sou · H2B36 · 2014-02-13 00:00:00 — SOU 1987:19, Varannan damernas; SOU 1990:44, Demokrati och makt i ; SOU 1994:3, Mäns föreställningar om kvinnor och chefskap; SOU 2003:16, Mansdominans i förändring; SOU 2005:66, Makt att forma samhället och sitt eget liv samt SOU 2007:108, Kön, makt och statistik. , som var särskild utredare i sistnämnda utredning, arbetar f.n. med en uppföljning av ett tidigare projekt om makt och kön. 3Mäns maktpositioner i siffror, bilaga 9 till vårt betänkande. Rapporten innehåller bl.a. mer av fakta, tidsserier, resonemang och internationella jämförelser etc. än de som här presenteras. Vi har inte på djupet gett oss i kast med den kanske naiva men icke oviktiga frågan om varför och varifrån män har fått och har sin makt. Vi behandlar den dock kortfattat i kapitel 4.2.3. Innan det vi funnit presenteras är det värt erinra om det mål för jämställdhetspolitiken som beslutade : Målet för jämställdhetspolitiken är att kvinnor och män ska ha samma makt att forma samhället och sina egna liv. Inom ramen för detta arbetar regeringen utifrån fyra delmål. Ett av dem är: En jämn fördelning av makt och inflytande. Kvinnor och män ska ha samma rätt och möjlighet att vara aktiva medborgare och att forma villkoren för beslutsfattandet. Vår genomgång visar entydigt och odiskutabelt att det är ett kön som har klart större makt än det andra inom de flesta samhälls- områden. Det kan vara behövligt att först slå fast detta. Kanske för att det är så självklart, traditionellt och normalt att vi inte alltid reflekterar över att det är så. En inte helt oviktig fråga i sammanhanget är hur man ska se på det så kallade jämställdhetsintervallet, dvs. då av vardera könet är representerat. Om t.ex. en verksamhet har anställda män är då målet/förväntan att ledningen ska utgöras av andelen 40–60? Vi lämnar inte här något svar på den frågan utan försöker i det följande hantera båda förhållandena när frågeställningen är relevant, dvs. då totala antalet anställda inom verksamheten ligger utanför jämställdhetsintervallet. De stora linjerna, utöver den manliga dominansen, är i huvudsak följande när vi studerar maktpositioner: Det finns sammantaget vissa skillnader mellan könen när det gäller valdeltagande men de mer påtagliga skillnaderna syns när det gäller civilstånd, inkomst, socioekonomi, utbildningsnivå och inrikes/utrikes födda. Så t.ex. har personerna i 5:e, högsta, inkomstkvintilen 18 procentenheters högre valdeltagande än dem som ligger i 1:a, lägsta, inkomstkvintilen. 2008/09:1, bet. 2008/09: AU1, rskr. 2008/09:115. något lägre grad än kvinnor i alla kvintiler.5 Och, så t.ex. har de med eftergymnasial utbildning högre valdel- tagande än de med enbart förgymnasial utbildning. Det finns liten könsskillnad inom dessa två grupper.6 Män röstar mer borgerligt än kvinnor och skillnaderna har ökat under de senaste 10 åren.7 (Se vidare kapitel 11.1). Män är något mer politiskt aktiva än kvinnor – i politiska diskussioner, i politiska partier etc.8 Vid en jämförelse internationellt ligger , baserat på vårt urval, generellt långt framme när det gäller jämställdhet i makt- positioner. Ett exempel på detta är inom politiken. Från denna huvudiakttagelse finns undantag. Det gäller bl.a. totala andelen chefer där har lägre andelar – män9 - än flera andra länder. En orsak till detta kan vara, som regeringen pekat på10, att det finns ett samband mellan generös familjepolitik och färre kvinnor i toppositioner. Män tar ut mindre del av föräldra- försäkringen och arbetar i mindre grad deltid (se kapitel 7 respektive 6). Det har varit en generell utveckling i mer jämställd riktning . Går vi tillbaka till 1950-talet är den enorm när det gäller t.ex. förekomsten av och andelen kvinnliga domare11, poliser12, präster13, statsråd14 och åklagare15. har påtagliga framsteg gjorts inom t.ex. verksamheter som styrelser för statliga företag, TCO och därutöver t.ex. statliga myndighetschefer. Utvecklingen vad gäller börsföretag är dock ett stort undantag. 