sou · H2B327 · 2014-05-07 00:00:00 — De innefattar t.ex. hälso- och sjukvård, skydd, livsmedel och andra förnödenheter, nödinkvartering, vatten/sanitet, återuppbyggnad och återanpassning. EU:s samarbete med partnerorganisationer Kommissionen genomför inte själv biståndsprogram. Som givare av humanitärt bistånd fullgör den sitt uppdrag genom att finansiera EU:s humanitära insatser genom partnerorganisationer som har undertecknat Echos ramavtal om partnerskap. Bland kommission- ens partner finns en rad olika professionella organ – europeiska icke-statliga organisationer och internationella organisationer som Röda korset och de olika FN-organen, med vilka kommissionen har undertecknat ett finansiellt och administrativt ramavtal. Medlemsstaternas specialiserade organ betraktas också som part- ner. Den breda uppsättningen partner vid genomförandet gör att EU kan täcka de växande behoven i olika delar av världen, ofta i alltmer komplexa situationer. Tilldelningen av de gåvor och bidrag som förvaltas av kommissionen sker genom att man väljer ut de bästa av de inkomna förslagen. fördelade sig de humanitära avtalen enligt följande: -av insatserna genomfördes av icke-statliga organisa- tioner (118 partner), -av FN-organ (15 partner) -av internationella organisationer (3 partner). Eftersom behovet av humanitär hjälp ökar snabbare än biståndet har EU startat en humanitär frivilligkår som ska stödja och kom- plettera befintliga system. Kåren infördes genom Lissabonfördraget och kommer att komplettera och bidra till dagens humanitära EU‑ bistånd. lade fram förslaget som innebär att omkring 10 000 personer kan arbeta som volontä- rer i humanitära insatser i hela världen . Internationella organisationer, m.m. Volontärerna kan vara experter på humanitärt bistånd eller unga människor som vill bli biståndsarbetare. De kommer att skickas till platser där deras kompetens behövs och bidrar till att stärka lokal kunskap och frivilligarbete. Programmet, som kommer att vidare- utvecklas , har potential att utbilda morgon- dagens humanitära ledare som det ger unga européer möjlighet att visa solidaritet med människor i nöd. EU:s andra viktiga hjälpverktyg är civilskydd. Kommissionen strä- var genom Echo efter att främja och underlätta samarbete mellan de 32 stater som deltar i civilskyddsmekanismen11. Syftet är att för- bättra hanteringen av, förebyggandet av och skyddet mot natur- katastrofer, tekniska katastrofer och katastrofer orsakade av män- niskor, både i och utanför . EU:s civilskyddsmekanism omfattar allt ifrån förebyggande åtgärder till katastrofinsatser. deltar de 27 EU‑ länderna samt , , , och . Alla länder i och utanför EU som inte själva kan hantera en katastrof kan be om hjälp genom civilskyddsmekanismen. Det kan handla om översvämningar, skogsbränder, jordbävningar, stormar och tsunamier eller terroristdåd, tekniska olyckor, strålnings- olyckor eller miljökatastrofer, t.ex. havsföroreningar. När ett land ber om hjälp informerar EU:s övervaknings- och informationscentrum de andra länderna om det katastrofdrabbade landets behov. De deltagande länderna erbjuder sig sedan att skicka ut experter och utrustning för att komplettera akutinsatserna på plats. Det kan handla om exempelvis sök- och räddningsteam, vård- personal, högkapacitetspumpar, vattenreningsutrustning och andra nödhjälpsartiklar. 11 EU:s civilskyddsmekanism innefattar 32 stater (EU:s 27 medlemsstater plus , f.d. jugoslaviska republiken , , och ) som samarbetar på civilskyddsområdet. Stödet kan ha formen av bistånd in natura, utrustning och grupper, eller också sänds experter ut för att göra bedömningar. Det är beroende av statliga medel, och om bistånd behövs i tredjeländer fungerar det vanligen parallellt med det humanitära biståndet eller lämnar över till det. Civilskyddsmekanismens verksamhet styrs från centrumet för katastrofberedskap (tidigare övervaknings- och informationscentrumet) som är tillgängligt dygnet runt, året om. Ett land i eller utanför EU som drabbas av en