sou · H2B352 · 2014-07-03 00:00:00 — förelägganden i artikel 27?................................................... 29.4.1 skyldighet att underrätta 29.4.2 rätt att förelägga ett företag att kontakta potentiella köpare ................... Byte av styrelse och verkställande ledning ......................... 29.6.1 Förutsättningar för ingripande ................................ 29.6.2 Formen för ingripande och den tillfällige 29.6.3 Förvaltarens skyldigheter......................................... 29.6.4 Vem som ska kunna utses till förvaltare.................. 29.6.5 Tiden för förvaltningen ............................................ Förändrade kallelseregler vid kapitalökning....................... Samordning vid ingripanden i en koncern.......................... Nedskrivning eller konvertering av kapitalinstrument Beslut om nedskrivning eller konvertering......................... 30.2.2 Underrättelse till resolutionsmyndigheten ............. Värdering för att uppskatta behovet av nedskrivning Åtgärder för att skriva ned eller konvertera och Några särskilda förutsättningar för konvertering .............. Nedskrivning och konvertering i koncerner ...................... Beslut om nedskrivning och konvertering är Tillämpning på gruppnivå .................................................... Offentliggörande av administrativa sanktioner .................. Sekretess och informationsutbyte ............................. Sekretess hos vissa myndigheter och personer................... 32.2.1 Resolutionsdirektivets innehåll rörande sekretess.. 32.2.2 Utgångspunkter för den fortsatta bedömningen .... 32.2.3 Sekretess till skydd för allmänna intressen.............. 32.2.4 Sekretess till skydd för enskilda intressen............... 32.2.5 Undantag från sekretess ........................................... Sekretess för andra än de som omfattas av OSL och 32.4.1 Resolutionsdirektivets innehåll om 32.4.2 Utbyte av information inom myndigheten m.fl. .... 32.4.3 Utbyte av information med myndigheter och andra personer inom EES......................................... 32.4.4 Utbyte av information med myndighet i Överträdelser av tystnadsplikt ............................................ Om resolutionsdirektivets innehåll .................................... 33.1.1 Åtgärdernas karaktär ................................................ Skälen för kommitténs förslag ............................................ 33.2.2 Överklagande av beslut om krisavvärjande åtgärder och resolutionsåtgärder ............................. Konsekvenser av kommitténs förslag ........................ Kravet på konsekvensanalys ................................................ 35.1.1 Genomförande av EU-direktiv ................................ 35.1.2 Förslagen syftar till minskade Konsekvenser för företagen ................................................ Konsekvenser för myndigheter och domstolar.................. Bilaga 1 Kommittédirektiv 2011:6 Bilaga 5 och rådets direktiv /59/EU .1527 Finansiella kriser kan leda till betydande samhällsekonomiska kost- nader eftersom tillgång till det finansiella systemets grundläggande funktioner – betalningsförmedling, kapitalförsörjning och hantering av risk – är nödvändiga för att ekonomin ska fungera. En finansiell kris kan utlösas genom att ett systemviktigt företag fallerar. Ett företag kan vara systemviktigt för att det bedriver verksamhet som är kritisk för någon av det finansiella systemets funktioner eller för att dess fallissemang ger upphov till betydande spridningseffekter. För att förhindra att en finansiell kris ska sprida sig har stater tvingats gripa in och rädda systemviktiga företag. Ofta har en sådan räddning behövt ske till förmånliga villkor för företagets långivare och ibland också dess ägare. Dessutom kan förväntningar om en statlig räddning leda till att systemviktiga företag kan ta högre risker och få billigare finansiering, vilket kan öka riskerna för en finansiell kris framöver och leda till en sned- vridning av konkurrensen. Därför behövs ett alternativt förfarande för att rekonstruera eller avveckla systemviktiga företag på ett sätt som inte riskerar att utlösa en finansiell kris och som innebär att företagets ägare och lånefinansiärer får bära kostnader som ankommer på dem till följd av företagets fallissemang. Ett sådan förfarande kallas resolution. respektive antog Europapar- lamentet och ministerrådet slutligt och rådets direktiv om inrättande av en ram för återhämtning och resolution av kreditinstitut och värdepappersföretag(resolutionsdirektivet). Resolutionsdirektivet utgör ett ramverk för resolution av kredit- institut och värdepappersföretag, samt företag som ingår i samma koncern som sådana företag. Direktivet syftar inte bara till att ge möjligheter att rekonstruera eller