sou · H2B37 · 2014-02-14 00:00:00 — Såvitt avser personer som har dömts för brott redovisas tingsrättens domslut oavsett om domen har vunnit laga kraft eller om den har överklagats. Eventu- ella ändringar i högre instans beaktas alltså inte. Om en person har lagförts för flera brott i en dom eller ett beslut redovisas endast det brott som har strängast straffskala, det s.k. huvudbrottet. Detta innebär att det kan förekomma lagföringar för vapenbrott som inte framgår av statistiken. Av lagföringsstatistiken framgår att antalet lagföringsbeslut för vapenbrott (alla grader ingår) har fluktuerat något (var det 810 lagföringsbeslut och var det 838 lagföringsbeslut) men att antalet lagföringsbeslut i genomsnitt varit 838 beslut . Den siffran kan jämföras med att det dömts till fängelse för vapen- brott som huvudbrott i 184 domar medan det döm- des till fängelse i 155 fall. I genomsnitt har det dömts till fängelse för vapenbrott som huvudbrott i knappt 136 fall . Inte heller av lagföringsstatistiken eller statistiken över fängelsedomar uppdelat på huvudbrott framgår i vilken utsträck- ning brotten har bedömts som grova eller av normalgraden. 3.4.2Vapenbrott som inte framgår av den officiella kriminalstatistiken Statistiska uppgifter innebär med nödvändighet att verkligenheten förenklas något för att möjligöra en hanterbar mängd fakta som kan jämföras. Förenklingarna innebär, som nämnts, t.ex. att endast de vapenbrott som har utgjort huvudbrott framgår av stati- Bakgrund och nuvarande ordning Som vi kommer att redogöra för närmare nedan (se avsnitt 4.2.5) innebär även regler och principer om brottslighetskonkurrens att inte alla brott som begås framgår av den officiella kriminal- statistiken som Brå redovisar. Exempelvis innebär ett vapenbrott som övergår i en förberedelse till grovt rån att det inte döms för vapenbrott utan enbart för förberedelse till grovt rån. Också detta bidrar till att statistiken inte ger en fullständig bild av antalet förö- vade vapenbrott. Detta förhållande får även viss betydelse för den kostnads- och konsekvensanalys som redovisas nedan (se kapitel 5). Av en promemoria som har upprättats av framgår hur straffen för brott mot vapenlagen har utvecklats (promemoria upprättad av , Kriminalpolitiska enheten, ). Av promemo- rian framgår även antalet domar uppdelat på de olika graderna grova vapenbrott och ej grova vapenbrott (varmed avses brott av normalgraden, ringa vapenbrott och oaktsamhetsbrott). I den offici- ella brottsstatistiken redovisas – som nämnts ovan – alla brott mot vapenlagen och mot vapenförordningen som en sammanslagen kate- gori varför särskilda data har inhämtats från Brå inför upprättandet av promemorian. Uppgifterna i promemorian avser fällande domar i tingsrätt och hänsyn har inte tagits till om domslutet har vunnit laga kraft eller inte. Uppgifterna avser domslut med vapenbrott som huvudbrott. Fall där domslutet avser vapenbrott såväl som andra grövre brott ingår således inte i den statistik som redovisas nedan. Inte heller ingår fall där vapenbrottet konsumeras av annan brottslighet. På- följden för ett vapenbrott kan avse andra brott som lagförts genom samma dom. Med hänsyn till reglerna om straffmätning vid fler- faldig brottslighet kan man dock anta att huvuddelen av straffet i normalfallet är hänförligt till vapenbrottet. Bakgrund och nuvarande ordning Antalet strafförelägganden och åtalsunderlåtelser avseende ej grova vapenbrott har uppgått till knappt 400 stycken . av dessa avser strafförelägganden medan avser åtalsunderlåtelser. Antalet domar avseende ej grova vapenbrott som huvudbrott uppgår också till ungefär 400 domar , varav det i knappt 55 fall har dömts till fängelse (avser statistik för perioden –2012). Lite mindre än en sjättedel av domsluten avser alltså fängelsepåföljder och den genomsnittliga strafftiden ligger, som framgår av diagram 2, mellan fängelse . Den vanligaste påföljden för denna typ av brott är böter, vilket dömts ut i mer än hälften av