katastrof och inte kan hantera omfattningen kan begära bistånd genom övervaknings- och informationscentrumet/ centrumet för katastrofberedskap. Internationella organisationer, m.m. Centrumet bidrar till att samordna EU:s insatser genom att matcha förfrågningar och erbjudanden om hjälp och genom att underlätta och ofta samfinansiera hjälptransporterna och vid behov skicka ut team som övervakar och koordinerar hjälpen. Centrumet är öppet dygnet runt . EU:s civilskyddsmekanism stärker också katastrofberedskapen i de deltagande länderna, t.ex. genom utbildningsprogram, övningar, eller utbyte av experter mellan olika länder. Initiativen bidrar till bättre och mer samordnad hjälp, kunskapsöverföring och nya nät- verk. EU finansierar också projekt för förebyggande åtgärder och beredskap inom EU och i dess närområden. Det kan bl.a. innebära stöd till forskning om katastrofrelaterade ämnen, bättre verktyg för tidig varning eller stöd till informationskampanjer. Civilskyddsmekanismen aktiverades 38 gånger . I 31 av dessa fall handlade det om naturkatastrofer (snöstormar, svår kyla, översvämningar, jordbävningar, tsunamier, laviner, stormar, skogs- bränder), och i 7 fall om katastrofer orsakade av människor (explo- sioner, inrättande av flyktingläger, havsförorening). I 16 fall hand- lade det om länder som omfattas av EU:s civilskyddsmekanism, och i 22 fall om länder utanför mekanismen.12 6.5.4EU‑kommissionens generaldirektorat för humanitärt bistånd (Echo) generaldirektorat för humanitärt bistånd (Echo) firade sitt tjugoårsjubileum . Beslutet att bilda Echo fattades av EU:s dåvarande tolv medlemsländer när det stod klart att EU inte 12 När det gäller naturkatastrofer aktiverades mekanismen i samband med skogsbränder i , , , , , , , och länder på västra , översvämningar i , på , i och i och svåra väderförhållanden i . Civilskyddsmekanismen utnyttjades också i samband med tropiska cykloner i (), , , och och jordbävningar i , , och . Länder som deltar i civilskyddsmekanismen erbjöd bistånd i samband med och insatser för att bygga flyktingläger till följd av krisen i . Komplementaritet mellan humanitärt bistånd och civilskyddsbistånd säkrades genom t.ex. kompletterande stöd med förnödenheter till flyktingar i Zaatari-lägret i . Mekanismen aktiverades även för explosioner i och och för havsförorening i . Internationella organisationer, m.m. hade tillräcklig kapacitet att ingripa vid de omfattande humanitära kriserna i världen . Det handlade om stora katastrofer som konflikten i före detta , cyklonen i och hungersnöden i , och det krävdes bättre EU‑samordning så att man kunde ingripa snabbare och effektivare. samlade EU humanitärt bistånd och civilskydd i ett generaldirektorat för att snabbare kunna ingripa vid akuta kriser. utnämndes den första kommissionären med ansvar för både internationellt samarbete, humanitärt bistånd och krishante- ring. På det här sättet kan EU samordna sina insatser och använda resurserna så effektivt som möjligt. Echos övervaknings- och informationscentrum Echos övervaknings- och informationscentrum övervakar alla dessa katastrofer. Det fungerar också som informationscentral och kontaktpunkt för ansökningar om bistånd och samordnar biståndet från länder som deltar i civilskyddsmekanismen. Ett arbete har på- gått med att modernisera övervaknings- och informationscentrumet och omvandla det till det nya centrumet för katastrofberedskap, med ökad kapacitet att samordna civilskyddsinsatser vid katastrofer och även fungera som samordningsplattform inom Echo för civil- skydd och humanitärt bistånd i samband med katastrofinsatser. har också en viktig roll när det gäller att öka medvetenheten om situationer som kräver katastrofinsatser inom kommissionen och andra insti- tutioner och i medlemsstaterna. Centrumet har kapacitet att han- tera flera olika krissituationer i olika tidszoner , samla in och analysera realtidsinformation om katastrofer, övervaka risker, utarbeta planer för utsändning av experter, grupper och utrustning