5SCB 2012d s. 55. 6SCB 2012d s. 54. 7I SCBs partisympatiundersökning – SCB (2013c), fick c mansröster och kvinnoröster; fp 4,3 respektive 5,8; kd 2,9 respektive 3,0; m 30,1 respektive 25,7; mp 6,5 respektive 11,8; s 34,1 respektive 39,3; sd 9,5 respektive 3,8 och v 6,4 respektive 6,6. 8SCB (). 9MI/SCB. 2013/14:1 bil. 2 s. 15. 11Domaryrket öppnades för kvinnor 1947. 12Första kvinnliga ordningspolisen utexaminerades . 13De första kvinnorna prästvigdes . 14Första kvinnliga statsrådet 1947. 15Första kvinnliga åklagaren 1951. Ett mycket vanligt mönster är att andelen män ökar successivt uppåt i hierarkin, må vara inom politiken, offentlig förvaltning eller näringsliv. Tydliga exempel på detta är kommunpolitiken och kommunförvaltningen, landstingsförvaltningen, privata sektorn generellt och LO. Undantag finns dock, t.ex. landstingens politiska ledning, och delvis . De absolut högsta posterna innehas vanligtvis av män. Exempel på detta är statschef, statsminister, riksåklagare, rikspolischef och överbefälhavare. Undantag finns dock, t.ex. ordföranden i , ärkebiskopen samt ordförandena i TCO och i . Samhällsområden som är medlemsstyrda, mer demokratiska till sin natur och beroende av sina röster och medlemmar, har god könsmässig representativitet. Exempel på detta är politiken, (även rikspolitikens avläggare statliga myndigheter), TCO och . Dessa verksamheter är ofta föremål för aktiv insyn. Undantag finns dock, t.ex. LO. På nationell nivå är det i flera fall mer jämställt än på regional och lokal. Exempel på detta är politiken och statlig förvaltning. Även här gäller att dessa verksamheter oftare är föremål för aktiv insyn, det finns helt enkelt ett tryck. Undantag finns dock, t.ex. vad gäller de absolut högsta posterna. Inom respektive samhällsområde ser det i stort ut på följande sätt: Politiken är jämförelsevis jämställd och i den kategorin skiljer landstingen ut sig som de mest jämställda och kommuner som de minst jämställda. I kommunpolitiken märks tydligast den hierarki vi tidigare nämnt. Det kan dock vad gäller politiken vara värt notera, särskilt i jämförelse med våra nordiska grannar, att inte haft någon kvinnlig statsminister. har inte heller, även det i jämförelse med de flesta av våra nordiska grannar, i modern tid haft någon kvinnlig statschef. I offentlig förvaltning skiljer staten ut sig som mest jämställd. Siffror inom jämställdhetsintervallet har högsta chefer inom kommun och landsting men i förhållande till könsfördelningen bland de anställda är situationen klart till männens fördel. Domare, åklagare och polis utvecklas i jämställd riktning, särskilt åklagarväsendet. Styrelserna i de statliga företagen16 kontrasterar starkt positivt i jämförelse med dem inom den privata sektorn. Börsföretagen är mycket ojämställda även om man beaktar att det är en större andel män än kvinnor som arbetar inom dessa företag. Ojämställdheten gäller såväl styrelser17 som verkställande direktör18. Så länge situationen fortsätter att se ut som den gör riskerar ojämställdheten, trots att det endast rör sig om en liten numerär - nästan exakt 1 000 manliga styrelseledamöter19, att befästa en bild av män som maktbevarande och föga jämställda – en bild som kan vara till skada för bilden av män generellt. tillhör dock de bästa vad gäller andelen kvinnor i styrelserna inom EU-27 – 3:e plats, men förändringstakten är låg – ligger bland de 5 länder som har lägst takt.20 Aktiebolagen är också ojämställda, dock i mindre omfattning än börsföretagen.21 Universitet och högskolor släpar efter när det gäller professorer – är män att jämföra av samtlig forskande och undervisande personal.22 har gjort framsteg i jämställd riktning bland sina anställda inte minst när kyrkan nu har en kvinnlig ärkebiskop. Ett undantag är dock det ledande organet Kyrkostyrelsen.23 Bland arbetstagarorganisationerna är TCO och klart jämställda organisationer, särskilt . LO är ett exempel på 16Styrelseordförande män 2002, övriga styrelsen mot 2002. Källa: Regeringen, Verksamhetsberättelser för statliga företag. 