fallen. Andra relativt vanliga påföljder är villkorlig dom och skydds- tillsyn, vilka ibland döms ut i kombination med andra påföljder. Diagram 1 Fördelning av lagföringsbeslut i fall där vapenbrott ej grova brott är huvudbrott, åren 2006–2012 Bakgrund och nuvarande ordning Diagram 2 Genomsnittligt utdömd strafftid i fall där vapenbrott ej grova brott är huvudbrott När det gäller grovt vapenbrott framgår det av statistiken att antalet domslut avseende sådana brott uppgår till ett knappt hundratal varav de flesta, , avser fängelsepåföljder. I genom- snitt har det dömts till fängelse för grovt vapen- brott i 79 fall . Skyddstillsyn förkommer i en knapp sjättedel av fallen och kan i vissa fall vara kombinerad med kontraktsvård, samhällstjänst eller med fängelse (max avser en kombi- nation med fängelse). Enstaka fall av grova vapenbrott har hante- rats genom strafförelägganden (eller åtalsunderlåtelser). Diagram 3 Fördelning av utdömda påföljder (i domslut) i fall där grovt vapenbrott är huvudbrott, åren 2006–2012 Bakgrund och nuvarande ordning Den genomsnittligt utdömda fängelsetiden ligger runt 10 månader. De allra flesta, , döms till fängelsetider upp till . förekommer det dock ett antal fall där strafftiden över- stiger 18 månader. Merparten av domarna i den första stapeln i dia- gram 5 nedan avser domar på fängelse även om fäng- elsepåföljder under straffminimum för grovt vapenbrott också före- kommer. Diagram 4 Genomsnittligt utdömd strafftid i fall där grovt vapenbrott är huvudbrott Diagram 5 Utdömda strafftider i fall där grovt vapenbrott är huvudbrott, åren 2006–2012 Mer än 12 Mer än 18 högst 9 mindre än 12 Bakgrund och nuvarande ordning Dödligt våld inom kriminella konflikter Av promemoria framgår vidare att antalet fall av dödligt våld inom ramen för kriminella konflikter har ökat kraftigt och fram (även dessa uppgifter härrör från Brå). De fall som sker inom ramen för s.k. kriminella konflikter handlar exempelvis om brott som har sin upp- rinnelse i narkotikaskulder, eller i uppgörelser med koppling till annan brottslig verksamhet eller jakt på status i kriminella nätverk. Antalet fullbordade dödliga våldsbrott förövade utomhus med ille- gala skjutvapen har blivit fler , liksom antalet fall utan synbar koppling till alkohol (Brå rapport 2011:5, Det dödliga våld- ets utveckling, s. 8). I genomsnitt är av gärnings- personerna vid dödligt våld kriminellt belastade . Krimi- nellt belastade gärningspersoner är särskilt vanliga vid det våld som begås mellan bekanta utanför familjen (i –2011 s. 59). De fall av dödligt våld som har kategoriserats som förövat inom kriminella konflikter har ökat med sedan 1990- talet. Totalt sett handlar det dock om små tal, omkring 40 sådana brott åren 1990–1996 och omkring 70 fall –2008. (Brå rapport 2011:5, Det dödliga våldets utveckling, s. 51). Diagram 6 Antalet fall av dödligt våld inom kriminella konflikter, åren 1990–2010 Bakgrund och nuvarande ordning Diagram 7 Jämförelse av antalet fall av dödligt våld inom kriminella konflikter, åren 1990–1999 och 2000–2009 3.5.1Åklagarmyndighetens genomgång av praxis genomförde –2006 en praxis- genomgång för att inventera straffnivåerna för vapenbrott. Det har inte genomförts någon likande genomgång därefter, men nedan i avsnitt 3.5.2 finns en sammanfattning av den genomgång av praxis som förevarande utredning har gjort avseende perioden – . Inom drevs ett projekt med inriktningen att analysera domar avseende de illegala vapeninnehav som anses innebära en särskilt hög risk för att vapnen ska komma till brottslig användning, det vill säga innehav av enhands- och automatvapen. Granskningen gällde framförallt grunderna för om brott rubricera- des som vapenbrott av normalgraden eller grovt vapenbrott samt att göra en analys av straffmätningspraxis. Inom projektet genom- förde en praxisgenomgång av närmare 150 Bakgrund och nuvarande ordning tingsrätts- och hovrättsavgöranden (RättsPM 2007:5 och 2007:6). Sammanställningen bygger dels på