avveckla ovan nämnda företag utan ett annat syfte med ramverket är att undvika att enskilda företag hamnar i problem som kan framtvinga resolution. Resolutions- direktivet innehåller därför bestämmelser rörande resolution, för- beredelser för ett sådant förfarande och förebyggande tillsyns- åtgärder. I detta betänkande föreslås ett införlivande av resolutionsdirek- tivet i svensk rätt. Detta föranleder, förutom ett antal ändringar i befintliga lagar, två helt ny lagar som ska ersätta stödlagen : en ny lag om resolution och en ny lag om förebyggande stat- ligt stöd till solida kreditinstitut. Kommittén lägger även förslag rörande stabilitetsfonden och stabilitetsavgiften.1 Resolutionsdirektivet innehåller som nämnts bestämmelser som rör det krisavvärjande arbetet. Till detta räknas både förberedelser för resolution och rena tillsynsåtgärder. Nya krav ska ställas på upprättandet av så kallade återhämtningsplaner och resolutions- planer. Det ska också vara möjligt att kräva att företag avlägsnar hinder för en effektiv resolution. Till det krisavvärjande arbetet räknas även så kallade tidiga ingripanden, inklusive tillsättandet av en tillfällig förvaltare. Tidiga ingripanden handlar om att ge till- synsmyndigheterna möjligheter att förhindra att en försämring av ett företags finansiella ställning fortgår ända till dess att resolution är enda alternativet. Med undantag för tillsättandet av en tillfällig förvaltare, ryms dessa ingripanden inom de ingripanden som kan göra . Det ska även finnas möjlighet att i krisavvärjande syfte skriva ned och konvertera skulder som får räknas in i kapitalbasen och ställa krav på att företag har tillräckligt mycket nedskrivningsbara skulder. Med undantag för resolutions- planeringen anser kommittén att bör vara ansvarig myndighet i för det krisavvärjande arbetet. Detta för att undvika en situation med i princip två myndigheter med tillsynsansvar som annars skulle kunna uppstå. 1 För en längre beskrivning av resolutionsdirektivet och kommitténs förslag till införlivande hänvisas till kapitel 4. Det grundläggande syftet med resolution är att rekonstruera eller avveckla finansiella företag som fallerar, dvs. hamnar i kris, utan betydande störningar och avbrott i samhällsviktig verksamhet. Resolution ska alltså kunna inledas som ett alternativ till konkurs eller likvidation. En resolutionsmyndighet ska vara ansvarig för förfarandet och för att se till att ändamålen med förfarandet, i första hand att motverka allvarliga störningar i det finansiella systemet, uppnås på bästa sätt. Kommittén bedömer att , som är stödmyndighet, är lämplig som resolutionsmyndighet. När ett företag försätts i resolution övergår kontrollen över företaget till resolutionsmyndigheten. Resolutionsbeslutet medför också ett antal andra rättsverkningar, som utmätningsförbud. får även rätt att exempelvis stoppa fullgö- rande av avtal eller kräva fullgörande. Ett huvudskäl till att försätta ett fallerande företag i resolution är att det bedriver verksamhet som måste fortgå om inte det ska uppstå en allvarlig störning i det finansiella systemet. Därför behö- ver verksamheten antingen överföras till en finansiellt stark aktör eller så behöver företaget rekonstrueras. För detta ändamål finns fyra så kallade resolutionsverktyg: -Försäljningsverktyget som innebär att resolutionsmyndigheten ska kunna sälja inkråm och aktier i ett företag under resolution till en privat förvärvare. -Broinstitutsverktyget som innebär att resolutionsmyndigheten ska kunna överföra inkråm eller aktier från företaget under resolution till ett tillfälligt upprättat broinstitut som kontrolle- ras av resolutionsmyndigheten. -Avskiljandeverktyget som innebär att resolutionsmyndigheten ska kunna överföra inkråm som inte lämpar sig för omedelbar avyttring till ett särskilt upprättat tillgångsförvaltningsbolag som i stället avvecklar verksamheten . Detta verktyg får endast tillämpas i kombination med något annat resolutions- verktyg. -Skuldnedskrivningsverktyget som innebär att resolutionsmyndig- heten ska kunna dels skriva ned skulder i ett företag under resolution, dels konvertera skulder till aktier. Skulder kan kon- verteras till aktier i såväl företaget under resolution som i dess Konvertering kan också ske till aktier i ett bro- institut eller ett tillgångsförvaltningsbolag. Som en förutsättning för att kunna använda verktygen har resolu- tionsmyndigheten ett antal befogenheter att ingripa mot ett företag i resolution, och dess ägare och lånefinansiärer. Under vissa omständigheter kan dessa befogenheter även användas själv- ständigt, utan koppling till ett visst instrument. Innan resolutionsmyndigheten använder något verktyg eller befogenhet som kan leda till att någon borgenär drabbas av förlus- ter ska resolutionsmyndigheten vidta