ofta refererat till straffmätnings- reformen i domar avseende försök till mord och dråp. Rån, våldtäkt och utpressning Den fördjupade analysen av rån och våldtäkt (även grova brott) visar inte på någon ökning av strafflängderna, utan snarare på en viss minskning efter 2010. När det gäller grov utpressning kan en ökning av den genomsnittliga strafflängden med konstateras efter reformen. har en förändring skett i de utdömda fängelsestraffen på så sätt att fler grova brott hade en strafflängd nära minimistraffet, efter att detta höjdes 2010, medan strafflängderna före denna lagändring kunde ligga över det dåvar- ande minimistraffet med god marginal. Medianvärdet för straffen har dock också ökat () vilket visar att ökningen är till- förlitlig och inte beroende av några extremvärden trots att det efter reformen handlat om väldigt få fall. Straffmätningsreformen 2010 och utvecklingen därefter Intervjuer med åklagare och domare Brå har genomfört intervjuer med åklagare och med domare i alla instanser. Brå konstaterar att många av dessa gett uttryck för att det är för tidigt att utvärdera reformens effekt. Flera intervjuade har också kritiserat reformens lagstiftningsteknik och de förarbets- uttalanden som gjordes. Det största genomslaget tycks införandet av den särskilda straffskalan för synnerligen grov misshandel ha fått, enligt de intervjuade. Ändringen i 29 kap 1 § ansåg en del ha fått endast en mindre effekt, medan andra menade att ändringen beaktades i rättstillämpningen och kunde förväntas få ett ännu större genomslag . Ökad spännvidd i straffmätningen När det gäller straffmätningsreformens syfte att öka differentie- ringen i straffmätningen har Brå funnit att en klart större spridning av fängelsedomarna för grov och synnerligen grov misshandel har uppnåtts. En förskjutning av fördelningen har här skett på så sätt att färre domar för brott som begåtts efter mitten av 2010 avsåg ett straff i den allra nedersta delen av straffskalan, medan fler domar än förut avsåg fängelsestraff eller mer, och, som redan be- skrivits, fler domar med strafftider . En ökad spridning av fängelsestraffen över straffskalan har också kunnat iakttas för misshandel av normalgraden och försök till dråp. Intervjuerna med domare och åklagare ger inte stöd för att vare sig försvårande eller förmildrande omständigheter används på ett annat sätt än före reformen. Däremot visar aktgranskningen, enligt Brå, att försvå- rande omständigheter uttryckligen nämns i domskälen i ökad ut- sträckning efter reformen. har i tre domar efter 2010 särskilt uttalat sig om tillämpningen av straffmätningsreformen och i en dom tillämpat straffskalan för synnerligen grov misshandel. Straffmätningsreformen 2010 och utvecklingen därefter NJA 2011 s. 89 I rättsfallet NJA 2011 s. 89, som rörde frågan om en misshandel skulle betraktas som grov eller synnerligen grov, gjorde följande generella uttalande om straffmätningsreformen. Det kan, särskilt när det gäller ändringen i 29 kap. 1 § BrB, diskuteras hur lämplig den valda tekniken är för att uppnå det angivna syftet och i vad mån den nya regleringen är förenlig med grundläggande straff- rättsliga principer. [] Klart är emellertid att reformen syftar till en markerad höjning av straffnivåerna för allvarliga våldsbrott i en stor- leksordning som indikeras av i motiven angivna exempel[]. Detta syfte bör vid rättstillämpningen respekteras inom ramen för vad som är förenligt med de genomförda lagändringarna. Varje grad av ett i olika svårhetsgrader indelat brott är att se som en egen brottstyp. Det innebär, vilket återspeglas i 29 kap. 1 § första stycket BrB, att frågan om till vilken grad ett visst brott hör måste av- göras innan den konkreta straffvärdebedömningen görs. Det finns visserligen ett nära samband