17Styrelseordförande män 2002, samtliga i styrelsen 2002. Källor: prop. 2013/14:1 bil. 3 s. 14 samt AllBright 2013b. män 2013, 2007. Källa: AllBright 2013b samt SOU 2007:108. 20Europeiska kommissionen i SCB 2013b. 21Styrelseordförande män 2009, samtliga i styrelsen 2009. Källor: SCB (RAMS) samt . 22SCB samt UKÄ. fick sin första ordinarie kvinnliga professor 1937. fick sin första kvinnliga professor 1965. män 2011, 2003. en organisation där andelen män ökar successivt uppåt i hierarkin.24 m.fl. är organisationer som i många fall är enkönade och ofta rekryterar män från samhällets högre skikt. Det kan därför antas att de erbjuder viktiga mötesplatser som ger tillfälle för maktskapande. Vi har summerat de resultat vi funnit vad gäller mäns makt i diagram som återfinns i bilaga 9 avsnitt 17. Diagrammen har vi gjort dels per samhällsområde, dels i fallande ordning från män till män. Det skulle kanske vara möjligt att räkna fram ett index för att förenkla informationen i diagrammen men det har vi inte funnit en bra metod för att göra på ett rättvisande sätt. För att ge en bild av eventuella förändringar som skett över cirka ett 10-årsintervall, när vi haft tillgång till sådana uppgifter, har vi markerat detta i diagrammen. 4.2.3Vilka är maktmännen? LO gör regelbundet undersökningar av makteliten i – totalt 197 personer 2011.25 Andelen män i denna elit var såväl 1950 som 1970. hade den minskat till och (2011) hade den minskat till . Skulle utvecklingen fortsätta i samma takt pekar den på att skulle uppnås 2070. Tidningen gör liknande undersökningar av de 100 mäktigaste i Sverige.26 Såväl 2008 som 2013 var det män på den listan. 2013 hade män av platserna 1–5, av platserna 1–av platserna 1–25. Totalt sett hade män mätt på detta sätt högre positioner 2013 än 2008. I har flera undersökningar gjorts, bl.a. den s.k. elit- undersökningen 2001.27 Resultaten, som torde ha viss relevans även för , visade bl.a. att de resursstarka i termer av utbildning och ekonomi dominerade bland eliten. 2010 följdes undersökningen upp och man fann då bl.a. följande om mansdominansen28: 242012; medlemmar män, kongress 56, styrelse 83, ordförande 100. Källa: LO. 26Senast i Fokus . 27Se NOU 2012:15 kapitel 8.4.2. 28NOU 2012:15 kapitel 8.4.2. Totalt har mannsdominansen krympet fra en mannsandel på 83 prosent til en mannsandel på 75 prosent over de siste ti årene. er altså tre av fire toppledere menn. Mannsdominansen er med andre ord fortsatt formidabel, innenfor eliteutvalget som helhet. Mest påfallende er den endringen som har skjedd innenfor lederstrata som i all hovedsak tilhører offentlig sektor. Och uppsummeringen och värderingen kom att fokusera på familjebakgrund och utbildning29: Norske topposisjoner er sterkt klasseselekterte, i den forstand at det har vært en klar sammenheng mellom en privilegert sosial familiebakgrunn og rekruttering til disse lederposisjonene. Slik eliteutvalget er definert og avgrenset, omfatter det samtidig posisjoner som i stor utstrekning krever bestemte former for høyere utdanning. Norske topposisjoner er, i en samlebetraktning, ikke preget av mangfold, eller diversitet. I stedet tyder alt på at de stadig er dominert av middelaldrende menn med etnisk norsk bakgrunn. Vi har vad gäller svenska förhållanden inte undersökt utbildning, ekonomi, familjebakgrund, familjesituation, etc. för dem med makt- positioner i . Dock, den norska elitens könsfördelning liknar till stora delar den svenska. Bl.a. till följd av detta skulle vi vara förvånade om inte mycket av det som karakteriserar män – och kvinnor – med makt i också är giltigt i Sverige.30 Det är nu inte vilka män som helst vi behandlat ovan i vår undersökning – kanske i storleksordningen 5 000–10 000 när vi talar om styrelser, högre chefer etc. I jämställdhetsdebatten figurerar inte sällan som en slags manlig modell den vite, heterosexuelle, framgångsrike mannen. Om vi antar, utifrån den diskussion vi fört ovan och som enbart baserar sig på maktpositioner i siffror, att dessa i är 10 000 personer så skulle det motsvara av männen i åldern 25–. Givet detta, och därmed utrymmet är så trångt, och än trängre om vi använder oss av tidningen eller LO:s beräkningar, kan man verkligen diskutera om denne modellman är ett rimligt utgångs- objekt i en jämställdhetsdebatt. 