refererade rättsfall, dels på inhämtade hovrätts- och tingsrättsdomar. Förteckningen ger enligt promemorian dock inte en fullständig bild över alla avgöranden rörande vapenbrott och grovt vapenbrott. Detta beror främst på att ett stort antal vapenbrott förekommer tillsammans med annan om- fattande grov brottslighet och att de särskilda vapenbrottsfrågorna mera sällan behandlas närmare i domar avseende andra typer av grova brott. Av genomgången framgår att det finns en stor likformighet när det gäller straffvärdebedömningen för grova vapen- brott och att påföljden för grovt vapenbrott regelmässigt stannar vid eller endast obetydligt överstiger straffminimum på sex måna- ders fängelse. Följande hovrättsdomar utgör exempel på en sådan straffmätning. I rättsfallet RH 1998:76 dömdes den tilltalade för grovt vapenbrott bestående i innehav (på restaurang) av en skarp- laddad Magnumrevolver kaliber .357. Påföljden bestämdes till fäng- else . Ett annat exempel på straffmätningen ger rätts- fallet RH 2004:100 där den tilltalade i sin bostad innehaft ett laddat avsågat hagelgevär, kaliber 16. Hovrätten dömde den tilltalade för grovt vapenbrott till fängelse . I rättsfallet RH 2004:102 dömdes den tilltalade för grovt vapenbrott bestående i att under bilfärd ha innehaft ett avsågat hagelgevär med ammunition (vapnet inte laddat, okänd kaliber). Hovrätten bestämde påföljden till fäng- else . I sammanställningen finns även flera domar där högre straff har dömts ut. I ett fall dömdes den tilltalade till fängelse och för grovt vapenbrott (jämte grovt olaga hot och framkall- ande av fara för annan) genom att ha innehaft en skarpladdad pistol, kaliber , i en villa. Vapnet hade använts vid ett hot innebärande att mantelrörelse gjordes och i samband med tumult avlossades ett skott av våda (, dom , mål nr B 6597-04). Samma påföljd bestämdes i ett annat fall där en tilltalad burit en skarpladdad pistol, kaliber , på en restaurang och även be- gått ett olaga hot med hjälp av vapnet (Hovrätten för , dom , mål nr B 2439-05). I ett fall som avsåg inne- hav av två automatkarbiner med tillhörande skarp- laddade magasin i en väska utdömdes ett fängelsestraff och (och det beslutades även om utvisning av den till- talade; se RH 2004:99). Bakgrund och nuvarande ordning 3.5.2Genomgång av praxis mellan och Som angetts ovan har utredningen genomfört en praxisgenomgång avseende cirka 70 domar som meddelats till (hovrättsdomar med tillhörande underrättsdomar, varav endast en dom har refererats i RH). När slutsatser dras av materialet bör viss försiktighet iakttas. Det beror dels på att det kompletta processmaterialet inte har gåtts igenom, dels på att det inte i alla fall går att utläsa straffvärdet för enskilda vapenbrott när domen även omfattar annan brottslighet och dels på att det av vissa domar antyds att domstolen har dömt på ett visst sätt utifrån hur åklagaren har valt att utforma sin talan. Vidare finns det tecken på att hovrätten i några fall har saknat möjlighet att skärpa ett visst utmätt straff på grund av att det endast har varit den tilltalade som har överklagat domen. Med detta sagt har vi ändå kunnat se följande tendenser i det genomgångna materialet när det gäller domstolarnas straffvärdebedömningar för vapenbrott (sam- manställningen bifogas betänkandet, se bilaga 3). För ringa vapenbrott döms ofta när fråga är om elpistol, tårgas- spray och fall där innehav inte hade varit tillståndspliktigt om den tilltalade hade varit . I några fall då den tilltalade har haft licens, men inte förnyat den eller inte har ansökt om licens efter förvärv av nytt eller ytterligare vapen har gärningen också bedömts som ringa (men det finns även exempel på att sådana gärningar har bedömts som vapenbrott av normalgraden). Som ringa fall av vapenbrott bedöms normalt även innehav av obrukbara vapen och fall där risken för att vapnet ska komma till brottslig användning bedöms som mycket ringa eller i princip obefintlig. Såsom vapenbrott av normalgraden