sou · H2B348 · 2014-06-26 00:00:00 — Andra myndigheter och den enskilde ska endast få del av begränsade utdrag. Vidare ska den enskilde själv ha rätt till fullständig insyn i belastningsregistret. För att förhindra alla former av missbruk ska man undvika skriftliga registerutdrag. Rekommendationen anger även att de rättsliga myndigheterna ska kunna besluta om begränsade utdrag så att endast vissa lagöverträdelser framgår. Uppgifter ur registret angående minderåriga ska också vara begränsade. har prövat ett mål om registerkontroll i samband med anställning. I målet M.M. mot (dom 13.11.2012) gällde frågan om rätt till respekt för privatliv (artikel 8 i konventionen). M.M. hade arresterats på för att hon fört bort sin sonson utan föräldrarnas tillstånd, men åklagaren fann omständigheterna så förmildrande att det inte fanns skäl att väcka åtal mot henne. Däremot tilldelades hon en varning (caution) och eftersom varningen hade antecknats i brottsregistret kom den att hindra henne från att få en sökt anställning. Enligt den praxis som tillämpades när registreringen gjordes skulle varningen tas bort ur registret om M.M. inte begick något nytt brott . Emellertid ändrades praxis senare så att brott som berörde barn förblev registrerade utan tidsgräns. Detta ledde till att M.M:s varning förblev registrerad. konstaterade att M.M. hade gått miste om en anställning på grund av den registrerade varningen och att hon, så länge registreringen fanns kvar, riskerade liknande konsekvenser. fann vidare att registreringen gällde känsliga persondata som under vissa förhållanden kunde bli tillgängliga för andra personer, eventuellt långt efter det att den registrerade händelsen hade ägt rum. Det var därför viktigt att ha klara och Bakgrund och gällande rätt detaljerade regler om behandlingen av sådana persondata och före- skrifter om hur länge uppgifterna fick lagras, hur de fick användas, när andra personer kunde få tillgång till uppgifterna och när de skulle avlägsnas ur registret. fann att lagregle- ringen på inte var tydlig i fråga om insamlande, bevarande och utlämnande av personuppgifter. I brottsregistre- ringen gjordes inte heller skillnad med avseende på brottets art, den tid som förflutit sedan det begicks och den betydelse brottet kunde ha för en anställning. I det aktuella fallet var det dessutom proble- matiskt att lagringen av uppgiften om varningen hade fortgått längre än vad hon hade haft anledning att räkna med när hon accepterat en varning i stället för att kräva domstolsprövning. Sam- mantaget innebar detta att inskränkningarna i hennes rätt till respekt för privatlivet inte uppfyllde kravet på laglighet och därför stod i strid med hennes rätt enligt artikel 8 i konventionen till respekt för privatlivet. antogs och rådets direk- tiv 95/46/EG om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana upp- gifter (dataskyddsdirektivet). Direktivet har genomförts i svensk rätt genom personuppgiftslagen (1998:204). Direktivet syftar till att garantera en hög och i alla medlemsstater likvärdig skyddsnivå när det gäller enskilda personers fri- och rättigheter med avseende på behandling av personuppgifter och att främja ett fritt flöde av personuppgifter mellan medlemsstaterna i EU. 2012 presenterade Europeiska kommissionen ett förslag till en genomgripande reform av om skydd för personuppgifter. Förslaget innebär att dataskyddsdirektivet ska ersättas av en ny allmän dataskydds- förordning. I reformen ingår också förslag till direktiv som ska ersätta dataskyddsrambeslutet. Det huvudsakliga syftet med kom- missionens förslag är att ytterligare harmonisera och effektivisera skyddet av personuppgifter i syfte att förbättra den inre mark- nadens funktion och öka enskildas kontroll över sina personupp- gifter. Eftersom regleringen föreslås få formen av en förordning och en sådan är direkt tillämplig i medlemsstaterna kommer regle- ringen, om förslaget genomförs, att ersätta dataskyddsdirektivet och därigenom också personuppgiftslagen. Bakgrund