sou · H2B335 · 2014-06-04 00:00:00 — De rådighetsregler som har behandlats i det föregående har det gemensamt att det är den civilrättsliga dispositionsrätten som av- gränsar verksamhetsutövarens befogenheter enligt MB. Möjlig- heterna att få till stånd en tillståndsprövning och att genomdriva projektet gentemot omgivningen sträcker lika långt som de civil- rättsliga rättigheterna. I LSV finns också bestämmelser där lagen direkt har tillagt andra än fastighetsägaren den grundläggande rådigheten för vattenverk- samhet, s.k. legal rådighet. Enligt 2 kap. 4 § LSV har den som vill bedriva vattenverksamhet för detta ändamål rådighet som anges i 1 §, om vattenverksamheten avser 2.vattentäkt för allmän vattenförsörjning, allmän värmeförsörj- ning eller bevattning, 4.vattenverksamhet som behövs för allmän väg, allmän farled eller allmän hamn, 5.vattenverksamhet som behövs för att motverka förorening genom avloppsvatten, eller 6.vattenverksamhet som behövs för järnväg. Om någon vill ha rätt att förfoga över annans vattenkraft gäller ett kvalificerat rådighetskrav, s.k. utbyggnadsvitsord enligt 2 kap. 8 § LSV. Om en fallsträcka tillhör olika ägare, får en av dem med- ges rätt att tillgodogöra sig vattenkraften i hela sträckan endast om han råder över mer än hälften av vattenkraften. Till stöd för detta Tillståndsprövning m.m. enligt gällande rätt måste han då åberopa äganderätt eller annan sakrätt som inte är begränsad till tiden, t.ex. servitut. Enligt 2 kap. 5 § första stycket LSV har staten, kommuner och vattenförbund rådighet som anges i 1 § för att bedriva sådan vatten- verksamhet som är önskvärd från allmän miljö- eller hälsosynpunkt eller som främjar fisket. Rådighet som grundas på 2 kap. 4 eller 5 §§ första stycket LSV ger i sig ingen civilrättslig dispositionsrätt utan endast den pro- cessuella befogenhet som krävs för att få till stånd en tillstånds- prövning av verksamheten. Den civilrättsliga dispositionsrätten, markåtkomsten, måste verksamhetsutövaren ordna på annat sätt, t.ex. genom tvångsrätt enligt 28 kap. 10 § MB. Fördelen för verk- samhetsutövaren vid en jämförelse med 2 kap. 2 § LSV består dels i att han kan få en tillåtlighetsprövning redan innan han har ordnat sin markåtkomst, dels i att han har större möjligheter till mark- åtkomst tvångsvis. På samma sätt som regleras i 2 kap. 2 § LSV kan markåtkomsten lösas genom avtal med fastighetsägaren eller genom expropriativa förfaranden enligt regler utanför MB, t.ex. ExpL. Om tillstånd har lämnats till verksamheten kan servitut tillskapas enligt 7 kap. 2 § andra stycket FBL. Den som har rådighet enligt 2 kap. 4 eller 5 §§ första stycket LSV är dock inte hänvisad till att lösa sin markåtkomst enligt regler utanför MB utan kan få de erforderliga rättigheterna direkt enligt bestämmelser i balken. Utöver de allmänna hänsynsreglerna i 2 kap. MB finns för vatten- verksamhet ytterligare förutsättningar för verksamhetens bedrivande särskilt reglerat i 11 kap. Av 11 kap. 6 § MB följer att en vattenverk- samhet endast får bedrivas om dess fördelar från allmän och enskild synpunkt överväger kostnaderna samt skadorna och olägenheterna av den. Regeln har ingen motsvarighet vid prövning av miljöfarlig verksamhet. Syfte med bestämmelsen är att hindra vattenverksamhet eller tillkomsten av en vattenanläggning som inte är samhällseko- nomiskt motiverad. Utrymme lämnas för en förhållandevis fri och därmed mångsidig bedömning av vattenverksamheten. Tillståndsprövning m.m. enligt gällande rätt Den samhällsekonomiska bedömningen ska baseras på en eko- nomisk analys av rimlig omfattning. Det ska åtminstone göras en grov ekonomisk uppskattning av anläggningskostnaderna och av de direkta skadorna. Även skador som uppkommer på egendom som tillhör sökanden ska beaktas. Den samhällsekonomiska nyttan är självfallet lättare att beräkna vid produktionsinriktad vattenverk- samhet som kraftverk än vid vattenverksamhet som utförs för fiskets förbättrande eller för den allmänna miljö- eller