med lågt straffvärde har t.ex. bedömts gärningar där den tilltalade har hittat ett vapen eller ammu- nition, men inte kontaktat polisen för att lämna in vap- net eller ammunitionen, om innehavet har varit kortvarigt (se t.ex. , dom , mål nr B 4939-12). Även innehav av hagelgevär samt vapen som erhållits genom arv har bedömts som vapenbrott av normalgraden med ett straffvärde om ungefär fängelse i två–. Närmare gränsen till straffmini- mum för grovt vapenbrott har funnits gärningar som innebär inne- hav av revolver med tillhörande skarp ammunition, men som har förvarats i den tilltalades bostad eller i källarutrymme som tillhör bostaden (se t.ex. Hovrätten för , dom Bakgrund och nuvarande ordning 2013, mål nr B 2711-13). Straffvärdet har i dessa fall bedömts till fängelse i fyra–(men i de fall straffvärdet har bedömts uppgå till fängelse bör påpekas att åtalet även har om- fattat viss annan brottslighet även om den inte bedöms ha påverkat det utmätta straffet i någon större omfattning). Grovt vapenbrott med ett straff motsvarande fängelse i sex måna- der utgörs av gärningar som omfattar innehav av ett vapen (pistol eller avsågat hagelgevär) med tillhörande ammunition som förva- rats i bostaden och i några fall på allmän plats. I flera av de domar där straffet har stannat på fängelse har det funnits omständigheter att beakta i mildrande riktning, såsom att den tilltalade varit under , att personen i domen utvisas från lan- det och hamnar på spärrlistan för Schengenområdet eller att straffet av andra personliga skäl hänförliga till den tilltalade bedöms kunna stanna vid fängelse . Hur mycket dessa omständig- heter har påverkat bedömningen framgår inte av domarna, men detta tyder på att domstolarna i själva verket har bedömt att dessa gärningar har ett högre straffvärde än fängelse . När det gäller rubriceringen av gärningen som grovt brott har dom- stolarna i förekommande fall hänvisat till att det varit fråga om livsfarliga, skarpladdade vapen som innehafts på allmän plats. Ofta anges att vapnet saknat lagligt användningsområde. I något fall har den tilltalade varit berusad eller narkotikapåverkad, varvid dom- stolen även hänvisat till att den tilltalade får anses ha haft nedsatt omdömesförmåga. Liknande innehav, men där förmildrande omständigheter sak- nats, har ofta bedömts ha ett något högre straffvärde, närmare be- stämt fängelse i åtta–(men då har åtalen i flera fall även omfattat annan brottslighet). Domstolarna har i flera domar hän- visat till att den tilltalade har uppgett sig vara hotad, vilket ofta har påverkat bedömningen av gärningen i skärpande riktning då detta bedömts innebära en ökad risk för att vapnet ska komma till brotts- lig användning. Här bör emellertid anmärkas att just ett påstående från en tilltalad om att ett skjutvapen har innehafts i skyddssyfte på grund av en hotbild har godtagits som en inte uppenbart obefogad invändning. Gärningen rubricerades med hänsyn till detta och till typen av vapen som vapenbrott av normalgraden (se Hovrätten för , dom , mål nr B 528-13). Det är således inte helt självklart vilken betydelse frågan om vapen som innehas i skyddssyfte ska få vid bedömningen av vapenbrott. Bakgrund och nuvarande ordning Grova vapenbrott där det straff som har dömts ut har uppgått till fängelse omfattar bl.a. innehav av ett avsågat hagel- gevär med tillhörande ammunition dels i ett olåst källarförråd i ett flerfamiljshus, dels i personbil på allmän plats samt överlåtelse av samma vapen och 13 stycken tillhörande skarpa hagelpatroner (se Hovrätten över och , dom , mål nr B 1609-13). Samma straff dömdes ut för ett innehav av en halv- automatisk pistol med tillhörande skarp ammunition på allmän plats. I det sistnämnda fallet bar den tilltalade skyddsväst när han greps av polisen, vilket av domstolen togs till intäkt för att det före- legat stor risk för att vapnet skulle komma till brottslig användning (se Hovrätten för , dom , mål nr B 1960-13). Ett innehav av en