och gällande rätt (), ett fackorgan under som utarbetar konventioner och rekom- mendationer på arbetslivets område, har också utarbetat riktlinjer angående skydd för arbetstagares personuppgifter (Code on protection of workers personal data). Med begreppet arbetstagare avses även tidigare arbetstagare och arbetssökande. Riktlinjerna är inte rättsligt bindande utan är avsedda som rekommendationer. I riktlinjerna sägs att en arbetsgivare i princip inte ska hämta in uppgifter om en arbetstagares lagöverträdelser. Under särskilda omständigheter får en arbetsgivare dock göra detta, nämligen om uppgifterna är direkt relevanta för anställningen och i överens- stämmelse med nationell lagstiftning. Arbetsgivaren ska alltid hämta in sådana uppgifter från arbetstagaren själv, och endast efter förhandsinformation och uttryckligt samtycke från arbetstagaren ska arbetsgivaren kunna vända sig till andra för sådana uppgifter. I kommentaren till riktlinjerna sägs att en uppgift om fällande dom för övergrepp på barn är relevant om anställningen innefattar arbete med barn. En arbetstagare eller en arbetssökande är i sådant fall även skyldig att lämna arbetsgivaren uppgift om en sådan dom. 3.5Den rättsliga regleringen gällande personuppgifter om lagöverträdelser Uppgifter om den som dömts för brott finns i belastningsregistret. I lagen (1998:620) om belastningsregister och förordningen (1999:1134) om belastningsregister finns bestämmelser om vilka uppgifter som registret ska innehålla och om när uppgifter ur detta ska eller får lämnas ut till nationella och utländska myndigheter samt till enskilda. Den registrerade har alltid rätt att få ut uppgifter som finns i registret om honom eller henne. Arbetsgivares rätt till information från belastningsregistret grundas på olika lagar och förordningar. Det är som för belastnings- registret. Bakgrund och gällande rätt 3.5.1Lagen och förordningen om belastningsregister Det övergripande syftet med belastningsregistret är att olika myndigheter, framförallt de brottsbekämpande och rättsvårdande myndigheterna, på ett enkelt sätt ska få tillgång till de uppgifter som behövs i deras verksamhet. Härutöver får registret i de fall det särskilt stadgas användas av polismyndigheter och andra myndig- heter vid viss prövning samt för att till enskild lämna uppgifter som är av särskild betydelse för dennes verksamhet. De närmare bestämmelserna om ändamålet finns i 2 §. Bestämmelser om vad registret ska innehålla finns i 3 och 4 §§. I registret ska bl.a. samtliga påföljder för brott, utvisning, förvand- lingsstraff för böter, åtalsunderlåtelser samt kontakt- och tillträdes- förbud föras in. Uppgifter om den som är dömd i utlandet ska under vissa förutsättningar också föras in i belastningsregistret. Närmare regler om vilka uppgifter som registret ska innehålla finns i förordningen om belastningsregister. Vid införandet av lagen anförde regeringen att vad som kunde tala mot en ordning att alla påföljder för brott registreras var hänsynen till den enskildes integritet. Regeringen framhöll emellertid att integritetskänslig- heten inte enbart var beroende av vilka uppgifter som registreras utan än mer av vad som lämnas ut och förklarade att integritets- aspekten skulle tillgodoses genom begränsningar i utlämnandet (prop. 1997/98:97 s. 73 ff.). Utlämnande av uppgifter ur registret till myndighet I 6 § lagen om belastningsregister regleras svenska myndigheters rätt att på begäran få uppgifter ur registret. Personuppgifter ur registret ska lämnas ut om det begärs av bl.a. domstolar, polis- myndighet, , , eller åklagar- myndighet i verksamhet som anges närmare i lagen. Uppgifter ur registret ska även lämnas ut till myndighet i övrigt i den utsträck- ning regeringen för vissa slag av ärenden föreskriver det. 6 § lagen om belastningsregister preciseras närmare i 10–20 §§ förordningen om belastningsregister. Av 10 § förordningen framgår under 21 punkter vilka myndig- heter som har rätt att få fullständiga uppgifter