mellan frågan om till vilken grad ett visst brott hör och bedömningen av straffvärdet i det enskilda fallet, men bedömningarna görs ändå med tillämpning av delvis olika kriterier. Det kan i sammanhanget noteras att tillägget om allvarliga våldsbrott i 29 kap. 1 § andra stycket formellt sett endast tar sikte på den konkreta straffvärdebedömningen och inte på gradindelningen (jfr p. 3 i det föregående angående riksåklagarens talan i detta mål). De i motiven angivna exemplen på avsedda straffskärpningar synes också vara utformade utan beaktande av principerna för gradindelning och den betydelse som dessa har för straffvärdebedömningen. Exemp- len skulle, om de togs bokstavligt, leda till en praxis som knappast är förenlig med den i 29 kap. 1 § första stycket BrB angivna principen att den i varje fall tillämpliga straffskalan ska tjäna som utgångspunkt för straffvärdebedömningen i det enskilda fallet. Det kan emellertid inte antas att en avsikt med reformen varit att annars gällande principer om förhållandet mellan gradindelning och straffvärdebedömning skulle frångås när det gäller allvarliga våldsbrott. Det får i stället antas att av- sikten inte endast varit att påverka straffvärdebedömningen inom givna straffskalor utan också varit att åstadkomma en förskjutning mellan de olika graderna av exempelvis misshandelsbrott, så att något fler fall än tidigare kommer att bedömas som grova brott. Med ett sådant synsätt kommer en förskjutning av straffvärdenivåerna av det slag som exemp- lifieras i motiven att framstå som naturlig.31 gjorde bedömningen att den i målet aktuella misshandelsgärningen var att bedöma som grov, inte synnerligen grov, och att den hade ett straffvärde motsvarande fängelse . Gärningen bestod i att målsäganden, av två gärningsmän, fick motta 31 Domskälen, p. 8–11. Straffmätningsreformen 2010 och utvecklingen därefter ett stort antal sparkar mot huvud och kropp då han låg på marken. Under misshandeln gjordes uttalanden om att du ska dö din jävel och lever du din jävel eller liknande. Misshandeln ledde till hjärn- skakning och medvetslöshet, flertal brott på ansiktets skelett och flertal revbensbrott med luft och blodansamling i vänstra lung- säcken. Skadorna på bröstkorgen var livshotande. När det gällde straffvärdebedömningen anförde att de skador som målsäganden tillfogats, med beaktande av syftet med straffmätningsreform, låg klart över den nivå som krävs för att en misshandel ska betecknas som grov. Gärningsmännens hänsynslös- het och råhet gick också utöver vad som i sig ligger i att uppsåtligen tillfoga någon skador av det aktuella slaget. beak- tade också i viss mån de yttranden som de tilltalade fällt under misshandeln. NJA 2012 s. 45 Målet gällde i första hand frågor om uppsåt vid självförvållat rus i förening med psykisk störning, samt frågor om inbillat nödvärn och nödvärnsexcess. Högsta domstolens bedömning av dessa frågor ledde fram till att gärningsmannen gjort sig skyldig till en uppsåtlig och mycket allvarlig – livsfarlig – misshandelsgärning. Däremot var det inte bevisat att han hade uppsåt att beröva målsäganden livet och han dömdes därför inte för försök till mord. Gärningen bestod i att den tilltalade misshandlade sin flickvän genom att med ett samurajsvärd bakifrån tilldela henne minst tio hugg som träffade i huvudet, på ryggen, på axlarna, på bålen, på ena överarmen samt på ena vaden och ena handflatan. konstaterade att misshandeln riktade sig mot en i det närmaste helt försvarslös person och innefattade ett livsfarligt våld som orsakade dödsångest och synnerligen svåra plågor samt bestående men i form av ärr- bildning och värk. Misshandeln ägde rum under en inte obetydlig tid. uttalade att det inte kunde vara någon tvekan om att misshandeln var att bedöma som