halvautomatiskt pistol och sex tillhörande skarpa patroner av modell hålspetskulor har bedömts som grovt vapenbrott med ett straffvärde uppgående till fängelse . Av domstolens motivering framgår bl.a. att vapnet innehafts på allmän plats och på en svartklubb där det vistats ett hundratal personer och att ammunitionen varit av extraordinärt slag. Vapnet har vidare förvarats i den tilltalades byxlinning och därmed varit lättåtkomligt för honom. Den tilltalade har även varit alkoholpåverkad och det har varit uppenbart att fara för att vapnet ska komma till brottslig användning har förelegat (se Hovrätten över och , dom , mål nr B 597-13). Även ett innehav av en automatkarbin och en k-pist i bostaden har bedömts ha ett straff- värde som uppgår till fängelse . Den tilltalade har i målet uppgett att det finns en hotbild mot honom utan att det utvecklats närmare i domen (se Hovrätten för , dom , mål nr B 528-13). I mål som har gällt innehav av flera vapen (med tillhörande ammunition) som saknat lagligt använd- ningsområde har fängelsestraff och dömts ut (se dom , mål nr B 3977-12 och Hovrätten över och , dom , mål nr B 908-12). I ett mål har en tilltalad innehaft och förvarat två halvautoma- tiska pistoler, varav det i en av pistolerna fanns ett magasin med sju patroner, i ett källarutrymme. Han har därefter överlåtit pistolerna till andra. Domstolen angav i domskälen att den tilltalade bedöm- des ha haft en central roll i samband med överlåtande av flera vapen som saknar legalt användningsområde. Bakgrund och nuvarande ordning fängelse och (se Hovrätten för , dom , mål nr B 4296-12). I ett annat mål som avsåg innehav av flera vapen (en revolver, ett kulgevär och ett dubbelpipigt hagelgevär med avsågade kolvar och pipor) med tillhörande ammunition och som vart och ett var av farlig beskaffenhet, framgick av utredningen att vapnen var svart- målade respektive tejpade på blanka delar för att vara mindre iögonen- fallande. Vapnen var funktionsdugliga och påträffades lätt åtkom- liga hemma hos den tilltalade. Åtalet omfattade även ett vapenbrott av normalgraden avseende innehav av ett skarpladdat skjutvapen och det samlade straffvärdet bedömdes uppgå till fängelse och (se , dom , mål nr B 2997-13). Vid ett innehav av ett mycket stort antal vapen (nitton stycken luftgevär, ett gevär, en gevärspipa, en pistol med magasin, en enkel- skottspistol, två kulgevär, två hagelgevär, tre revolvrar, fyra pisto- ler, tre kombinationsgevär) och ytterligare ett innehav som om- fattade flera vapen har det samlade straffvärdet ansetts uppgå till fängelse (åtalet omfattade även ett vapenbrott av normal- graden, brott mot lagen om brandfarliga och explosiva varor, grovt rattfylleri, rattfylleri och olovlig körning). Den tilltalade hade en reparationslicens och därmed rätt att inneha ett visst antal vapen och ammunition, men licensen förutsatte att det var fråga om legala vapen. Inga av de beslagtagna vapnen var registrerade i vapenregist- ret och två vapen hade bortslipade tillverkningsnummer. Repara- tionslicensen har därmed inte gällt för vapnen ifråga. Såsom straff- värdeskärpande omständigheter angav domstolen att det har varit fråga om en större mängd livsfarliga vapen, i flera fall laddade, som förvarats utan några som helst skyddsåtgärder. Det har också varit fråga om ett innehav som varat (se Hovrätten för , dom , mål nr B 2044-13). Slutligen har straffvärdet för ett innehav av ett flertal vapen med tillhörande ammunition bedömts uppgå till fängelse och . Innehavet, som pågick , omfattade fyra automatkarbiner, en k-pist, ett kulgevär, ett kulgevär med kikar- sikte, två ljuddämpare och en stor mängd patroner i olika kaliber. Flera omständigheter gjorde enligt domstolen att brottet var allvar- ligt. För det första var det fråga om flera livsfarliga vapen utan lagligt användningsområde och en mycket stor mängd tillhörande ammuni- tion. Vapnen hade dessutom varit placerade i direkt anslutning till tillhörande patroner och ljuddämpare, vilket