sou · H2B352d2 · 2014-07-03 00:00:00 — Förutom i början och slutet av den särskilda förvaltarens uppdrag får resolutionsmyndigheten bestämma att den särskilda förvaltaren ska lämna en skriftlig berättelse även vid andra tillfällen. Den skriftliga berättelsen ska innehålla förvaltarens bedömning av företagets ekonomiska och finansiella situation och, i före- kommande fall, de åtgärder som förvaltaren har vidtagit. För att hinna skaffa sig en god uppfattning av företagets ekonomiska ställning är det rimligt att förvaltaren får på sig efter att denne tillträtt uppdraget för att lämna in den första skriftliga berättelsen. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 9.4. Paragrafen genomför artikel 35.4 och 35.6. Paragrafen anger att en särskild förvaltare får utses som längst för en period av . Uppdraget kan dock förlängas om grunderna för att tillsätta förvaltaren alltjämt föreligger. I andra stycket framgår att resolutionsmyndigheten med omedel- bar verkan kan skilja en särskild förvaltare från sitt uppdrag utan att behöva motivera detta. Denna möjlighet ska finnas oavsett vad som har avtalats mellan resolutionsmyndigheten och den särskilde för- valtaren. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 9.4. Av paragrafen framgår att den särskilda förvaltaren ansvarar för skada som denne åsamkat bolaget inom ramen för sitt uppdrag om det har skett uppsåtligen eller av oaktsamhet. Ansvarsfrågan i det enskilda fallet får bedömas utifrån uppdragets omfattning. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 9.4. Paragrafen genomför artikel 37.2, delar av 47.1, delar av artikel 60 och artikel 63.1 h i resolutionsdirektivet. Bestämmelsen anger att resolutionsmyndigheten ska besluta om att aktiekapitalet i ett företag under resolution ska minskas i proportion till företagets förluster enligt värderingen i 7 kap. 1 §. Syftet är att säkerställa att principen i 1 kap. 6 § upprätthålls. Bestämmelsen är tillämplig på aktiebolag. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 11.3. Paragrafen genomför artikel 47.1 b i resolutionsdirektivet. Om företaget under resolution, enligt värderingen i 7 kap 1 §, har ett positivt eget kapital får resolutionsmyndigheten späda ut befintliga aktieägares ägarandel exempelvis genom att konvertera skulder till nya aktier. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 11.3. Paragrafen genomför artikel 47.1 a i resolutionsdirektivet. Av paragrafen framgår att resolutionsmyndigheten får kom- binera ett beslut enligt 1 § med ett beslut om indragning av aktier eller en överföring av aktier till borgenärer som har fått sin fordran helt eller delvis nedskriven. kan besluta om att vida en eller flera av åtgärderna i bestämmelsen. Åtgärderna i bestämmelsen ska också vidtas beträffande sådana personer som har tilldelats, eller för vars räkning det har getts ut, aktier till följd av en utlösande händelse som inträffat före eller som företaget försattes i resolution. ska utfärda riktlinjer om de omständigheter då var och en av de åtgärder som anges i denna bestämmelse skulle vara lämplig. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 11.4. Paragrafen genomför artikel 37.2, delar av 47.1 och delar av artikel 60. Av paragrafen framgår att resolutionsmyndigheten ska kunna vidta motsvarande åtgärder som i 1 och 2 §§ om företaget under resolution är en ekonomisk förening – inklusive en kreditmark- nadsförening – eller en medlemsbank. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 11.5. Paragrafen genomför artikel 53.1 i resolutionsdirektivet. Paragrafen har samma materiella innehåll som 22 kap. 22 § (skuldnedskrivningsverktyget). Därför hänvisas till författnings- kommentaren där. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 11.6. Paragrafen genomför artikel 2.58 i resolutionsdirektivet. I paragrafen definieras försäljningsverktyget. Genom hänvis- ningen till 2 § framgår att det ska vara fråga om en överföring av tillgångar, rättigheter eller förpliktelser från ett företag under resolution eller av äganderättsinstrument som har getts ut av ett sådant företag. Överföringen kan omfatta samtliga eller vissa av tillgångarna, rättigheterna eller förpliktelserna. Detsamma gäller om det är äganderättsinstrument som överförs. Av paragrafen framgår vidare att mottagaren vid en överföring ska vara en förvärvare som inte är ett broinstitut eller ett tillgångs- förvaltningsbolag, t.ex. en privat köpare. Vad som avses med broinstitut och tillgångsförvaltningsbolag framgår av 19 kap. 17 § och 20 kap. 13 §. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 12.1. Paragrafen genomför delar av artiklarna 38.1 och 63.1 c och d i resolutionsdirektivet. Av paragrafen framgår vad som får överföras genom användning av försäljningsverktyget. I första punkten anges att tillgångar, rättigheter eller förpliktelser i ett företag under resolution får överföras. Dessa kan vara av vilken typ som helst. Det finns således inte några begränsningar i det avseendet. Av andra punkten framgår vidare att äganderättsinstrument som har getts ut av ett företag under resolution får överföras. De äganderättsinstrument som torde kunna komma i fråga är aktier, teckningsoptioner, konvertibler och teckningsrätter (se avsnitt 12.2.1). Sådana äganderättsinstrument kan endast ges ut av aktie- bolag. När det gäller företag under resolution som är medlems- banker eller sparbanker torde det i praktiken endast bli aktuellt med inkråmsöverlåtelser. En överföring enligt andra punkten kommer i de flesta fall sannolikt att ske i två steg. Först löser resolutionsmyndigheten in instrumenten från innehavaren och därefter överförs de till förvärvaren. I praktiken kommer således instrumenten att över- föras från resolutionsmyndigheten, inte från den ursprungliga innehavaren av instrumenten. får göra flera överföringar från ett företag under resolution till samma förvärvare. Det sker då inom ramen för samma beslut. Eftersom försäljningsverktyget enligt definitionen används för att göra överföringar från ett företag under resolution är det däremot inte möjligt att göra kom- pletterande överföringar efter att ett företag under resolution har försatts i konkurs. Bestämmelsen behandlas i avsnitten 12.2.1 och 12.2.2. Paragrafen genomför delar av artikel 38.6 i resolutionsdirektivet. Av första stycket framgår att resolutionsmyndigheten får göra så kallade återföringar, dvs. föra tillbaka sådant som har överförts genom användning av försäljningsverktyget till den ursprungliga ägaren. I första punkten anges att myndigheten får föra tillbaka till- gångar, rättigheter eller förpliktelser till företaget under resolution. I likhet med vad som gäller vid en överföring enligt 2 § kan en återföring inte ske till företaget om det har försatts i konkurs. En återföring kan enligt andra punkten även omfatta ägande- rättsinstrument som har getts ut av företaget under resolution. Sådana instrument får föras tillbaka till den ursprungliga inne- havaren av instrumenten. Vad som avses med äganderätts- instrument framgår av författningskommentaren till 2 §. Av andra stycket framgår under vilka förutsättningar resolu- tionsmyndigheten får göra en återföring. I första punkten anges att så får ske om möjligheten till åter- föring framgår av beslutet om överföring. Enligt andra punkten föreligger en sådan möjlighet också om överföringen har genomförts trots att den inte uppfyller villkoren i beslutet om överföring. Enkelt uttryckt handlar det i dessa fall om att fel tillgångar, rättigheter, förpliktelser eller äganderätts- instrument har överförts. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 12.2.2. Paragrafen saknar motsvarighet i resolutionsdirektivet. Av paragrafen framgår att det av beslutet om överföring ska framgå återföring får ske. Det är upp till resolu- tionsmyndigheten att utifrån omständigheterna i det enskilda fallet avgöra hur lång ska vara. I paragrafen anges vidare att även eventuella övriga villkor för en återföring ska framgå av beslutet om överföring. Den ersättning som ska utgå vid återföring regleras i 5 §. Villkor enligt detta stycke skulle kunna bestå i formerna för överföring, när själva över- föringen ska äga rum eller om alla berörda instrument ska överföras eller vid olika tillfällen. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 12.2.2. Första stycket saknar motsvarighet i resolutionsdirektivet och har utformats med 4 kap. 14 § konkurslagen (1987:672) som förebild. Andra stycket genomför delar av artikel 38.6 i resolutions- direktivet. I första stycket anges att den som har fått ersättning vid en överföring ska betala tillbaka ersättningen om en återföring ska ske. Ersättningen ska motsvara den ersättning som erhölls från, eller betalades till, förvärvaren i samband med överföringen. Det behöver dock inte vara fråga om samma typ av ersättning. Om förvärvaren exempelvis betalat för vissa tillgångar genom att överta vissa skulder kan dessa tillgångar återlämnas mot ersättning i form av kontanta medel. Om skulder återförs ska förvärvaren ersätta företaget under resolution med ett belopp som motsvarar skulden. Av andra stycket framgår även att mottagaren vid en återföring är skyldig att ta emot det som återförs. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 12.2.2. Paragrafen genomför artikel 38.13 i resolutionsdirektivet. Av paragrafen följer att ägare och borgenärer vars fordringar inte har överförts till förvärvaren inte har rätt till de tillgångar, rättigheter och förpliktelser som har överförts. Detta gäller oavsett grunden för ett eventuellt anspråk. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 12.2.4. Paragrafen genomför artikel 64.1 a i resolutionsdirektivet. Den befogenhet för resolutionsmyndigheten som anges i första stycket innebär att myndigheten kan besluta att skyldigheter eller ansvarsförbindelser som är hänförliga till tillgångar, rättigheter eller förpliktelser som överförs inte ska gälla mot förvärvaren. Det kan t.ex. röra sig om optionsrätter, nyttjanderätter eller licensrätter. Befogenheten har potentiellt långtgående effekter för berörda parter, varför kravet på proportionalitet och nödvändighet blir extra viktigt när resolutionsmyndigheten utövar befogenheten. får exempelvis inte utöva befogenheten på ett sätt som innebär att det ekonomiska utfallet för en ägare eller en borgenär blir sämre än om resolution inte inletts utan företaget i stället hade avvecklats genom konkurs eller likvidation. I andra stycket görs undantag för sådana säkerhetsrätter som omfattas av lagens skyddsregler (se 24 kap. 4 §). I tredje stycket anges att rätt till ersättning enligt direktivet inte utgör en sådan skyldighet eller ansvarsförbindelse som avses i första stycket. Sådan ersättning kan t.ex. vara ersättning som betalas av en förvärvare vid en överföring genom försäljningsverktyget. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 12.2.5. Paragrafen genomför artikel 64.1 d, delar av artikel 64.1 f samt 64.2–64.4 i resolutionsdirektivet. Av paragrafen framgår att en förvärvare ska överta samtliga rättigheter och förpliktelser som omfattas av en överföring genom användning av försäljningsverktyget. Om exempelvis en pantsatt tillgång överförs övertar förvärvaren den förpliktelse som pantsättningen innebär. Paragrafen omfattar även rättsliga förfaranden som avser de tillgångar, rättigheter och förpliktelser som överförs. Avtal som har ingåtts av företaget under resolution fortsätter att vara gällande. Avtalsvillkoren är desamma och en motpart har således rätt att utöva de rättigheter som följer av avtalet, däribland rätten att säga upp avtalet, om avtalsvillkoren medger en sådan rätt till följd av en handling eller underlåtenhet som begåtts av företaget under resolution före den relevanta överföringen eller av förvärvaren efter den relevanta överföringen. Ett beslut enligt 14 kap. 2, 7, 8, 11 eller 12 § har dock alltid företräde, se författ- ningskommentarerna till de bestämmelserna. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 12.2.6. Paragrafen genomför artiklarna 64.1e och 64.2 i resolutions- direktivet. I paragrafen ges resolutionsmyndigheten rätt att ålägga före- taget under resolution och förvärvaren att samarbeta på visst sätt. Ett sådant föreläggande får förenas med vite enligt lagen (1985:286) om viten, se 29 kap. 9 § och författningskommentaren till den bestämmelsen. Det handlar främst om att lämna informa- tion men även andra understödsåtgärder är tänkbara. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 12.2.7. Paragrafen genomför artikel 38.2 och 38.3 i resolutionsdirektivet. I paragrafen anges att en överföring genom användning av försäljningsverktyget ska ske på affärsmässiga villkor. Vid bedöm- ningen av vad som utgör affärsmässiga villkor ska den värdering som gjordes i samband med att resolutionen inleddes beaktas, se 7 kap. 1 § och författningskommentaren till den bestämmelsen. I övrigt får hänsyn tas till rådande omständigheter. affärsmässiga villkor kan således variera beroende på mark- nadsförhållandena. En viss ersättning kan exempelvis anses vara affärsmässig i en systemkris då det finns ont om köpare, medan samma ersättning inte anses vara affärsmässig i en stabil marknad. Det finns således inget absolut krav på att den ersättning som betalas motsvarar det värde som fastställts i värderingen. Av kravet på att värderingen ska beaktas följer dock att en avvikelse från denna ska kunna motiveras, exempelvis med att marknads- förhållandena har förändrats sedan tidpunkten för värdering. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 12.3.1. Paragrafen genomför artikel 39.1 och delar av artikel 39.2 i resolutionsdirektivet. Av första stycket framgår att de äganderättsinstrument som har getts ut av ett företag under resolution eller de tillgångar, rättig- heter eller förpliktelser i företaget som ska överföras genom användning av försäljningsverktyget först ska bjudas ut till försälj- ning på marknaden. kan använda olika tillvägagångssätt när den lämnar ett erbjudande om försäljning på marknaden. Vissa tillgångar och förpliktelser kan exempelvis bjudas ut till försäljning separat. Allt som ska överföras måste dock bjudas ut till försäljning. Av andra stycket följer de krav som erbjudandet om försäljning måste uppfylla. I första punkten anges att erbjudandet om försäljning ska vara öppet för insyn, vilket innebär att det ska vara så öppet som möjligt med beaktande av rådande omständigheter och intresset av att uppnå resolutionsändamålen. Att erbjudandet om försäljning ska vara öppet för insyn innebär exempelvis att de olika potentiella köparna ges information om hur processen kommer att gå till, preliminär tidsplan etc. Det är viktigt att notera att den här bestämmelsen inte innebär något krav på offentliggörande till allmänheten. Syftet är endast att säkerställa att försäljnings- processen är öppen för insyn för de parter som medverkar i den. Av andra punkten framgår att erbjudandet om försäljning ska ge en rättvisande bild av företaget under resolution och dess tillgångar, rättigheter och förpliktelser. Detsamma gäller sådana äganderättsinstrument som har getts ut av företaget. den närmare innebörden av uttrycket rättvisande bild torde ledning kunna hämtas i hur detta begrepp använts på redovisningsområdet (se årsredovisningslagen [1995:1554]). I tredje punkten anges att erbjudandet om försäljning inte ska gynna eller missgynna potentiella köpare på ett otillbörligt sätt. Med det avses exempelvis att myndigheten inte ska ge en viss potentiell köpare tillgång till information som övriga potentiella köpare inte har tillgång till liksom att samtliga potentiella köpare bör tillåtas att lämna bud. Bestämmelserna innebär vidare att resolutionsmyndigheten ska tillämpa objektiva grunder vid bedöm- ningen av de olika buden. Det innebär dock inte nödvändigtvis att försäljning ska ske till den person som lämnar det högsta budet om resolutionsmyndigheten bedömer att resolutionsändamålen bäst uppnås genom försäljning till en annan person. Av fjärde punkten följer att erbjudandet om försäljning ska vara fritt från intressekonflikter. Det innebär exempelvis att det ska säkerställas att myndigheten, såväl som de personer på myndig- heten som är inblandade i försäljningsprocessen, inte har några kopplingar till de olika budgivarna som kan medföra