hälsovården. Den senare typen av vattenverksamhet ska kunna medges även om den i strikt ekonomisk mening är förlustbringande.27 Som framgår av bestämmelsens ordalydelse ska inte endast kost- naderna för verksamheten ställas mot fördelarna utan även skador och olägenheter ska beaktas. Av förarbetena framgår inte vilka skador och olägenheten som avses eller hur de ska värderas. Enligt uttalanden från i rättsfallet NJA 2008 s. 3 ska sådana värden som förekomst av vissa arter, t.ex. öring och den rödlistade flodpärlmusslan, vägas in. Dessa naturvärden bedömdes som höga och skulle enligt äventyras, även med de villkor som föreskrivits. Det aktuella kraftverket i målet ut- gjorde endast ett ringa bidrag till elförsörjningen. Högsta dom- stolen ansåg även att intäkter av elcertifikat skulle tillgodoräknats kraftproduktionen vid prövning av den samhällsekonomiska tillåt- ligheten. Vid en sammanvägd bedömning enligt 11 kap. 6 § MB fann dock domstolen att det inte var visat att fördelarna från allmän och enskild synpunkt av företaget övervägde skadorna och olägen- heterna av det även med beaktande av stödet från elcertifikat. Se även rättsfallet NJA 1989 s. 581. Bestämmelsen om samhällsekonomisk tillåtlighet överfördes till MB från 3 kap. 4 § VL. Av förarbetena framgår att ville utmönstra regeln, men regeringen såg inga uppen- bara skäl att göra så. I stället ansåg regeringen att den innebar ett extra skydd för miljön utöver hänsynsreglerna och hänvisade till NJA 1989 s. 581.28 1997/98:45 del 2 s. 129. 1997/98:45 del 1 s. 369. Tillståndsprövning m.m. enligt gällande rätt 3.4.4Andra materiella regler i 11 kap. 7–8 §§ MB Vattenverksamhet utförs ibland på sådant sätt att andra verksam- heter som berör samma vattentillgång påverkas. Enligt bestämme- lsen i 11 kap. 7 § MB ska därför hänsyn tas till framtida vatten- verksamhet. Det är enligt förarbetena endast verksamheter av vikt som ska beaktas och som kan komma att bedrivas inom en inte alltför avlägsen framtid, som mest ungefär . Både sättet för utförande och omfattningen av vattenverksamheten kan behöva anpassas.29 Kravet gäller endast om det kan utföras utan oskälig kostnad. Även i 3 kap. 7 § första stycket VL fanns en motsvarande bestämmelse. En annan särskild hänsynsregel för vattenverksamhet finns i 11 kap. 8 § MB. Den som vill bedriva en vattenverksamhet som kan skada fisket är skyldig att utan ersättning vidta och för framtiden underhålla behövliga anordningar för fiskens framkomst eller fiskets bestånd, släppa fram vatten för ändamålet samt iaktta de villkor eller förelägganden i övrigt som på grund av verksamheten kan behövas till skydd för fisket i det vatten som berörs av vattenverksamheten eller i angränsande vattenområde. Om nyttan inte kan anses mot- svara den kostnad som verksamhetsutövaren därigenom skulle för- orsakas, kan verksamhetsutövaren befrias från skyldigheten. Av förarbetena framgår att minimivattenföringen bör hållas så hög som möjligt och att så mycket vatten bör släppas fram som motsvarar den naturliga lågvattenföringen.30 Om det har vidtagits åtgärder som visar sig vara mindre ända- målsenliga är detta en särskild omprövningsgrund enligt 24 kap. 5 § första stycket . Enligt 6 kap. 5 § LSV kan villkor om fiske- främjande åtgärder ersättas med fiskeavgift. 1997/98:45 del 2 s. 129 f. 1997/98:45 del 2 s. 130. Tillståndsprövning m.m. enligt gällande rätt 3.4.5Arbeten i anslutning till tillståndspliktig vattenverksamhet Enligt 11 kap. 10 § MB får en verksamhetsutövare som vill utföra en tillståndspliktig vattenverksamhet inte utföra arbeten av större omfattning i anslutning till verksamheten innan tillstånd har med- delats. Bestämmelsen motsvarar 4 kap. 1 § andra stycket VL. Avsikten med bestämmelsen är att hindra att verksamhetsutöva- ren föregriper den vattenrättsliga prövningen genom att utföra arbeten på land, t.ex. landfästen för en regleringsdamm eller tunnlar eller vägar som förberedelse för ett vattenkraftverk. Bestämmelsen gäller även