sou · H2B374 · 2014-11-21 00:00:00 — Detta matchningsfönster rekommenderades av SCB då arbetsolyckor i många fall anmäls vid ett tillfälle än när de inträffat och att individer vid anmälningstillfället kan ha svårt att komma ihåg det exakta datumet för arbetsolyckan. 1 Ingen forskarutbildad drabbades av en arbetsskada med frånvaro. **/*** indikerar signifikans på 95- resp. 99-procents nivå. Källa: Beräkningar utifrån matchade mikrodata från SCBs LISA-databas, och . 1 Ingen med nämnd utbildningsnivå drabbades av en arbetsskada med lång frånvaro. **/*** indikerar signifikans på 95- resp. 99-procents nivå. 1 Ingen med nämnd utbildningsnivå drabbades av en arbetsskada med frånvaro. **/*** indikerar signifikans på 95- resp. 99-procents nivå. **/*** indikerar signifikans på 95- resp. 99-procents nivå. **/*** indikerar signifikans på 95- resp. 99-procents nivå. **/*** indikerar signifikans på 95- resp. 99-procents nivå. **/*** indikerar signifikans på 95- resp. 99-procents nivå. **/*** indikerar signifikans på 95- resp. 99-procents nivå. 6.Den ojämställda arbetsmarknadens konsekvenser: Könsskillnader i inkomstkompensation bland egenföretagare och anställda Det finns skillnader mellan egenföretagare och anställda i möjlig- heterna att vara föräldraledig när barnen föds, vårda dem då de är sjuka, vara hemma vid egen sjukdom eller få ersättning vid arbets- löshet. En del av förklaringen ligger i hur socialförsäkringssystemet är utformat, trots att en målsättning är att det ska vara lika för anställda och egenföretagare. En annan förklaring ligger i egenföre- tagandets natur: om man är frånvarande från sitt arbete, vem ska då sköta företaget? Om det finns andra ägare i företaget eller anställda kan det underlätta, men många företag som egenföretagare driver är små och många egenföretagare är oumbärliga för sitt företags fortlevnad. Arbetsmarknaden i är fortfarande ojämställd, då kvinnor till exempel har lägre löner och är kraftigt underrepresenterade i bolagsstyrelser. Kvinnor utför också fortfarande större del av det obetalda arbetet i hemmet, trots att skillnaden mellan män och kvinnor har minskat (SCB 2012). Det är inte bara när det gäller anställningar som det finns skillnader mellan män och kvinnor, även egenföretagandet skiljer sig i flera avseenden åt mellan män och kvinnor. För det första är andelen kvinnor som är egenföreta- gare bland dem som är sysselsatta ungefär hälften så stor som mot- svarande andel bland män. av sysselsatta män är egenföretagare, medan motsvarande siffra bland kvinnor är . Förklaringarna till att män i högre utsträckning än kvinnor är egenföretagare är många. En faktor som brukar föras fram är att socialförsäkringen inte är utformad för att passa egenföretagare (se t.ex. Sanandaji 2012). Eftersom kvinnor generellt tar ut mer föräld- raledighet och fler dagar för vård av barn är det möjligt att kvinnor värderar den delen av socialförsäkringen högre än vad män gör. Kvinnor skulle således därför vara mindre benägna att välja egen- företagande framför en anställning jämfört med män. finns det en litteratur, framförallt från , som menar att kvin- nor väljer egenföretagande för att det förenklar möjligheterna att kombinera yrkes- och familjeliv (, 1999; Budig 2006; 2006; 1996; m.fl. 2012). Detta kan vara fallet om arbetet kan skötas hemifrån, och om det är möjligt att ha en stor flexibilitet när det gäller vilka tider och dagar man arbetar. Syftet med kapitlet är dels att kartlägga om det finns skillnader mellan egenföretagare och anställda när det gäller uttag av föräldra- penning, sjukpenning och a-kassa, dels att studera huruvida det finns skillnader i inkomstkompensation bland egenföretagare och anställda. Jämförelsen