samt samarbeta med medlemsstaterna för att kartlägga vilka till- gångar som finns och samordna EU:s katastrofinsatser genom att matcha biståndserbjudanden med behoven i det katastrofdrabbade landet. Internationella organisationer, m.m. hade kommissionen 302 anställda vid huvud- kontor i . För att kunna reagera på katastrofer i länder utan- för EU har kommissionen behållit sitt unika nätverk av Echo-fält- experter världen över. Totalt arbetade 145 fältexperter och 293 lokalanställda, dvs. 438 personer, vid kommissionens Echo-lokalkontor . Dessa fanns i 38 länder. efter en katastrof sänds humanitära experter till plat- sen för att göra behovsbedömningar, och de ansvarar också för att övervaka genomförandet av EU-finansierade humanitära projekt. När Nato () bildades var kärnan i verksamheten den kollektiva försvarsförpliktelse som ut- gick från artikel 5 i Natofördraget. Efter det slut har Natos roll som säkerhetsbyggande organisation framträtt allt mer. Nya uppgifter, som att främja fred och stabilitet i Central – och och på och att medverka i internationell krishan- tering, så som i , har blivit allt viktigare. Militär kris- hantering har i praktiken blivit alliansens huvuduppgift. Natos högsta beslutande organ är som består av företrädare för samtliga Natos medlemsländer. Beslut inom Nato fattas med konsensus. Det politiska högkvarteret är beläget i . Nato har 28 medlemmar.13 6.6.2Partnerskap för fred (PFF) PFF är ett praktiskt inriktat samarbetsprogram mellan Nato och icke – Natoländer i , och södra . PFF har blivit särskilt viktigt som ett instrument för de deltagande län- derna att samordna, förbereda och öva sina styrkor inför insatser i fredsbevarande verksamhet. PFF – samarbetet är också viktigt inför fredsfrämjande insatser under ledning av FN och EU. 13 Dessa är , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , och . Internationella organisationer, m.m. PFF har även ett säkerhetsfrämjande syfte. Genom deltagandet i PFF kan länderna medverka till uppbyggnaden av en alleuropeisk säkerhetsordning för ett stabilare och säkrare . PFF är också en viktig komponent för deltagande i internationella fredsfrämjande insatser och för utveckling av krishanteringsförmågan. Grunden för PFF är att varje land självt bestämmer inom vilka områden och på vilka sätt man vill samarbeta med Nato. Deltag- ande länder väljer själva omfattningen av medverkan med utgångs- punkt i det enskilda landets intressen.14 PFF har ett instrument för säkerhetsfrämjande stöd till partner- länderna i södra , och på västra , där flera länder genomgår djupgående försvarsreformer. Inom ramen för så kallade genomförs insatser för förstörelse av minor, krigsmateriel samt miljöanpassade sanering och omvandling av forna militärbaser till civila ändamål. PFF – övningar genomförs fortlöpande. Ett syfte med dessa är att utveckla samverkansförmågan mellan de olika ländernas styrkor, så att de ska kunna agera gemensamt på ett effektivt sätt vid till exempel en internationell krishanteringsoperation. har ett nära och brett samarbete med Nato. har samarbetat med Nato inom ramen för Partnerskap för fred (PFF). 6.6.3Euroatlantiska partnerskapsrådet (EAPR) Samarbetet med Nato omfattar också det Euroatlantiska partner- skapsrådet (EAPR). EAPR inrättades 1997 som den politiska ramen för PFF – samarbetet och är ett forum för informationsutbyte och säkerhetspolitisk dialog mellan Nato och partnerländerna. Femtio länder deltar i den säkerhetspolitiska dialogen – samtliga Nato - länder och de 22 PFF - länderna. Den politiska dialogen omfattar även vissa frågor av mer allmänt säkerhetspolitiskt intresse där det finns ett värde av samordning och en gemensam policy. har samtalen kretsat kring samarbete för att bekämpa trafficking, terrorism, projekt för att motverka korruption inom de deltagande ländernas försvars- makter och om hur Nato kan tillämpa FN:s säkerhetsrådsresolu- tion 1325 om kvinnor i väpnade konflikter. 