29NOU 2012:15 kapitel 8.4.4. 30Undersökningar av förhållandena i redovisas bl.a. i Ds 2005:12 och 2006. 4.3Män och ekonomiska resurser Liksom vad gäller avsnitt 4.2 om mäns makt har vi i kapitel 2 och 3 talat om mäns resurser utan att närmare gå in på vari dessa består eller hur de ser ut. Även vad gäller resurser torde det vara föga ifrågasatt att män generellt sett har större resurser än kvinnor. I vår underlagsrapport har vi studerat mäns – och kvinnors – resurser.31 Vi har gjort det med den begränsningen att det avser ekonomiska resurser. Vi har inte heller här gett oss i kast med den kanske naiva men icke oviktiga frågan om varför och varifrån män har fått och har sina ekonomiska resurser. Innan det vi funnit presenteras är det värt erinra om det mål för jämställdhetspolitiken som beslutade : Målet för jämställdhetspolitiken är att kvinnor och män ska ha samma makt att forma samhället och sina egna liv. Inom ramen för detta arbetar regeringen utifrån fyra delmål. Ett av dem är: Kvinnor och män ska ha samma möjligheter och villkor i fråga om utbildning och betalt arbete som ger ekonomisk självständighet livet ut. Att det finns en koppling mellan ekonomi och jämställdhet framgår inte minst i en norsk undersökning som belyste hur ekonomisk jämställdhet inom en relation har ett samband med jämställdhet i praktiken. Slutsatsen där var33: En mer jämn fördelning av resurserna i ett äktenskap och ett samboende ökar avsevärt möjligheterna till mer jämställda praktiker. Effekten är tydligast bland män, men framträder också bland kvinnor. En jämn resursfördelning inom paret ökar också sannolikheten för mer positiva attityder till jämställdhet. Pars resursfördelning har en starkare inverkan på jämställda praktiker än på attityderna. 31Mäns ekonomiska resurser, bilaga 10 till vårt betänkande. Rapporten innehåller bl.a. mer av fakta, tidsserier, resonemang och internationella jämförelser än de som här presenteras. 2008/09:1, bet. 2008/09: AU1, rskr. 2008/09:115. 33Holter, Svare och Egeland 2009 s. 203. Inkomstfördelningen är det element i parets resursfördelning som har den starkaste påverkan på jämställdheten. Även denna starka koppling påverkas dock av mellanliggande variabler som den subjektiva upplevelsen av vem eller vilka som ansvaret för familjens inkomster. 4.3.1Mäns och kvinnors löner Män har generellt sett högre löner än kvinnor. Det gäller inom majoriteten av de största yrkesgrupperna. I de 10 vanligaste yrkes- grupperna, där av alla anställda män och av alla anställda kvinnor fanns, hade 2012 män högre månadslön i 8, lika i 1 och kvinnor högre i 134 35. Mäns högre löner gäller också när man studerar samhällssektorer. Detta även efter standardvägning, dvs. då hänsyn tagits till att män och kvinnor har olika ålder, utbildning, arbetstid, finns inom olika sektorer och tillhör olika yrkesgrupper. Störst är skillnaden inom privat sektor där mäns lön 2012 var av kvinnors (privatanställda tjänstemän 111), lägst är den inom där mäns lön uppgick till 101 procent.36 I har de minsta löneskillnaderna totalt sett.37 De svenska löneskillnaderna ligger nära genomsnitten i EU-2738 och OECD39. Varför har då män högre löner än kvinnor även efter standard- vägning? Kvinnor tar fortfarande till stor del huvudansvar för barn och familj. Därför är det oftast så att när barnet kommer tar kvinnan ut största delen av föräldraförsäkringen (se kapitel 7) och inte sällan börjar hon sedan, eller fortsätter, arbeta deltid (se kapitel 6). Kvinnor tar också ut störst andel dagar när det gäller vård av barn (vab).40 Mot denna bakgrund är det inte att förvåna att en arbetsgivare, som rimligen betalar för den prestation som utförs på arbetsplatsen och inte någon annanstans, premierar den som ofta är på arbets- platsen och som är pålitlig med sin närvaro. 