ur belastnings- registret. I sex av dessa punkter upptas myndigheter som på Bakgrund och gällande rätt begäran ska få ut uppgifter ur belastningsregistret i ärenden om anställning. Det gäller ett statsråd som är föredragande i ärenden om domare eller hyresråd eller den statsrådet bemyndigar, polis- myndighet samt Kriminalvården i fråga om vissa uppdrag eller anställningar. Vidare gäller det Försvarsmakten i fråga om den som avses anställas för tjänstgöring i internationella militära insatser, i fråga om den som verket avser anställa som notarie och i ärenden om anställning av domare eller hyresråd. Vidare framgår vilka myndigheter som äger rätt att inhämta uppgifter i ärenden där en lämplighetsprövning ska göras för tillstånd att bedriva vissa verksamheter eller för att utöva vissa yrken. I 11 § förordningen anges vilka myndigheter som har rätt att få uppgifter ur belastningsregistret över brott som föranlett någon annan påföljd än penningböter. Det gäller i fråga om den som banken avser att anställa som bevaknings- eller transport- personal. Vidare gäller det statlig, eller landstings- myndighet som beslutar om anställning av personal inom psykiatrisk sjukvård, vård av utvecklingsstörda, vård av barn och ungdom eller tvångsvård av missbrukare, i fråga om den som myndigheten avser att anställa eller anlita som uppdragstagare. I 12–18 § och 20 § förordningen anges vilka myndigheter som har rätt att få begränsade utdrag ur belastningsregistret och i 19 § anges vilka myndigheter som har direktåtkomst till uppgifter ur belastningsregistret. Av de myndigheter som har fått direktåtkomst till uppgifter i registret är det endast polismyndigheter och Kriminalvården som har rätt att få ut uppgifter i ett anställnings- ärende. För myndigheter gäller enligt 7 § lagen om belastningsregister en behovs- och proportionalitetsprincip. Varje myndighet ska i varje särskilt fall noga pröva behovet av information och en begäran om att få ta del av uppgifter ur registret får göras endast om skälet till det uppväger den olägenhet det innebär för den som berörs. Skälet för införandet av bestämmelsen angavs vara att det med hänsyn till den dömdes möjlighet till rehabilitering är viktigt att uppgifter om hans eller hennes brottslighet inte kommer fram i fall då det inte är oundgängligen nödvändigt (prop. 1997/98:97 s. 83). hade i sitt betänkande Polisens register (SOU 1997:65 s. 152) föreslagit att behovs- och proportionalitets- principen skulle gälla även i förhållande till enskilda. Regeringen ansåg emellertid att behovs– och proportionalitetsprincipen endast Bakgrund och gällande rätt skulle gälla för myndigheter och angav att en enskild medborgare alltid har rätt att ta del av allmänna handlingar i den mån de inte är sekretessbelagda. Utlämnande av uppgifter ur registret till den registrerade I 9 § lagen om belastningsregister regleras i vilka fall en enskild har rätt att få del av uppgifter ur belastningsregistret. En enskild har enligt första stycket rätt att på begäran skriftligen få ta del av samt- liga uppgifter ur registret om sig själv. En enskild har också enligt andra stycket rätt att i vissa fall få ett begränsat utdrag om sig själv ur belastningsregistret. Sådan rätt tillkommer den enskilde enligt bestämmelser i lagen (2005:405) om försäkringsförmedling, lagen (2007:171) om registerkontroll av personal vid sådana hem för vård eller boende som tar emot barn, lagen (2010:479) om register- kontroll av personal som utför vissa insatser åt barn med funktions- hinder, skollagen (2010:800) och lagen (2013:852) om register- kontroll av personer som ska arbeta med barn. Regeringen, eller i vissa fall den myndighet regeringen bestämmer, får meddela före- skrifter om vilka uppgifter ett sådant utdrag ska innehålla. Av 22 och 22 a §§ förordningen framgår närmare vilka uppgifter sådana begränsade utdrag ska innehålla. Utlämnande av uppgifter ur registret till annan enskild Av 10 § lagen om belastningsregister följer att en enskild har rätt