synnerligen grov. bedömde att gärningens straffvärde var fängelse, efter att hänsyn tagits till den tilltalades psykiska tillstånd och att han i ett inledningsskede agerat i en inbillad nödvärnssituation. Straffmätningsreformen 2010 och utvecklingen därefter NJA 2013 s. 376 har också behandlat frågan om en höjd straff- nivå i NJA 2013 s. 376, som avsåg en fråga om rubriceringen av ett fall av uppsåtligt dödande, och påföljden för brottet. Efter en redo- görelse av gällande rätt, bl.a. bestämmelserna om mord och dråp och lagändringarna i samband med straffmätningsreformen, utta- lade följande under rubriken beträff- ande tillämpningen av straffskalorna för mord och dråp. Utgångspunkten är alltså att den som gör sig skyldig till uppsåtligt dödande ska dömas för mord. För att gärningen ska vara att bedöma som dråp krävs att brottet är att anse som mindre grovt (se p. 10 och 24), dvs. omständigheterna sammantagna ska vara sådana att de fram- står som klart förmildrande. Då bör utgångspunkten vara att straff- värdet motsvarar fängelse . Fängelse bör tillämpas bara i de fall där omständigheterna är mycket förmildrande. Minimistraffet för mord, fängelse , bör också reserveras för fall där den samlade bedömningen av de omständigheter som ska påverka straffet leder till att dessa är förmildrande, dock inte så klart förmildrande att ett fäng- elsestraff understigande ska dömas ut (och gärningen ska bedö- mas som dråp). En läsning av endast förarbetena till ändringen av straffskalan för mord (prop. 2008/09:118) leder till bedömningen att lagstiftaren då får antas ha haft uppfattningen att utgångspunkten för mord skulle vara fängelse . Efter lagändringarna är det dock be- rättigat att dra slutsatsen, att utgångspunkten för mord numera ska vara fängelse . Livstids fängelse ska tillämpas endast i de undantagsfall då ett tidsbestämt fängelsestraff inte är till- räckligt, t.ex. då gärningsmannen har mördat mer än en person eller då omständigheterna annars är synnerligen försvårande. Det är viktigt att påpeka att domstolen i varje enskilt fall ska beakta alla de olika på straffmätningen inverkande – och subjektivt täckta (se p. 16) – omständigheter som förekommer liksom att det efter refor- men ska vara en ökad spännvidd vid straffvärdebedöm- ningarna i allmänhet. Det ska också framhållas att det finns situationer då även andra positioner på den totala straffskalan för uppsåtligt död- ande än de som har angetts i det föregående bör tillämpas. Detta gäller särskilt vid lägre straffvärden, dvs. då brottet bör bedömas som mindre grovt (dråp). Andra exempel är då någon ska dömas även för något annat brott som bör påverka straffmätningen och då det finns skäl att skärpa straffet på grund av gärningsmannens tidigare brottslighet (29 kap. 4 § ). Straffmätningsreformen 2010 och utvecklingen därefter Högsta domstolens dom i mål nr B 5204-13 Målet avsåg frågan om rubricering av ett fall av misshandel. MC dömdes i tingsrätt och hovrätt för grov misshandel till fängelse och överklagade hovrättens dom till . Den huvudsakliga frågan i målet var, enligt , om den misshandel som MC dömts för skulle rubriceras som grov. gjorde samma bedömning som hovrätten beträffande vad som var utrett om gärningen. MC skulle alltså dömas för att, gemensamt och i samförstånd med en annan person, ha misshandlat målsäganden AH med knytnävsslag och sparkar mot huvud och kropp, såväl när AH stått upp som när han legat ner på marken, efter att ha fallit omkull på grund av det våld som han utsattes för. Misshandeln medförde smärta, en kort stunds sänkt medvetandegrad, blödning i ena ögats bindehinna, blåmärken i ansiktet, hudavskrapningar i ansiktet och på bålen, hudblödningar på halsen och bålen samt en rodnad på ena örat. redogjorde i domskälen för