om tillstånd till arbetena på land redan har meddelats. Para- grafen hindrar dock inte att arbeten som har även andra syften än att tillgodose ett behov för vattenverksamheten utförs, t.ex. inte att en väg anläggs som förutom att underlätta transporter till en till- tänkt småbåtshamn även underlättar för badande att nå stranden31. Rensningar är enligt 11 kap. 15 § MB undantagna från tillstånds- plikten så länge de endast syftar till att bibehålla vattnets djup eller läge eller utgör åtgärder som behövs för att återställa ett vattendrag som avvikit från sitt läge. Om arbetena berör någon annans fastighet ska den fastighetsägaren underrättas innan arbetena börjar. Vidare gäller att om fisket kan skadas ska anmälan göras till innan arbetena påbörjas. Motsvarande regel fanns 4 kap. 3 § VL. Enligt förarbetena till VL måste i allmänhet den av fiske- vårdsskäl motiverade anmälningsskyldigheten fullgöras även när det gäller normala underhållsåtgärder i vatten beträffande tidigare medgivna vattenföretag, om inte något annat framgår av tillstånds- beslutet.32 Denna fråga behandlas utförligt i kapitel 7–8. 1997/98:45 del 2 s. 132. 1981/82:130 s. 432 f. Tillståndsprövning m.m. enligt gällande rätt Om en vattenanläggning har tillkommit utan tillstånd enligt VL eller motsvarande äldre lagstiftning eller om tillståndsfrågan beträf- fande en sådan anläggning är oklar, får den som äger anläggningen eller avser att utnyttja den för vattenverksamhet begära prövning av anläggningens laglighet hos mark- och miljödomstolen, se 17 § MP. En förutsättning för laglighetsprövning är att tillstånd saknas, men det har ingen betydelse om tillståndskyldighet har förelegat eller inte.33 Lagligförklaring kan användas för själva anläggningen, t.ex. diken, dammar och bryggor. Om anläggningen utnyttjas för vattenverk- samhet ska tillstånd för verksamheten prövas enligt MB:s vanliga regler.34 Begärs tillstånd att ändra en vattenanläggning som har till- kommit utan tillstånd före MB:s ikraftträdande, ska ansökan sam- tidigt göras om prövning av anläggningens laglighet. En lagligför- får förenas med villkor. Vid bedömningen av lagligheten av en vattenanläggning som har tillkommit utan tillstånd före ikraftträdandet av MB ska de bestäm- melser som gällde vid anläggningens tillkomst användas, se 18 § MP. Vanligen blir det fråga om VL eller ÄVL. Det förekommer ibland att ännu äldre bestämmelser tillämpas. En lagligförklaring ger rättskraft enligt 24 kap. 1 § MB. En liknande bestämmelse fanns i 4 kap. 5 § VL, men saknar motsvarighet i de övriga lagar som samlades i MB. Prövningen avseende lagligförklaring enligt VL avsåg vattenföretag vilket innebar att inte bara utförande av en vattenanläggning kunde lagligförklaras utan också en verksamhet som påbörjats utan tillstånd, medan lagligförklaring enligt MP endast avser vatten- anläggningar. Av förarbetena till MP:s bestämmelse framgår att begränsningen infördes med hänvisning till att institutet lagligför- inte överfördes till MB. är principiellt inriktade på att verksamheter och anläggningar ska förprövas och det saknades därför skäl att ge bestämmelserna om laglighetsför- motsvarande tillämpningsområde som i VL.35 1997/98:45 del 2 s. 391. 1997/98:45 del 2 s. 390 f. 1997/98:45 del 2 s. 390 f. Tillståndsprövning m.m. enligt gällande rätt Överföringen av bestämmelsen om lagligförklaring från VL till MB fick viss kritik. Till stöd för att bibehålla institutet lagligför- i MB anfördes i förarbetena att det kan fylla en funktion framför allt för vattenanläggningar av gammalt datum. I och med att anläggningarna väl har kommit till stånd saknas i praktiken möjlig- het att återskapa den ursprungliga miljösituationen. Det anfördes också att förfarandet med laglighetsprövning i första hand bör avse enbart hävdvunnen verksamhet eller anläggning och får självfallet inte uppfattas som en uppfordran att bedriva verksamhet i eller med vatten utan tillstånd.36 Om det till följd av en skada eller för att förebygga en