kan jämställas med att Bakgrund och nuvarande ordning de varit skarpladdade. Det var uppenbart att avsikten hade varit att föremålen skulle komma till brottslig användning. I skärpande rikt- ning talade även den omständigheten att den tilltalade hade förvarat föremålen i över och hade varit beredd att förvara dem i ytterligare cirka , om inte brottet hade upptäckts. Före- målen hade inledningsvis förvarats i ett källarförråd tillhörande den tilltalades brors lägenhet i ett flerbostadshus och därefter (i åt- minstone ) i en för ändamålet inköpt bil. Bilen hade parkerats på en allmän gata i och polisen genom- förde en husrannsakan i bilen efter att boende i närområdet iakt- tagit att bilen varit parkerad på platsen . Sättet som vapnen och ammunitionen förvarats på hade enligt domstolens upp- fattning medfört en risk för spridning av dem även utanför den till- talades och hans uppdragsgivares kontroll och därmed fanns en risk för att vapnen skulle kunna användas för brottsliga ändamål också av andra personer. Även om den tilltalade varken hade använt eller hade tänkt använda föremålen själv och inte heller gjort någon på förvaringen konstaterade hovrätten att han genom sin befattning med föremålen haft en inte oviktig roll för tillgången till illegala vapen i samhället (se RH 2013:15). Även om man – som framhållits ovan – bör vara försiktig när man drar slutsatser av materialet, anser vi att det av den genomgång av praxis från och av de statistiska uppgifter som redogjorts för ovan ändå framgår att praxis för grova vapenbrott har skärpts något vid en jämförelse med det resultat som erhöll vid den genomgång som myndig- heten genomförde avseende åren 2004–2006. Det går inte att med någon grad av säkerhet uttala sig om skälen för att straffen för vapenbrott tycks ha blivit högre men en förklaring skulle kunna vara att vapenbrotten har blivit grövre och en annan förklaring kan vara att domstolarna gör en mer diffe- rentierad straffmätning numera. Det kan också bero på en kombi- nation av de två faktorerna eller vara en ren slump. Bakgrund och nuvarande ordning 3.6Skälen för att skärpa straffet för allvarliga vapenbrott Som framgått av den redovisning av statistik över vapenbrotten som gjorts ovan hittar man inte ett klart stöd för att skärpa synen på vapenbrott enbart genom att se till statistiska uppgifter. Det saknas således tillräckligt statistiskt underlag för slutsatsen att vapen- brotten i landet har blivit fler och grövre. Det finns inte heller forskning som entydigt visar att kriminalisering och skärpta straff leder till mindre kriminalitet. Man kan då fråga sig om det finns andra skäl för att skärpa straffen för de allvarliga vapenbrotten. Skälen står framförallt att finna i samhällets skärpta syn på all- varliga våldsbrott (se t.ex. SOU 2008:85 s. 246 ff.) och i det faktum att det finns indikationer på att vapen förekommer i allt större ut- sträckning i landet, särskilt i kriminella kretsar (se bl.a. rapporten av illegala skjutvapen, Polisens och Tullens del- redovisning, s. 4). Vapenbrotten tillhör i och för sig inte kategorin allvarliga våldsbrott, men risken för att allvarliga skador ska uppstå vid våldsbrott är större om brottet utförs med hjälp av vapen än om vapen inte förekommer. har varit förhållandevis förskonat från sådana allvarliga skjutningar där en gärningsman med skjutvapen har gått till attack mot okända personer, såsom t.ex. vid skolskjutningar av den typ som framförallt har drabbat , men även t.ex. . I har inte heller utförts något terroristbrott av den typ som t.ex. drabbade då bl.a. sköt ihjäl 69 personer på ön . Det har dock utförts allvarliga brott med skjutvapen även i , bl.a. det s.k. Flink-fallet (NJA 1995 s. 48), skjutningen vid restau- rang i (NJA 1996 s. 27) och även mord och mordförsök genom ett flertal skjutningar av nu (HD slutligt beslut i mål nr B 2687-13). har det även före- kommit ett stort antal skjutningar som förmodas utgöra uppgörel- ser mellan kriminella gäng.