bestämmelsen om grov misshandel och de ändringar som gjorts i bestämmelsen, 1988 och 2010 (se avsnitt 6.4.1), samt därefter för ändringen i 29 kap. 1 § andra stycket och vissa av de förarbets- uttalanden som gjordes angående vilka höjningar av straffvärdena som var avsedda med reformen. Slutligen redovisade Högsta dom- stolen det uttalande om straffmätningsreformen som man gjorde i NJA 2011 s. 89, nämligen att reformens avsikt får antas ha varit att åstadkomma en förskjutning mellan de olika graderna av exempel- vis misshandelsbrott, så att något fler fall än tidigare kommer att bedömas som grova brott. Högsta domstolens slutliga bedömning i rubriceringsfrågan blev att gärningen, med beaktande av vad som får antas ha varit avsikten med reform, skulle anses vara grov misshandel, eftersom den var att bedöma som särskilt hänsynslös. De faktorer som tog hänsyn till var att misshandeln inleddes på ett för målsäganden särskilt skrämmande sätt (målsäganden överfölls över- raskande bakifrån) och att han även fick ta emot slag och sparkar från två gärningsmän i ett läge när han var försvarslös. Straffvärdet för gärningen ansåg var fängelse, i likhet med underinstanserna. Högsta domstolens domskäl får förstås så, att gärningen års reform inte hade varit att bedöma som grov misshandel, utan i stället som misshandel av normalgraden med ett högt straff- Straffmätningsreformen 2010 och utvecklingen därefter värde inom den praktiskt tillämpliga straffskalan för denna brotts- typ. Domen kan därigenom sägas bekräfta den uppfattning som har framförts i doktrinen (se avsnitt 5.3) och som innebär att straff- minimum för grov misshandel, fängelse, ska kunna användas för sådana fall som har varit att hänföra till misshandel av normalgraden men som genom reform har kommit att bedömas som grov misshandel. 5.4.3Våra slutsatser och bedömningar Av det material som vi haft tillgång till, huvudsakligen de prelimi- nära resultaten av Brås utvärdering av straffmätnings- reform, går inte att utläsa att reformen har fått ett genomslag när det gäller straffnivåerna för samtliga allvarliga våldsbrott. Enligt Brå föreligger emellertid en säkerställd ökning av det genomsnittliga fängelsestraffet för grov misshandel och en klart större spridning över straffskalan för grov och synnerligen grov misshandel. Ökningarna i strafflängd har varit olika stora, procentu- ellt sett, beroende på vilken våldsmetod som använts av gärnings- mannen. Även när det gäller mord har strafftiderna ökat påtagligt. Denna ökning torde dock vara hänförlig till den utvidgning av straffskalan som trädde i kraft . Beträffande övriga allvarliga våldsbrott är det svårt att konstatera om någon egentlig ökning av straffnivåerna inom respektive straffskala har skett till följd av reformen. Ett annat sätt att mäta genomslaget av straffmätnings- reform är att studera utvecklingen av Högsta domstolens praxis. har klargjort att syftet med reform, att åstadkomma en höjd straffnivå för allvarliga våldsbrott, ska respek- teras i rättstillämpningen. När det gäller utgångspunkterna för be- dömningen av straffvärdet för mord respektive dråp har också slagit fast konkreta nivåer i antal års fängelse. Dessa nivåer får anses överensstämma väl med de principer för höj- ningen av straffnivåerna som anges i förarbetena till straffmätnings- reformen. Utvecklingen av Högsta domstolens praxis är inte lika tydlig när det gäller misshandelsbrott och andra allvarliga vålds- brott med lägre straffvärden än mord och dråp. I fråga om sådan brottslighet synes åtminstone delvis ha ställt sig bakom kritiken i doktrinen mot den lagstiftningsteknik med vilken Straffmätningsreformen 2010 och utvecklingen därefter reform har genomförts.32 I NJA 2012 s. 45 tillämpades dock straffskalan för synnerligen