skada fordras att ändrings- eller lagningsarbeten måste utföras genast kan så ske enligt 11 kap. 16 § MB. Verksamhetsutövaren får i sådant fall upp- fylla prövningsplikten i efterhand, genom att ansöka om godkännan- de av arbetena. Av paragrafens andra stycke framgår att vatten får innehållas eller tappas i strid med tillståndet om det är nödvändigt för att avvärja fara för liv eller hälsa, rädda värdefull egendom eller av någon annan sådan orsak. Begreppet annan sådan orsak bör anses omfatta skydd för miljön. Det är verksamhetsutövaren som enligt bestämmelsen kan fatta beslut om att inte följa tillståndet och även här krävs det ett godkännande av tillståndsmyndigheten i efterhand. Verksam- hetsutövaren får stå för eventuella skador som uppstått på grund av att tillståndet frångåtts – även om andra större skador kunnat und- vikas på detta sätt. Ansökan om godkännande ska göras möjligt. Miljööver- domstolen har i rättsfallet MÖD 2008:21 ansett att som tillsynsmyndighet haft rättsligt stöd enligt 26 kap. 1 och 9 §§ MB att förelägga en verksamhetsutövare att ansöka i efterhand om godkännande av åtgärder som vidtagits med stöd av 11 kap. 16 § MB utan föregående tillstånd. 1997/98:45 del 1 s. 370. Tillståndsprövning m.m. enligt gällande rätt Enligt 25 kap. 2 § MB ska sökanden som huvudregel svara för sina egna och motpartens rättegångskostnader i mark- och miljödom- stolen. Som framgår i avsnitt 3.4.2 har fastighetsägare rådighet över det vatten som finns inom fastigheten. Av tradition har vatten- rättsliga sakägare ansetts vara de som har rådighet över det vatten som berörs av vattenverksamheten eller har särskild rätt till detta, se även 9 kap. 2 § LSV. Den som störs eller påverkas av annat som har samband med den verksamhet ansökan avser, t.ex. buller eller föroreningar, kan också ha rätt att klaga men har då inte rätt till ersättning för rättegångskostnader. Detta leder till att sakägare i samma process kan behandlas olika i rättegångskostnadsfrågan. Även för vattenverksamheter finns vissa undantag från den generella tillståndsplikten. Enligt 19 § FVV räcker det med en anmälan för 1.anläggande av våtmark där vattenområdet har en yta som inte överstiger , 2.uppförande av en anläggning, fyllning eller pålning i ett vattendrag, om den bottenyta som verksamheten omfattar i vattendraget uppgår till högst , 3.uppförande av en anläggning, fyllning eller pålning i ett annat vattenområde än vattendrag, om den bottenyta som verksamheten omfattar i vattenområdet uppgår till högst , 4.grävning, schaktning, muddring, sprängning eller annan liknande åtgärd i ett vattendrag, om den bottenyta som verksamheten omfattar i vattendraget uppgår till högst , 5.grävning, schaktning, muddring, sprängning eller annan liknande åtgärd i ett annat vattenområde än vattendrag, om den bottenyta som verksamheten omfattar i vattenområdet uppgår till högst , 6.byggande av en bro eller anläggande eller byte av en trumma i ett vattendrag med en medelvattenföring som uppgår till högst , 7.omgrävning av ett vattendrag med en medelvattenföring som uppgår till högst , om åtgärden inte är att hänföra till markavvattning, Tillståndsprövning m.m. enligt gällande rätt 8.nedläggning eller byte av en kabel, ett rör eller en ledning i ett vattenområde, 9.bortledande av högst ytvatten från ett vattendrag, dock högst , eller utförande av anläggningar för detta, 10.bortledande av högst ytvatten från ett annat vattenområde än vattendrag, dock högst , eller utförande av anläggningar för detta, 11.utrivning av en vattenanläggning som tillkommit till följd av en verksamhet enligt 1–10, 12.ändring av en anmäld vattenverksamhet enligt 1–10, eller 13.