14 I ett individuellt partnerskapsprogram (Individual Partnership Program – IPP) läggs de övergripande ramarna för samarbetet mellan och Nato för en tvåårsperiod. Internationella organisationer, m.m. 6.6.4Civil beredskapsplanering inom EAPR/PFF Samarbetet inom EAPR/PFF avseende civil beredskapsplanering har pågått länge och är näst efter den militära krishanteringen part- nerskapets största verksamhetsområde. Natos krisberedskapsarbete inleddes under tidigt 1950 – tal, då med särskilt fokus på försörj- ningsberedskap och civilt försvar. Varje partnerland avgör i vilken utsträckning och på vilket sätt man vill bidra till de aktiviteter som omfattas av samarbetet. beredskapsplanering (Civil Emergency Plann- ing Committee – CEPC) är det forum där både civil beredskaps- planering och katastrofinsatser diskuteras. Kommitténs roll är i huvudsak policyinriktande och rådgivande. De så kallade är ett andra forum för de civila beredskapsfrågorna. Inom ramen för de fyra planeringsgruppernas arbete – som alla är underordnade CEPC – är drygt tio svenska civila myndigheter aktiva med att utveckla arbetet för ett effektivt utnyttjande av civila resurser i en krissituation. Här diskuteras på expertnivå bland annat transport - , energi - , kommunikations - och livsmedelsfrågor, transporter, informationssäkerhet, flygmedi- cinsk evakuering, civilskydd och räddningstjänst. Euro – () är det operativa forum där de civila beredskapsfrågorna behandlas. Det inrättades 1998 på ryskt initiativ med syfte bland annat att underlätta samordnade insatser från EAPR – länder vid katastrofer som inträffar inom det euroatlantiska området. EADRCC har kun- nat genomföra samordnade och effektiva hjälpinsatser vid exempel- vis översvämningar i och , vid skogsbränder i , Bosnien – , , före detta Jugosla- viska republiken och , vid kraftiga snöfall i Kirgistan samt efter orkanen i . EADRCC har även verkat utanför det euroatlantiska området, till exempel vid jordbävningen i , översvämningar i och vid jordbävningen i . Centret agerar alltid i samarbete med FN. EADRCC anordnar internationella övningar med syfte att för- bättra samverkan mellan olika länder i fråga om katastrofinsatser. Centret har tillsammans med olika länder inom EAPR – kretsen arrangerat ett flertal stora fältövningar där svenska team har varit med och övat inför insatser som ska genomföras efter jordbäv- ningar, översvämningar och olyckor med kemiska ämnen. Internationella organisationer, m.m. ges genom samarbetet inom EAPR/PFF möjlighet till att förbättra såväl inhemsk som andra länders förmåga till effektiv krisbered- skapsplanering och katastrofinsatser. 6.7Organisationen för säkerhet och samarbete i () () är en organisation med fokus på konfliktförebyggande, krishantering och demokratiutveckling i fält. är med sin vida deltagarkrets ett viktigt instrument för att skapa långsiktig säkerhet i . bildades ett forum för pågående politiska för- handlingar mellan öst och väst, kallat ESK (Europeiska säkerhets- konferensen). ESK fick 1993 ställning som regional organisation i enligt kapitel VIII. 1995 bytte ESK namn till med säte i . I deltar alla länder liksom , och de centralasiatiska staterna, sammanlagt 56 länder. Toppmötena, då de deltagande ländernas stats- eller regerings- chefer samlas, är högsta beslutande organ. Toppmöten ska i princip äga ungefär rum . Det senaste var dock i . De år då stats- och regeringscheferna inte möts, samlas i stället de deltagande staternas utrikesministrar till ett utrikesministermöte. Beslutsfattandet inom bygger på principen om konsen- sus, det vill säga alla länders uttryckliga, eller åtminstone tysta, samtycke. Det löpande arbetet sköts av det permanenta rådet i , som möts en gång . I det permanenta rådet represen- teras de deltagande staterna av sina OSSE-ambassadörer. Ordföran- deskapet i roterar mellan de deltagande länderna. har närmare 440 personer anställda i sina olika institu- tioner. På fältet har man omkring 750 internationella och 2 370 lokalanställda medarbetare. parlamentariska församling utfärdar