34Förskollärare och fritidspedagoger där män hade av kvinnors lön. 35MI/SCB 2013 och egna beräkningar. 36MI/SCB 2013 och egna beräkningar. 2013/14:1 bil. 3 s. 25 f. av dagarna 2012. heterna har ju dessutom ökat i och med den alltmer utbredda individuella lönesättningen. En person som ofta är på sin arbetsplats ges också tillfälle att lära sig mer på arbetsplatsen – ett lärande som kan ta sig uttryck i rent hanteringsmässigt kunnande men som också kan innehålla tidsmässigt större möjligheter för sociala kontakter i och utanför arbetsplatsen. Till detta kommer, så länge könsmönstret i stora delar är som det är, att en arbetsgivare kan ha skilda förväntningar på en ung kvinnas respektive ung mans framtida huvudfokusering på arbetet och de facto premierar detta vid såväl rekrytering som befordran. Med detta är inte sagt att kvinnor ska ha lägre lön men att det ur ett arbetsgivarperspektiv är rimligt att den som fokuserar mest på sitt arbete har större möjligheter att få en god lön än en person med annat fokus – detta oavsett kön. Men råder de förhållanden mellan könen som råder och ska de lösas upp i ordentlig jämställd- het krävs att närvaro och fokuseringen på arbetet inte styrs av kön eller förväntningar på kön utan endast på individens prestationer i arbetet – något som i sin tur mer eller mindre kräver en jämställd relation. En ytterligare förklaring till löneskillnaderna, här avseende privatanställda tjänstemän, ges av regeringen41: det är större lönespridning i denna grupp. Tjänstemännen förhandlar också i högre utsträckning om sin lön individuellt, vilket ökar lönespridningen. Forskning visar dessutom att kvinnor är mer återhållsamma i sina löneanspråk jämfört med män. Därutöver antyder forskningen att kvinnor och män bedöms olika i en förhandlingssituation. Både kvinnor och män i chefsposition är mer återhållsamma med att tillmötesgå kvinnors löneanspråk och den negativa effekten för kvinnor som förhandlar mer aggressivt är större En annan faktor torde vara traditionens betydelse. Här kan vara värt att t.ex. erinra om att först beslutades om rätt till lika lön för män och kvinnor när det gäller alla statliga tjänster. Vidare, 1960 beslutade LO och SAF att slopa de särskilda kvinnolönetarifferna.42 2013/14:1 bil. 3 s. 23. 42För en ytterligare beskrivning se avsnitt 2.2.1 i bilaga 10 till vårt betänkande. Beträffande forskningsresultat om mäns och kvinnors konkurrensattityder se avsnitt 2.2.4 i bilagan. 4.3.2Mäns och kvinnors inkomster Män har högre sammanräknad förvärvsinkomst än kvinnor – av kvinnors 2011.43 En intressant grupp är åldersgruppen 25–där mäns inkomst låg på av kvinnors.44 I denna åldersgrupp är det färre män än kvinnor som studerar och många kvinnor har fått barn och är föräldralediga i större utsträck- ning än män. Skillnaden kan också ha betydelse för bl.a. senare val av deltid, framtida inkomstutveckling och pension. I åldersgruppen var skillnaden i förvärvsinkomst större mellan könen än skillnaden för dem i yrkesverksam ålder.45 Män hade 2011 högre förvärvsinkomster i alla decilgrupper utom den lägsta (figur 4.1). Källa: SCB (IoS) och egen bearbetning. Den reala inkomstutvecklingen har sett olika ut för olika inkomst- grupper –2011. För dem i lägsta inkomstgruppen har den varit , för dem i mittersta gruppen och för dem i högsta gruppen per år.46 Summeras effekten av dessa siffror över hela perioden blir skillnaderna markanta. De totalt sett ökade inkomstskillnaderna i –2011 har av regeringen förklarats med framförallt de ökade kapitalvinsterna och kapitalinkomsterna.47 Även om de ökat kan dock vid jämförelse inom EU konstateras att och hade de lägsta inkomskillnaderna 2011.48 Vi har tidigare berört löneskillnader. Dessa har förstås stark koppling till den sammanräknade förvärvsinkomst vi behandlat ovan. Skillnaderna i inkomst mellan män och kvinnor beror främst på att män i större utsträckning