ändring av en tillståndsprövad vattenverksamhet, om ändringen är en anmälningspliktig verksamhet enligt 1–10. Mark- och har i rättsfallet MÖD 2011:22 prövat hur 19 § FVV ska tillämpas när den anmälda verksamheten omfattar flera åtgärder som var för sig utgör anmälningspliktiga vattenverk- samheter. Domstolen konstaterade att utgångspunkten i MB är att det ska ske en samlad prövning av en verksamhets totala miljöpåverkan. I det aktuella målet översteg de två åtgärderna tillsammans den i bestämmelsen stadgade arealbegränsningen om . Enligt domstolen skulle den samlade verksamheten ligga till grund för bedömningen och därför var verksamheten inte endast anmälnings- pliktig. föreläggande om att ansöka om tillstånd för verksamheten fastställdes därför. En anmälan om vattenverksamhet ska göras minst verksamheten påbörjas enligt 11 kap. 9 b § MB. Anmälan ska innehålla de uppgifter, ritningar, kartor och tekniska beskrivningar samt den MKB enligt 6 kap. MB som behövs för att tillsynsmyndig- heten ska kunna bedöma verksamhetens art, omfattning och påver- kan på miljön och närliggande fastigheter, se 20 § FVV. I vilken omfattning en MKB ska ges in vid anmälan om vatten- verksamhet är utformad på ett annat sätt än för anmälningspliktig miljöfarlig verksamhet i 25 § FMH. Någon egentlig skillnad är sannolikt inte avsedd, utan även för vattenverksamhet ska anmälan innehålla de uppgifter om miljösituationen som behövs för att an- mälan ska kunna handläggas.37 37 SOU 2003:124 s. 193 f. Tillståndsprövning m.m. enligt gällande rätt ska enligt 21 § FVV sända en kopia av anmälan till den kommunala miljönämnden. Om det allmänna fiskeintresset berörs, ska en kopia av anmälan sändas till Havs- och vattenmyndigheten. Vidare ska de statliga och kommunala myndig- heter samt organisationer och enskilda som kan ha ett särskilt intresse i saken ges tillfälle att yttra sig i anmälningsärendet, se 22 § FVV. När anmälningsärendet är tillräckligt utrett, ska tillsyns- myndigheten enligt 23 § FVV förelägga verksamhetsutövaren att antingen vidta försiktighetsmått eller ansöka om tillstånd enligt 11 kap. 9 § MB. Alternativt kan verksamheten förbjudas. Om varken föreläggande eller förbud behövs, ska den som har gjort anmälan underrättas om att ärendet inte föranleder någon åtgärd från myndighetens sida. Civilrättsliga frågor kan inte avgöras i ett anmälningsärende. I de fall frågor om särskild tvångsrätt, ersättning eller inlösen ändå skulle uppkomma bör verksamhetsutövaren och den berörda sak- ägaren försöka komma överens utanför anmälningsförfarandet. Om någon överenskommelse inte kan nås bör en tvist lösas av en miljö- domstol och med civilrättsliga utgångspunkter. Om det i ett anmäl- ningsärende framställs yrkanden om särskild tvångsrätt, ersättning eller inlösen och dessa yrkanden är föremål för tvist bör tillsyns- myndigheten förelägga verksamhetsutövaren att ansöka om tillstånd. Om sådana yrkanden framställs först efter att anmälningsärendet har avslutats, dvs. normalt efter det att anmälan har gjorts, är sakägarna i stället hänvisade till att ansöka om stämning och yrkan- dena får sedan behandlas på samma sätt som gäller för oförutsedda skador, se nedan. Kravet på rådighet ska inte heller prövas av tillsynsmyndigheten. Däremot har tillsynsmyndigheten möjlighet att döma ut fiske- avgifter, se 6 kap. 5 § LSV. Enligt förarbeten bör inte sökanden behöva svara för motparters kostnader vid mark- och miljödomstolen om ansökan är föranledd av att motparter har framställt yrkanden i ett anmälningsärende om vattenverksamhet och det är uppenbart att yrkandena är ogrunda- de. En bestämmelse som bör kunna tillämpas i dessa fall är 25 kap. 5 § andra stycket MB där det framgår att för särskilda frågor i ansökningsmål om vattenverksamhet får efter vad som är skäligt förordnas att vardera parten ska svara för sina kostnader. I författningskommentaren till bestämmelsen sägs att den kan Tillståndsprövning m.m. enligt gällande rätt tillämpas också i andra fall där avvikelser från huvudregeln framstår som motiverad (prop. 1997/98:45 del 2 s. 264).38 Precis som för miljöfarlig verksamhet har inte ett anmälnings- ärende rättskraft enligt 24 kap. 1 § MB. Det innebär att tillsyns- myndigheten alltid kan kräva ytterligare försiktighetsmått om så behövs. 