åtgärder som innebär att ägarna bär förluster först, och fullt ut. Detta görs i syfte att behålla den prioritetsordning som hade tillämpats om företaget i stället satts i konkurs. Resolution medför ingripanden i enskildas rättigheter. Av detta skäl finns det ett antal bestämmelser som begränsar och ställer krav på resolutionsförfarandet i syfte att upprätthålla ett grundläggande egendomsskydd för olika intressenter. Ett viktigt inslag i dessa är att det alltid ska göras en bedömning av om någon ägare eller bor- genär har fått ett sämre ekonomiskt utfall än vid en konkurs eller likvidation. Om detta inträffar har den drabbade rätt till ersättning. Användning av statliga medel och resolutionsreserven Även om staten som huvudregel ska använda skuldnedskriv- ningsverktyget för att kapitalisera företag under resolution så kan det vara nödvändigt att tillföra externa medel i form av statligt stöd för att resolutionen ska lyckas. Ett skäl till detta är att skulder, trots krav på nivån på nedskrivningsbara skulder, kan behöva undantas från nedskrivning och konvertering av systemsta- bilitetsskäl. För att kunna finansiera statligt stöd i samband med resolu- tionsåtgärder ställer direktivet krav på att ett särskilt finansierings- arrangemang för resolution ska upprättas. Det ska finansieras av avgifter som betalas av de företag som kan bli föremål för resolu- tion. Användningen av finansieringsarrangemangen omgärdas av särskilda regler. I finns två olika system för finansiering av offentliga ingripanden i problemdrabbade finansiella institut, dels stabilitetsfonden som kan användas för att ge stöd till kreditin- stitut om det bedöms nödvändigt för att motverka allvarliga störningar i det finansiella systemet, dels insättningsgarantifonden som används för att finansiera skyddet av insättningar. För att främja en så effektiv och flexibel finansiering av statliga ingrip- anden som möjligt föreslår kommittén att statliga insatser i sam- band med generella finansiella kriser respektive vid kriser i enskilda finansiella institut ska finansieras ur tre separata fonder. Statliga åtgärder rörande företag under resolution ska huvudsakligen finansieras med medel ur en nybildad resolutionsreserv. Statliga stödåtgärder som vidtas i förebyggande syfte i förhållande till före- tag som inte är föremål för resolution (t.ex. garantier och kapital- tillskott till solventa institut;) ska finansieras med medel ur stabilitets- fonden. Insättningsgarantifonden ska användas för att finansiera ersättningar från insättningsgarantin samt det skydd som insättare åtnjuter i resolution. Kommittén föreslår även hur avgifter till resolutionsreserven ska utformas och att avgiften till stabilitets- fonden tas bort. Vidare föreslås en uppdelning av medlen i stabilitets- fonden mellan den nya resolutionsreserven och den modifierade stabilitetsfonden. Direktivet innehåller dock begränsningar för användningen av resolutionsreserven och andra statliga medel i resolution. Ett krav för att få tillföra offentliga medel är att ägare och borgenärer har fått sina fordringar nedskrivna eller konverterade med motsvarande av företaget totala skulder och egna kapital. Alterna- tivt kan kravet beräknas som att ägare och borgenärer har bidragit med motsvarande av företagets riskvägda tillgångar. För att få beräkna kravet på sistnämnda sätt krävs dock bl.a. att resolutionsreserven uppgår till av de garanterade insättningarna. För att svenska myndigheter ska ha så stor handlingsfrihet som möjlighet föreslår kommittén att resolutions- reserven ska uppgå till av garanterade insätt- ningar. Därutöver finns möjlighet att under vissa omständigheter använda helt statliga medel inom ramen för resolution för att ge kapitaltillskott eller för att staten tillfälligt ska ta över ägandet av ett företaget. Dessa åtgärder, de så kallade statliga stabiliserings- verktygen, måste enligt direktivet inte införlivas. Kommittén före- slår att de ska införlivas i svensk lag och även att stabilitetsfonden ska kunna användas för finansiering av dylika statliga ingripanden. En ny lag om förebyggande statligt stöd Förslaget till en ny lag om resolution innebär att de regler i stöd- lagen som gäller hantering av kreditinstitut i kris försvinner och ersätts av reglerna i resolutionsregelverket. Vidare så föreslår kommittén att stödlagens regler om stöd till livskraftiga kredit- institut och finansieringen av sådant stöd justeras för att ansluta till direktivets regler för detta genom en ny lag om förebyggande statligt stöd. Konkret föreslås att stöd kan lämnas genom lån, garantier av nyemitterade skuldförbindelser eller kapitaltillskott. Garantier ska även kunna ges till förmån för i samband med likviditetsstöd som lämnat. Financial crises may lead to significant economic costs as the finan- cial