att få uppgifter ur registret om en annan enskild, om det behövs för att pröva en fråga om anställning eller uppdrag i en verksamhet som avser vård eller som är av betydelse för förebyggande eller beivrande av brott i den utsträckning regeringen föreskriver. Sådan rätt i fråga om den man avser att anställa eller anlita som uppdrags- tagare tillkommer enligt 21 § förordningen, dels larminstallations- företag som avses i lagen (1983:1097) med vissa bestämmelser om larmanläggningar m.m., dels en enskild sammanslutning eller en person som beslutar om anställning av personal inom psykiatrisk sjukvård, vård av utvecklingsstörda eller vård av barn och ungdom. De uppgifter som lämnas ut är begränsade till brott som föranlett någon annan påföljd än penningböter. Bakgrund och gällande rätt För enskild verksamhet gäller enligt 19 § lagen om belastnings- register tystnadsplikt av innebörd att den som med stöd av lagen har fått del av uppgifter om annans personliga förhållanden inte obehörigen får röja dessa. I det allmännas verksamhet tillämpas i stället bestämmelserna i offentlighets- och sekretesslagen. I 16–18 §§ lagen om belastningsregister finns bestämmelser om att registrerade uppgifter under vissa förhållanden ska gallras ur registret. Gallring innebär att uppgifterna ska förstöras. I 16 § finns regler om särskilda fall när en uppgift ska gallras. 17 § innehåller bestämmelser om att uppgifter ska gallras när förflutit från t.ex. dom, beslut eller verkställd påföljd. 17 a § innehåller bestämmelser om gallring av uppgifter som förts in i registret med stöd av 4 a §. I 18 § regleras undantag från bestäm- melserna om gallring. Där föreskrivs att ingen av uppgifterna ska gallras så länge någon av dem ska finnas kvar i registret, såvida den nya anteckningen inte avser penningböter. I paragrafen finns också en regel om en yttersta tidsfrist. Även om nya uppgifter har till- förts, ska tidigare uppgifter i allmänhet gallras när det har gått för den dom eller det beslut som föranledde att en uppgift fördes in i registret. Gallringsfristerna är tio, fem eller beroende på vilken upp- gift som avses. Uppgifter om fängelse gallras efter frigiv- ningen. Samma gallringsfrist gäller för skyddstillsyn, villkorlig dom, ungdomsvård, överlämnande till vård enligt lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall och ungdomstjänst, men i dessa fall räknas tiden från domen eller beslutet. För uppgifter om sluten ungdomsvård är gallringstiden efter att påföljden helt verk- ställts. När det gäller uppgifter om överlämnande till rättspsykia- trisk vård är gallringstiden efter utskrivningen. Uppgifter om böter gallras efter domen, beslutet eller godkännandet av strafföreläggandet eller föreläggandet av ordningsbot. Uppgifter om att någon enligt 30 kap. 6 § har förklarats fri från påföljd gallras efter domen eller beslutet. Beslut om åtals- underlåtelse för personer som var för brottet gallras . Uppgifter i belastningsregistret om skyddstillsyn, villkorlig dom, ungdomsvård, överlämnande till vård enligt lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall, ung- Bakgrund och gällande rätt domstjänst och om att någon enligt 30 kap. 6 § har förklarats fri från påföljd gallras ur registret efter domen eller beslutet om uppgiften avser en person som var för brottet eller brotten. ska enligt 1 § lagen (1998:621) om misstanke- register föra ett misstankeregister med uppgift om dem som skäligen är misstänkta för brott. Syftet med registret är att under- lätta tillgången till sådana uppgifter om skälig misstanke om brott som behövs i verksamhet hos polismyndigheter, , och för att samordna förundersökningar mot en person och för att förebygga, upptäcka och utreda brott (2 § 1) samt hos åklagarmyndigheter för beslut om förundersökning och åtal (2 § 2). Registret får även användas av polismyndigheter och andra myndigheter som ska utföra lämplighetsprövning, tillstånds- prövning eller annan prövning som anges i författning (2 § 3). Härutöver får registret – i den utsträckning regeringen föreskriver – användas för att till enskild lämna uppgift som är av särskild bety- delse för dennes verksamhet (2 § andra stycket). Registret innehåller uppgifter om den som fyllt och som skäligen är misstänkt för brott mot eller annat brott för vilket det är föreskrivet svårare straff än böter. Uppgifter förs också in om den som är skäligen misstänkt för ett motsvarande brott utomlands om frågan om lagföring för brottet ska avgöras i . Registret innehåller vidare uppgifter om den mot vilken det har inletts utredning om förvandling av böter och om den som begärts överlämnad eller utlämnad för brott (3 §). För uppgifter i misstankeregistret gäller till skillnad mot vad som är fallet beträffande belastningsregistret, inte absolut sekretess utan i stället sekretess med s.k. omvänt skaderekvisit. Uppgifterna får lämnas ut om det står klart att det kan ske utan skada eller men för den enskilde eller någon honom eller henne närstående. Sekretess gäller inte i förhållande till den enskilde själv om inte annat sägs i lagen. I vissa fall kan utlämnande av uppgifter till den misstänkte inte ske av utredningsskäl. Vårt uppdrag omfattar inte utdrag ur misstankeregistret. Bakgrund och gällande rätt Bestämmelserna i personuppgiftslagen (1998:204) syftar till att skydda människor mot att deras personliga integritet kränks genom behandling av personuppgifter. Lagen gäller för sådan behandling av personuppgifter som helt eller delvis är auto- matiserad. Lagen gäller även vid behandling av personupp- gifter som ingår eller är avsedda att ingå i en strukturerad samling av personuppgifter och som är tillgängliga för sökning eller sam- manställning enligt särskilda kriterier, dvs. manuellt förda register (1 och 5 §§). Lagen reglerar i princip all hantering av personupp- gifter. När arbetsgivare hanterar registerutdrag om en arbets- sökande eller en anställd kan det vara fråga om sådan behandling som omfattas av personuppgiftslagen. Behandling av personuppgifter är tillåten endast i de fall och på de villkor som anges i personuppgiftslagen. Den personuppgifts- ansvarige ska även se till att personuppgifter som behandlas är adekvata och relevanta och att personuppgifterna inte innehåller mer information än vad som behövs för ändamålet. Enligt personuppgiftslagen är det förbjudet för andra än myn- digheter att behandla personuppgifter om lagöverträdelser som inne- fattar brott, domar i brottmål, straffprocessuella tvångsmedel eller administrativa frihetsberövanden (21 §). För forskningsändamål får dock andra än myndigheter behandla sådana personuppgifter om behandlingen godkänts enligt lagen (2003:460) om etikprövning av forskning som avser människor. Personuppgiftslagen innehåller också bestämmelser om att den personuppgiftsansvarige ska informera den registrerade om behand- ling som rör honom eller henne. Den personuppgiftsansvarige är skyldig att till var och en som ansöker om det en gång per kalenderår utan kostnad lämna besked om personuppgifter som rör den sökande behandlas eller inte (26 §). Behandlas sådana uppgifter ska skriftlig information lämnas också om vilka uppgifter om den sökande som behandlas, varifrån dessa uppgifter har hämtats, ända- målen med behandlingen och till vilka mottagare eller kategorier av mottagare som uppgifterna lämnas ut. Genom rätten till register- utdrag får den enskilde en möjlighet att kontrollera om han eller hon är registrerad och, om så är fallet, att de registrerade person- uppgifterna är riktiga. Rätten till registerutdrag är en förutsättning för att den enskilde ska kunna få felaktiga personuppgifter rättade. Bakgrund och gällande rätt Personuppgiftslagen innehåller bestämmelser som kan innebära en begränsning för arbetsgivaren redan i fråga om själva insamlandet av personuppgifter; under förutsättning att arbets- givaren hanterar uppgifterna på ett sådant sätt att personuppgifts- lagen blir tillämplig. Ett vanligt förfarande i en nyanställnings- situation är