resolutioner. Internationella organisationer, m.m. Organisationens arbete omfattar en lång rad områden, vars gemensamma nämnare är säkerhet. verksamhet tar sin ut- gångspunkt i det breda säkerhetsbegreppet och omfattar militär- politiska aspekter, demokrati och mänskliga rättigheter samt eko- nomi och miljö. Konkret handlar det till exempel om övervakning av de mänskliga rättigheterna, valövervakning, polisutbildning, före- byggande av väpnade konflikter och nedrustning av konventionella vapen. Eftersom gränsöverskridande organiserad brottslighet, till exempel människohandel och illegal handel med narkotika och vapen, har en destabiliserande effekt arbetar även med gränsfrågor. verksamhet var ursprungligen indelad i tre ämnesområ- den eller korgar som det också kallades; säkerhetspolitiska frågor, samarbete på de ekonomiska, vetenskapliga och teknologiska områ- dena och miljövård samt samarbete inom området mänskliga rättig- heter. betonar organisationen helheten och begreppet säker- het i dess vidaste bemärkelse är den gemensamma nämnaren. Inom det militära förtroendeskapande området har medlemsländerna träffat överenskommelser i det s.k. Wiendokumentet. I det senaste, från toppmötet i , anges ländernas skyldighet att lämna uppgifter om respektive lands försvarsorganisation samt om för- band, utrustning, aktiviteter m.m. Dokumentet bidrar till ökat för- troende och säkerhet inom hela OSSE-området. Konfliktförebyggande och konflikthanterande verksamhet Slutet på det har i stället för fred och försoning följts av flera europeiska konflikter och motsättningar. står därför inför en helt ny säkerhetspolitisk situation. har tyngdpunkten i verksamhet förskjutits från långsiktiga för- handlingar och militärt förtroendeskapande till mer operativ civil krishantering och ökat samarbete mellan regionala och subregionala organisationer. Det konfliktförebyggande arbetet omfattar samtliga , dvs. demokrati, mänskliga rättigheter, rätts- statens principer, främjande av militär stabilitet och nedrustning, samarbete inom områdena ekonomi och miljö samt sociala aspekter. Internationella organisationer, m.m. Högkommissarie för nationella minoriteter (High Commissioner on National Minorities, HCNM). Ett viktigt inslag i konfliktförebyggande arbete är funk- tionen som Högkommissarie för nationella minoriteter (High Commissioner on National Minorities, HCNM). De framväxande minoritetskonflikterna samt det faktum att inte hade några praktiska instrument för förvarning och konfliktlösning ledde till beslutet om att inrätta en Högkommissarie för nationella minori- teter 1992. Kommissariens uppdrag innebär att identifiera potentiella kon- fliktrisker och analysera situationen så att nödvändiga åtgärder kan vidtas i syfte att förhindra att en konflikt bryter ut. Genom en aktiv dialog mellan landets regering, parlament och minoriteter söker kommissarien lösa problemen nationellt. Alla medlemsstater har accepterat kommissariens mandat och därigenom åtagit sig uppgiften att samarbeta med Högkommissarien. Högkommissari- ens insatser främst i , , på och i uppfattas som mycket lyckade exempel på kon- fliktförebyggande verksamhet. Kontoret för demokratiska institutioner och mänskliga rättigheter (ODIHR) Kontoret för demokratiska institutioner och mänskliga rättigheter (ODIHR) under arbetar för att genom övervakning och råd- givning främja demokratiska val. Kontoret ger också stöd till upp- byggnaden av demokratiska institutioner i medlemsländer. Valövervakningen sker i samarbete med den valövervakning som utförs av parlamentariska församling. Deltagande i val- observationer har också ökat i omfattning under det senaste decen- niet i takt med att de nya demokratierna i organiserat val. har 55 medlemsländer om man räknar in det forna rest-Jugoslavien (och ) som avstäng- des tills vidare 1992. Att medlemskretsen är så omfattande öppnar särskilda möjligheter för effektiv regional konfliktförebyggande och konflikthanterande verksamhet. kan i princip fatta beslut om en militär