systems core functions – payment services, access to capital and risk management – are essential for the economy to work properly. A financial crisis may be triggered by the failure of a sys- temically important financial institution. An institution may be systemically important because it performs activities critical for the functioning of the financial system or because its failure would have significant spillover effects. To prevent a financial crisis from spreading, governments have many times been forced to intervene and rescue systemically important institutions. These rescues have often had to be made on favourable terms for the institutions creditors and sometimes also for its owners. Furthermore, expectations of a government rescue may lead systemically important institutions to take greater risks and provide them with less costly financing. This may increase the risk of a financial crisis in the future and cause a distortion of competition. There therefore needs to be an alternative procedure for recon- structing or winding down systemically important institutions in a way that does not risk triggering a financial crisis. It should also ensure that the institutions owners and creditors bear an appropri- ate share of the costs resulting from the institutions failure. This procedure is called resolution. On and 6 2014 respectively, Parliament and adopted the final Euro- pean Parliaments and the Recovery and Resolution Directive (BRRD). BRRD provides a framework for the resolution of credit institutions and investment firms, as well as companies belonging to the same group as the aforementioned. of the Directive is to provide opportunities for reconstructing or winding down these institutions. But another aim of the frame- work is to avoid that individual institutions develop problems that could necessitate resolution. BRRD therefore contains provisions about resolution, preparations for this procedure and precautionary supervisory measures. This report presents a proposal incorporating BRRD into Swedish law. In addition to a number of changes in existing laws, this requires two completely new laws, which will replace the Act on Government Support to from 2008: a new law on resolution and a new law on precautionary state aid for sound credit institutions. also presents proposals concerning the and the stability fee. As mentioned, BRRD contains provisions on crisis prevention. These include both preparations for resolution and purely supervi- sory measures. There will be new requirements for the establish- ment of recovery plans and resolution plans, as well as the possi- bility of requiring institutions to remove obstacles to an effective resolution. intervention, including the appointment of a tem- porary administrator, is also part of the crisis prevention frame- work. intervention gives the supervisory authorities the chance to prevent a deterioration of the institutions financial position to the point where resolution is the only alternative. With the exception of the appointment of a temporary administrator, these interventions can be accommodated in (the Swedish Financial Supervisory Authority) interventions as they now stand. The crisis prevention work will also include the option of writing down and converting debts that can be included in the capital base and requiring institutions to have sufficient liabilities suitable for bail-in. With the exception of resolution planning, it is the Committees opinion that should be the authority in responsible for the crisis prevention work. This is to avoid a situation where there might otherwise be two authorities with supervisory functions. The basic aim of resolution is to reconstruct or wind down finan- cial institutions that fail, i.e. are in financial distress, without caus- ing considerable disturbance and interruption of essential services. Resolution can thus be initiated as an alternative to bankruptcy or liquidation. A resolution authority should be responsible for man- aging the procedure and see that the purpose of the procedure, which is primarily to address serious disruptions in the financial system, is achieved in the best possible way. In the Committees opinion, the Debt Office, which is currently bank support authority, would be the appropriate resolution authority. When an institution is placed under resolution, control of the institution is transferred to the resolution authority. The resolu- tion decision also entails a number of other legal consequences such as prohibiting the seizure of assets. The resolution authority also has the right to stop the fulfilment of contracts or require fulfilment. One of the main reasons for placing a failing institution under resolution is that the continuance of its activities is