grov misshandel och straffvärdet bestämdes till en förhållandevis hög nivå. Högsta domstolens dom (mål B 5204-13) visar att straff- mätningsreform har fått genomslag i rättstillämpningen på så sätt att vissa gärningar som var att hänföra till misshandel av normalgraden numera kan anses utgöra grov misshandel, med ett straffvärde som motsvarar miniminivån för det brottet. Den gär- ning som prövade kan dock, åtminstone utifrån vad som redovisas i domskälen, framstå som jämförbar med gär- ningar som års reform ansågs vara grova brott (jfr t.ex. NJA 2003 s. 229). Det finns därmed en risk att rättsfallet i praktiken inte kommer att få så stor påverkan på straffnivån för misshandelsbrotten. Sammantaget gör vi bedömningen, med beaktande av både Brås utvärdering och Högsta domstolens praxis, att reform har fått ett betydande genomslag i rättstillämpningen. Detta gäller för i vart fall misshandelsbrott av allvarligare slag samt mord och dråp. När det gäller övriga allvarliga våldsbrott är det svårt att dra några säkra slutsatser om reformen har påverkat straffnivåerna. Erfarenhetsmässigt kan det ta tid innan ny praxis etableras efter en lagändring och ändringen därigenom får fullt genomslag. Ut- vecklingen sker normalt sett successivt och är ibland svår att sär- skilja från andra faktorer som påverkar rättstillämpningen. Den tid som har förflutit sedan 2010 års reform är i detta hänseende relativt kort. Det kan därför inte uteslutas att ytterligare höjningar av straff- nivåerna till följd av reformen kan komma att ske efter hand och då även omfatta brottstyper där några ökningar av strafflängderna hit- tills inte kunnat konstateras. Ett skäl till att straffmätningsreform ännu inte har fått genomslag i alla avseenden kan vara den kritik som framför allt inledningsvis riktades mot den valda lagstiftningstekniken. Till detta kommer den återhållsamhet med att bedöma misshandel som synnerligen grov som rättsfallet NJA 2011 s. 89 får anses ge ut- tryck för. Vid straffmätningen i domstol har traditionellt sett sådana om- ständigheter som är enkelt mätbara tillmätts stor vikt. Intill har exempelvis vid bedömningen av straffvärdet hos narkotikabrott arten och mängden narkotika varit helt dominerande faktorer. 32 Högsta domstolens domskäl, p. Straffmätningsreformen 2010 och utvecklingen därefter faktorer, såsom förslagenhet och om brottligheten har bedrivits systematiskt, har haft mindre betydelse för straffet (se vidare avsnitt 5.5.3). På motsvarande sätt är vid skattebrott och tullbrott det undandragna värdet helt avgörande för straffmätningen. Ett i någon mån liknande synsätt förekommer vid straffmätningen för miss- handelsbrott. Således uttalar i rättsfallet NJA 2011 s. 89 att utgångspunkten för bedömningen huruvida misshandel är att betrakta som grov, är det grundläggande rekvisitet för vad som utgör misshandel, nämligen att orsaka någon kroppskada (eller allvarlig sjukdom). För att en misshandel ska kunna bedömas som grov får därför, enligt , antas förutsättas att skadorna i det enskilda fallet varit förhållandevis betydande.33 Vidare synes tillmäta den tid under vilken miss- handeln pågått stor betydelse. När det gäller rekvisitet för grov misshandel i 3 kap. 6 § första stycket , att gärningen var livsfarlig, lägger som grund för bedömningen huruvida ett livsfarligt vapen har använts vid misshandeln snarare än den faktiska livsfara som gärningen medfört. Med hänsyn till kraven på objektivitet och enhetlighet i den dömande verksamheten är det naturligt att sådana faktorer som är enkelt iakttagbara och mätbara ges ett förhållandevis stort genom- slag vid bedömning av straffvärdet. Det är också naturligt att en etablerad praxis avseende relationen mellan skadans storlek och straffvärdet kan ta tid att ändra.