3.4.11Vattenverksamhet som bedrivits utan tillstånd Som nämnts tidigare reglerar 16 kap. MB allmänna frågor om pröv- ningen. I 16 kap. 10 § MB finns dock en specialregel för vatten- verksamhet; om en vattenverksamhet har bedrivits utan tillstånd är verksamhetsutövaren bevisskyldig i fråga om de förhållanden som rådde i vattnet innan verksamheten sattes i gång. Syftet med be- stämmelsen är att ge verksamhetsutövaren incitament att söka till- stånd för en verksamhet där tillståndsplikt föreligger.39 En motsvarande bestämmelse fanns i VL. I samband med att be- stämmelsen fördes över till MB kritiserade Lagrådet denna och an- förde bl.a. att bevisproblem av det slag som regeln tar sikte på numera vanligen överlämnas åt rättstillämpningen att bedöma utifrån de föreliggande omständigheterna. En domstol skulle enligt Lagrådet även utan särskilt stadgande otvivelaktigt fästa stor vikt vid att en vattenverksamhet inletts utan tillstånd. Lagrådet ansåg också att bevisregeln skulle få tillämpning även i brottmål i överens- stämmelse med vad som antagits gälla för regleringen i 4 kap. 6 § VL och en omvänd bevisbörda i brottmål är synnerligen ovanligt. Regeringen ansåg dock att bestämmelsen skulle vara kvar eftersom en utmönstring av den skulle kunna tas till intäkt för att bevisbördan i en skadeståndsprocess inte längre skulle vara omkastad. Regeln skulle enligt regeringen tillämpas endast i skadeståndsmål och inte i brottmål. 2004/05:129 s. 72. 1997/98:45 del 2 s. 210. 1997/98:45 del 2 s. 210 f. Tillståndsprövning m.m. enligt gällande rätt 3.4.12Tillåtlighetsprövning i annan ordning I 11 kap. 23 § MB finns en samordningsregel som innebär att för vissa verksamheter som prövats i annan ordning ska någon ny tillåtlighetsbedömning, utöver vad som följer av 2 kap. 9 § MB, inte göras vid prövning enligt MB. Det är alltså redan klart från början att tillstånd ska lämnas till vattenverksamheten, utom när verksam- heten kan befaras föranleda skada eller olägenhet av väsentlig betydelse för människors hälsa eller miljön och regeringen inte har funnit att det finns särskilda skäl att ändå tillåta den, eller när verksam- heten medför risk för att ett stort antal människor får sina levnads- förhållanden väsentligt försämrade eller miljön försämras avsevärt. Förutsättningen för den inskränkta tillåtlighetsprövningen enligt MB är att prövningen enligt den andra ordningen är genomförd och har utmynnat i ett lagakraftvunnet beslut om tillstånd eller mot- svarande.41 1.vattenverksamhet som vid prövning av annan verksamhet enligt 17 kap. 1 eller 3 § MB har angetts som ett villkor för verksam- hetens utövande, 2.anläggande av broar och annan vattenverksamhet för väg, järnväg, tunnelbana eller spårväg, vars anläggande har prövats i särskild ordning, 3.anläggande av rörledningar i vatten som koncession har meddelats för enligt lagen (1978:160) om vissa rörledningar, 4.verksamhet som bearbetningskoncession har meddelats för enligt lagen (1985:620) om vissa torvfyndigheter, och 5.anläggande av naturgasledningar i vatten som koncession har meddelats för enligt naturgaslagen (2005:403). Uppräkningen av de vattenverksamheter som enligt paragrafen undan- tas från fullständig prövning är uttömmande. Här kan dock finnas anledning att ifrågasätta regleringen efter rättsfallet NJA 2013 s. 613, där uttalade att när ett Natura 2000-område kan komma att påverkas måste en fullständig prövning av alla effekter ske . En sådan fullständig prövning torde svårligen kunna göras innan skyddsåtgärder och villkor för verksamheten är utredda. 41 m.fl., (. 2013, Zeteo) kommentaren till 11 kap. 23 §. Tillståndsprövning m.m. enligt gällande rätt 3.5Civilrättsligt präglade frågor m.m. i samband med prövningen Civilrättsliga frågor kan uppkomma både i samband med prövning av miljöfarlig verksamhet och av vattenverksamhet. Det finns vissa gemensamma bestämmelser och principer, men frågorna handläggs ändå på helt olika sätt. I 31 kap. MB finns gemensamma bestämmelser om intrångser- sättning.