essential to avoid serious disruptions in the financial system. Therefore, either the activity has to be transferred to a financially strong actor or the company has to be reconstructed. There are four resolution tools for this purpose: -The sale of business tool whereby the resolution authority can sell assets, liabilities and shares in an institution under resolution to a private purchaser. -The institution tool whereby the resolution authority can transfer assets, liabilities or shares from the institution under resolution to a temporarily established institution controlled by the resolution authority. -The asset separation tool, whereby the resolution authority can transfers assets that do not lend themselves to immediate dis- posal to a specially established asset management company, which instead winds down the business over time. This tool may only be applied together with another resolution tool. -The bail-in tool whereby the resolution authority can write down the liabilities of an institution under resolution or convert them to shares. Liabilities can be converted to shares in both an institution under resolution and its parent company, but can also be converted to shares in a institution or an asset management company. The resolution authoritys use of resolution tools is based on a number of powers enabling it to intervene in an institution under resolution and take action against its owners and creditors. In certain circumstances, these powers may also be used independently, without associating them with a particular tool. Before the resolution authority uses any tool or power that may lead to any creditor losses, the resolution authority is to take measures forcing owners to bear losses first and fully. This is to maintain the order of precedence that would have applied if the institution had instead been forced into bankruptcy. Resolution involves intervention in individuals rights. For this reason, there are a number of provisions that limit and impose requirements on the resolution procedure in order to preserve a fundamental right to property for different stakeholders. One important provision of this kind is the requirement for an assess- ment of whether any owners or creditors financial outcome is worse than in a normal insolvency procedure. If so, the affected party has the right to compensation. Use of state financing and the resolution reserve Even if the state generally uses the bail-in tool to capitalise the institution under resolution, it may be necessary to provide external financing in the form of state aid in order for the res- olution to succeed. One reason for this is that liabilities, despite the requirement on the level of liabilities suitable for bail-in, may need to be exempted from write-downs and conversion because of system stability concerns. To enable the use of state aid in connection with resolution measures, BRRD requires the of a special financing arrangement for resolution. A financing arrangement is to be financed by fees paid by institutions that could be subject to resolution. There are special rules governing the use of the financing arrangement. In there are currently two different systems for financ- ing public intervention in distressed financial institutions: the Sta- bility Fund, which can be used to provide state aid to credit insti- tutions if it is considered necessary to safeguard financial stability, and the , which is used to finance deposi- tor protection. To promote the most effective and flexible financ- ing of government intervention possible, the Committee proposes that the financing for government support in connection with gen- eral financial crises and crises in individual financial institutions come from three separate funds. Government measures concerning institutions under resolution should mainly be financed by funds from a newly formed resolution reserve. State measures taken as precautionary measures related to credit institutions that are not subject to resolution (such as guarantees and capital injections for solvent institutions) should be financed from the . should be used to finance compensation from the deposit insurance scheme and the protec- tion depositors are entitled to in resolution. also makes a proposal on how the fees for the resolution reserve should be designed and recommends that the fee for the be abolished. It also proposes a division of the funds currently in the between the new resolution reserve and the modi- fied . However, the Directive contains limitations on the use of the resolution reserve and other state funds in resolution. Before public funds can be provided, a write-down or conversion of owners and creditors claims equivalent to 8 per cent of the institutions total liabilities and capital is required.