att intresse- konflikter uppstår. Av femte punkten framgår att myndigheten ska beakta behovet av att uppnå en snabb resolution. I sjätte punkten anges slutligen att resolutionsmyndigheten ska sträva efter att maximera försäljningspriset. Eftersom det handlar om en strävan efter att maximera försäljningspriset utesluter det inte att om myndigheten väljer mellan två olika intressenter kan det således vara möjligt att sälja till en förvärvare även om denne inte erbjuder mest om denna förvärvare ändå bedöms vara lämpligare med hänsyn till resolutionsändamålen. Det kan exempelvis handla om att myndigheten bedömer att denna förvärvare har bättre möjlighet att säkerställa en fortsatt drift av kritisk verksamhet. En förutsättning torde dock vara att ersättningen bedöms vara affärsmässig, jämför kravet i 10 §. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 12.6.1. Paragrafen genomför artikel 39.3 i resolutionsdirektivet. Av första stycket framgår att resolutionsmyndigheten i vissa fall får använda försäljningsverktyget utan att iaktta kravet på erbjud- ande om försäljning. Så är fallet om ett sådant erbjudande sannolikt hade förhindrat eller försvårat uppnåendet av resolutions- ändamålen. Även om det inte anges uttryckligen krävs för att helt avstå från kravet på erbjudande om försäljning att ett sådant erbjudande skulle förhindra eller försvåra uppnåendet av resolutionsändamålen på ett inte obetydligt sätt. I andra stycket anges att första stycket ska tillämpas på motsvarande sätt beträffande enskilda krav i 11 § andra stycket. kan således lämna ett erbjudande om försäljning utan att uppfylla samtliga de krav som följer av 11 § andra stycket om det skulle förhindra eller försvåra uppnåendet av resolutionsändamålen på ett inte obetydligt sätt. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 12.6.2. Paragrafen genomför artiklarna 37.7 a och 38.4 i resolutions- direktivet. Av första stycket framgår till vem förvärvaren ska betala ersätt- ning vid en överföring genom användning av försäljningsverktyget. Om det som överförs är tillgångar, rättigheter eller förpliktelser ska ersättningen betalas till företaget under resolution. Om det är äganderättsinstrument som överförs ska ersättningen betalas till den ursprungliga innehavaren av äganderättsinstrumenten. I andra stycket anges att resolutionsmyndigheten och resolu- tionsreserven har möjlighet att få ersättning för kostnader som uppstått i samband med användningen av försäljningsverktyget genom att avdrag görs från den ersättning som betalas av för- värvaren. De kostnader som ska täckas ska vara rimliga. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 12.3.2. Paragrafen genomför artiklarna 38.8 och 63.1 m i resolutions- direktivet. Om en överföring genom användning av försäljningsverktyget innebär att aktier överförs i sådan omfattning att innehavet är att betrakta som kvalificerat och därmed kräver tillstånd av framgår av paragrafen att inspektionen ska handlägga ett sådant tillståndsärende skyndsamt. Överföringen får inte äga rum förrän har godkänt förvärvet. Enligt gällande rätt ska beslut i ett sådant ärende (ägarprövning) fattas från det att har bekräftat att den tagit emot tillståndsansökan. Vad som avses med skyndsamt får bedömas utifrån de aktuella omständigheterna, men mot bakgrund av bestämmelsens syfte, att inte försena använd- ningen av försäljningsverktyget och försvåra uppnåendet av resolutionsändamålen, bör utgångspunkten vara att ansökan handläggs så snabbt som möjligt. Det ligger dock i sakens natur att olika ansökningar kan ta olika att handlägga, bl.a. beroende på ägarstrukturen och andra förhållanden hos förvärvaren. Dess- utom skulle det kunna vara så att ansökan behöver kompletteras med ytterligare uppgifter för att ska kunna fatta ett beslut. Vid prövningen av en sådan tillståndsansökan ska undantag göras från vissa bestämmelser i lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse och lagen (2007:528) om värdepappers- marknaden, se 14 kap. 1 a § lagen om bank- och finansierings- rörelse respektive 24 kap. 1 a § lagen om värdepappersmarknaden. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 12.4.1. Första stycket i paragrafen genomför artikel 38.7 i resolutions- direktivet. Andra stycket saknar motsvarighet i resolutions- direktivet. Enligt lagen om bank- och finansieringsrörelse respektive lagen om värdepappersmarknaden gäller krav på tillstånd för att bedriva bank- och finansieringsrörelse respektive värdepappersrörelse. Om försäljningsverktyget används för att överföra verksamhet som är tillståndspliktig måste således förvärvaren ha tillstånd att bedriva den aktuella verksamheten. Om förvärvaren inte har tillstånd behöver en ansökan om tillstånd lämnas in till . I första stycket anges att ska handlägga en sådan tillståndsansökan skyndsamt. Vad som avses med skyndsamt får bedömas utifrån omständigheterna i det enskilda fallet, men i likhet med 14 § bör utgångspunkten vara att ansökan handläggs så snabbt som möjligt. Enligt gällande rätt krävs också tillstånd av om ett företag som bedriver bank- och finansieringsrörelse eller värdepappersrörelse förvärvar egendom av viss storlek. Dessa bestämmelser kan aktualiseras både vid överföring av tillgångar, rättigheter eller förpliktelser och vid överföring av äganderätts- instrument, under förutsättning att förvärvaren bedriver tillstånds- pliktig verksamhet. I andra stycket anges att ska handlägga en sådan tillståndsansökan skyndsamt. Även detta skyndsamhetskrav innebär att ansökan ska handläggas så snabbt som möjligt. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 12.5. Paragrafen genomför artikel 2.1 60 samt delar av artikel 40.1 i resolutionsdirektivet. I första stycket definieras broinstitutsverktyget. Av paragrafen framgår genom hänvisningen till 2 § att det ska vara fråga om en överföring av tillgångar, rättigheter eller förpliktelser i ett företag under resolution från det företaget eller äganderättsinstrument som har getts ut av ett företag under resolution från en innehavare av ett sådant instrument. Med äganderättsinstrument torde avses aktier, hänvisar till avsnitt 12.2.1). omfatta samtliga eller vissa av tillgångarna, rättigheterna och förpliktelserna i ett företag under resolution. Detsamma gäller om det är äganderättsinstrument som överförs. Av paragrafen framgår vidare att mottagaren vid en överföring ska vara ett broinstitut. Vad som avses med ett broinstitut framgår av 17 §. Av andra stycket följer att resolutionsmyndigheten endast får använda broinstitutsverktyget för att uppnå det resolutionsändamål som består i att motverka allvarliga störningar i det finansiella systemet (se 8 kap. 1 § 1 och författningskommentaren till den bestämmelsen för en beskrivning av det resolutionsändamålet). Bestämmelsen behandlas i avsnitt 13.1. Paragrafen genomför delar av artikel 40.1 samt artikel 63.1c och d i resolutionsdirektivet. Det sakliga innehållet motsvaras i huvudsak av 18 kap. 2 §. Därför hänvisas till författningskommentaren till den bestämmelsen. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 13.2.1. Paragrafen genomför delar av artikel 40.6 och delar av artikel 40.7 i resolutionsdirektivet. Det sakliga innehållet motsvaras av 18 kap. 3 §. Därför hänvisas till författningskommentaren till den bestämmelsen. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 13.2.2. Paragrafen genomför delar av artikel 40.7 i resolutionsdirektivet. Det sakliga innehållet motsvaras av 18 kap. 4 §. till författningskommentaren till den paragrafen. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 13.2.2. Första stycket saknar motsvarighet i resolutionsdirektivet och har utformats med 4 kap. 14 § konkurslagen (1987:672) som förebild. Andra stycket genomför delar av artikel 40.6 i resolutions- direktivet. Det sakliga innehållet motsvaras av 18 kap. 5 §. Därför hänvisas till författningskommentaren till den bestämmelsen. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 13.2.2. Paragrafen genomför artikel 40.3 i resolutionsdirektivet. Av paragrafen framgår att de skulder som överförs till ett broinstitut inte får överstiga värdet av de tillgångar som överförs.