än kvinnor arbetar i yrken som ger högre inkomster, mer sällan arbetar deltid, har lägre sjuktal och är föräldralediga i mindre omfattning än kvinnor.49 Skillnader mellan könen i inkomst är dock lägre i än i EU-27 totalt.50 Förvärvsinkomsten har en stark koppling till den disponibla inkomsten. Mäns disponibla inkomst 2011 var högre än kvinnors. Över tid har den individuella disponibla inkomsten utvecklats något långsammare för män jämfört med kvinnor 20–. uppgick medianvärdet för mäns disponibla inkomst i förhållande till kvinnors till 132 och 2011 till 123. Detta beror i sin tur på männens långsammare ökning av arbetsinkomst.51 En del av den disponibla inkomsten för vissa utgörs av ekonomiskt bistånd, dvs. försörjningsstöd m.m. Bland de ensamstående som 2012 fick ekonomiskt bistånd var ensamstående män utan barn. var ensamstående kvinnor med barn.52 Bland de ensam- stående med barn förefaller männen ha betydligt bättre ekonomi. Den disponibla individuella inkomsten varierar med kön och ålder. Så t.ex. hade 2011 män eller äldre högre disponibel inkomst än kvinnor 20–. Allra lägst disponibel individuell inkomst hade sammanboende kvinnor ; cirka hälften av den 2012/13:100 bil. 2 s. 11. 2012/13:100 bil. 2 s. 7. 2012/13:100 s. 14 och s. 23. 2013/14:1 bil. 3 s. 28. disponibla inkomst som en kvinna i åldern 20–hade. Samman- boende män 80 eller äldre hade en disponibel inkomst som var högre än de sammanboende kvinnorna eller äldre.53 Män försörjer sig i högre grad än kvinnor på närings- och löneinkomster och i lägre grad än kvinnor på studiestöd, barnbidrag, underhållsbidrag, bostadsbidrag och föräldrapenning. Utrikes födda har lägre inkomster än inrikes födda. Det finns dock, inte förvånande, ett starkt samband med hur länge man vistats i . Generellt gäller också att utrikes födda män har högre inkomster än utrikes födda kvinnor. Vid jämförelse inom EU som tar sikte på personer med risk för fattigdom eller social utslagning kan bl.a. noteras att för del uppgår riskgruppen till av männen (EU-27, 23) och av kvinnorna (EU-27, 25).54 Svenska män kommer alltså särskilt väl ut i denna jämförelse. 4.3.3Mäns och kvinnors förmögenheter Att studera förmögenhet har blivit svårare efter 2007 eftersom sådana uppgifter inte längre samlas in av staten. Vi får därför huvudsakligen basera oss på uppgifter från detta år. De finansiella tillgångarna utgörs av bankkonton, aktier, fonder, obligationer, kapitalförsäkringar och andra finansiella instrument. Tillgångarna 2007 såg ut på följande sätt (figur 4.2): 2013/14:1 bil. 3 s. 29. 54Eurostat (). Vi ser bl.a. att de finansiella tillgångarna var relativt jämnt fördelade mellan könen i åldrarna . Vid jämförelse mellan könen bör dock beaktas att skatten vid avskaffandet var av den del som översteg för ensamstående och 3 miljoner för gifta och samboende (tillsammans). I åldrarna var nivåerna helt olika för män och kvinnor. Männens tillgångar växte för årskullarna fram till 90-åringarna. Kvinnornas blev i huvudsak mindre med ökad ålder. De finansiella tillgångarna var mycket ojämnt fördelade i befolk- ningen. Den tiondel av befolkningen som hade störst finansiella tillgångar stod för av dem . Den rikaste hundra- delen ägde . Det var stor skillnad i finansiella tillgångar avhängigt i vilken kommun man bodde. Men mönstret att män hade större tillgångar än kvinnor gällde; män hade större medianvärde än kvinnor i 260 av landets 290 kommuner. Förmögenheten för en person i var 15 gånger större än för en person i . För männen var skillnaden lägre än för kvinnor; mäns relation var 12 till 1 och kvinnors 19 till 1.57 Finansiella tillgångar finns bl.a. i aktier och här har vi tillgång till mer aktuella uppgifter. 2012 hade män ett totalt aktieägande på i bolag noterade på svensk marknadsplats, kvinnors 55Se även och . 56Siffran var snarlik den i , . 57SCB (FS) och egna beräkningar. SOU 2014:6 Mäns skilda villkor av männen hade aktier och av kvinnorna. Största aktieägandet bland männen fanns i åldersgruppen 65–.