fredsfrämjande insats men ännu så länge har inte ett sånt beslut fattats. Internationella organisationer, m.m. Ett av de viktigaste instrumenten i organisationens konfliktföre- byggande arbete är fältkontoren eller missionerna. Det finns nu fält- kontor i runt 20 länder i de baltiska staterna, på , i Central- asien, samt . På de mindre fält- kontoren arbetar omkring 5–10 diplomater, vid behov tillsammans med ett antal experter som t.ex. jurister, militärer och/eller ekono- mer. Fältkontoren i , och Kosovo är betydligt större med flera hundra internationellt rekryterade civila experter. Varje mission har individuellt utformade mandat anpassat till den rådande situationen i landet. Arbetsuppgifterna kan bestå av allt från att följa lagstiftningen för uppehållstillstånd och medbor- garskap för ryskspråkiga i och till rent militära uppgifter som övervakning av nedskärningar av militära styrkor och vapen som i . Fältkontoren samarbetar ofta med andra internationella organi- sationer som FN, EU och samt med lokala enskilda organisationer. Flera faktorer påverkar hur pass effektiv en mission är: mandatet, tillgången på kvalificerad personal, inställningen hos konfliktens parter, utrustningen samt omvärldens politiska stöd. Med tanke på de små resurser som missionerna ofta förfogar över har framstegen varit betydande. Erfarenheterna visar att en kontinuerlig och aktiv närvaro i kon- fliktområdet är nödvändig för fördjupad förståelse av konfliktens olika ansikten samt för möjligheten att främja dialogen mellan de tvistande parterna. Syftet är att minska spänningar och åstadkomma varaktiga politiska lösningar. nuvarande inriktning mot förebyggande diplomati och kon- fliktlösning har lett till ökade kontaktytor och behov av samordning och samarbete med flera andra aktörer inom området. har ansträngningarna mest inriktats på att stärka banden med FN och . har även EU blivit en aktiv samarbetspartner. välkomnar också samarbete med enskilda organisationer. 7 Svensk internationell verksamhet I detta avsnitt lämnas en översiktlig redogörelse för den inrikes- politiska bakgrunden och vägledande principer för svenska myndig- heters deltagande i internationella insatser och internationell verk- samhet. har som målsättning att vara en aktiv internationell aktör som i samarbete med andra stater och internationella aktörer tar ett stort ansvar för internationell fred och säkerhet. Som framgår av kapitel 6 sker det internationella samarbetet bland annat genom olika militära och civila freds- och säkerhetsfrämjande insatser, humanitära insatser samt internationellt bistånds- och utvecklingssamarbete. Målet för svensk medverkan i internationella fredsfrämjande insatser är att bidra till att förebygga, hantera och lösa kriser och kon- flikter samt att bidra till fredsbyggande. I grunden ligger försvaret av universella normer och värden, såsom demokrati, mänskliga rättigheter och jämställdhet, mänsklig värdighet och utveckling. Genom deltagandet främjar en världsordning som med sin grund i folkrätten bidrar till fred, frihet och försoning. Svensk medverkan i internationella insatser vägleds av -Nationell strategi för svenskt deltagande i internationell freds- och säkerhetsfrämjande verksamhet1, -politik för global utveckling2, -Policy för säkerhet och utveckling3 samt 2007/08:51, bet. 2007/08:UFöU4. 2002/03:122, bet. 2003/04:UU3. -Försvarsplitiska inriktningsproposition 2009 Ett användbart för- svar4. Vidare uttrycker den årliga deklarationen i utrikespoli- tiska debatt regeringens politik på området. bidrag i freds- och säkerhetsfrämjande verksamhet kommer även till uttryck i rege- ringens årliga budgetproposition, t.ex. proposition 2013/14:01 och i enskilda propositioner som ligger till grund för enskilda insatser, t.ex. insatsen i . 7.2.1Internationella insatser, m.m. – utgiftsområden deltagande i freds- och säkerhetsfrämjande samt bistånd- och utvecklingsinsatser finansieras inom flera olika utgiftsområden: -Internationell samverkan - utgiftsområde 5