att en arbetsgivare förvarar handlingar om olika arbets- sökande i en mapp för respektive sökande. Innehållet i sådana akter faller inte under personuppgiftslagens tillämpningsområde om inte handlingarna är strukturerade eller sökbara efter personuppgifter. Utredningen om integritetsskydd i arbetslivet gjorde därför i betänkandet Integritetsskydd i arbetslivet (SOU 2009:44 s. 248) bedömningen att om en arbetsgivare inte vidtar någon annan åtgärd än att lägga ett registerutdrag eller uppgifter därur om en arbets- sökande i en mapp vilken sorteras i bokstavsordning efter namn, så faller hanteringen utanför personuppgiftslagens tillämpnings- område. Om ett registerutdrag eller uppgifter därur databehandlas blir däremot personuppgiftslagen tillämplig. I sådana fall gäller de grundläggande förutsättningarna i 9 och 10 §§ personuppgiftslagen, och om det är fråga om lagöverträdelser m.m. är det enligt huvud- regeln förbjudet för andra än myndigheter att behandla upp- gifterna. I en reform som genomfördes avskaffades den s.k. absoluta sekretessen för alla polisregister utom belastningsregistret. I propositionen 1997/98:97 s. 65 som låg till grund för införandet av lagen om belastningsregister anfördes i fråga om sekretessen bl.a. följande. Uppgifter i polisens belastningsregister har alltid ansetts extra känsliga, främst ur integritetssynpunkt. Även om man kan förutse att en stor del av polisens och domstolarnas arbete kommer att utföras med datorstöd och att det med hjälp av de avancerade sökverktyg som finns, kommer att bli tekniskt möjligt att på ett relativt enkelt sätt sammanställa personuppgifter som före- kommer i t.ex. förundersökningar och domar, kommer samma upp- gifter sammanställda i ett register även i fortsättningen att vara särskilt känsliga ur integritetssynpunkt. Registrens huvudsyfte är just att lagra sammanställningar av uppgifter på ett sådant sätt att det ska vara lätt att ta fram och presentera information. Att det råder strängare sek- retess för uppgifter i ett register än för uppgifter som förekommer under en förundersökning är därför enligt regeringens bedömning väl Bakgrund och gällande rätt Den absoluta sekretess som gäller för uppgifter i polis- och kriminalregister har främst motiverats av att den dömdes åter- anpassning till samhället inte ska försvåras. Det är angeläget att upp- gifter om en persons förflutna inte sprids mer än vad som är absolut nödvändigt. Sekretesskyddet för belastningsuppgifter är således i allt väsentligt uppställt för att skydda den enskilde. Det ligger därför i sakens natur att utomordentlig stor restriktivitet måste gälla för insyn i belastningsregister. Förutom den registrerade själv är det främst myndigheter inom rättsväsendet som har ett berättigat intresse av att få del av uppgifter från belastningsregister. Med hänsyn till den registrerades rehabilite- ring bör andra myndigheter eller enskilda normalt inte få tillgång till uppgifterna. Bestämmelser om sekretess för belastningsregistret finns i 35 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). Enligt bestäm- melsen gäller sekretess i verksamhet som avser förande av eller uttag ur belastningsregistret för uppgift i registret. Sekretessen är absolut. I fråga om utlämnande av sådan uppgift gäller vad som är föreskrivet i lagen om belastningsregister och i säkerhetsskyddslagen (1996:627) samt i förordningar som har meddelats med stöd av dessa lagar. Huvudregeln är att bestämmelser om sekretess och tystnads- plikt inte hindrar att någon får reda på uppgifter om sig själv. hindrar dock sådana bestämmelser att den registrerade får tillgång till vissa uppgifter om sig själv. I 35 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen sägs uttryckligen att bestämmelserna i kapitel 10 och 12 samma lag (vilka reglerar sekretessbrytande bestämmelser och bestämmelser om undantag från sekretess respektive sekretess i förhållande till den enskilde själv, m.m.) inte är tillämpliga i fråga om sekretessen enligt denna paragraf.