görs genomgående separat för män och kvinnor för att på så sätt kunna jämföra kvinnor som är anställda med kvinnor som är egenföretagare och göra motsvarande jäm- förelse för män. Eftersom ersättning från socialförsäkringen beror på inkomst från förvärvsarbete är en viktig fråga huruvida köns- skillnader i inkomstkompensation är i paritet med skillnaderna i arbetsinkomst eller om skillnader i kompensation över- eller under- stiger skillnaderna i arbetsinkomst. Resterande del av kapitlet är upplagt som följer: I avsnitt två görs en genomgång av den internationella litteraturen som berör faktorer som påverkar valet att bli egenföretagare, speciellt om det finns skillnader mellan män och kvinnor. I avsnitt tre beskrivs kortfattat utformningen av socialförsäkringssystemet när det gäller föräldrapenning, sjukpenning och arbetslöshetsförsäkringen, fram- förallt om det finns skillnader i regelverket för egenföretagare och anställda. I avsnitt fyra beskrivs datamaterial och analysmetod och deskriptiv statistik presenteras. I avsnitt fem presenteras resultaten av analysen och i avsnitt sex summeras resultaten och några slut- satser dras. forskning har funnit att kvinnor är egenföretagare i mindre utsträckning än vad män är.1 En studie för visar till exempel att anställda kvinnor är den grupp som i minst utsträck- ning blir egenföretagare medan män som är ekonomiskt inaktiva är den grupp i vilken övergångssannolikheten till egenföretagande är högst (och ). För att försöka för- klara varför kvinnor är underrepresenterade bland egenföretagarna har drivkrafterna bakom att bli egenföretagare diskuterats i den internationella litteraturen med fokus på om det finns skillnader mellan könen i dessa drivkrafter. I detta avsnitt görs ingen heltäck- 1 Se Simoes m.fl. (2013) för en översikt av denna forskning. ande genomgång av litteraturen på området utan syftet är snarare att summera de huvudsakliga forskningsresultaten. Utifrån denna genomgång kan ett antal faktorer som påverkar valet att bli egen- företagare diskuteras. För det första anses ofta egenföretagande vara förknippat med högre risker än en anställning. Ett uttryck för det är just, såsom nämndes i inledningen, att socialförsäkringssystemet inte är utfor- mat för att passa egenföretagarnas behov. Det finns forskning som visar att kvinnor är mindre benägna att ta risker än vad män är (se t.ex. Croson och Gneezy 2009; Dohmen m.fl. 2011; Parker 2009). Utöver en mindre benägenhet att ta risker använder kvinnor också socialförsäkringen i högre utsträckning än män, vil- ket gör att man tror att kvinnor fäster större vikt vid socialförsäk- ringens utformning då det gäller valet att bli egenföretagare. Ett annat skäl till att egenföretagande betraktas som en sysselsätt- ningsform förknippad med högre risk är stora inkomstvariationer (m.fl. 2002). En annan faktor som påverkar benägenheten att bli egenföreta- gare och som diskuteras i litteraturen är betydelsen av sociala nät- verk. Man har argumenterat för att män investerar mer i den typ av nätverk som krävs för att bli egenföretagare, deras nätverk inklude- rar fler arbetsrelaterade kontakter medan kvinnors nätverk i högre utsträckning består av familj och vänner (Moog och Backes-Gellner 2009). Ett tredje skäl är att egenföretagandet generellt är lägre i de branscher där kvinnor ofta arbetar, till exempel inom skola, vård och omsorg.2 Det mest grundläggande skälet till att en individ väljer att bli egenföretagare är att förväntad nytta från egenföretagande översti- ger nyttan från andra alternativ (och 2002). Nyttan kan bestå av både monetära och icke-pekuniära delar. Det finns ett antal studier som undersöker effekten av förväntad inkomstskillnad mellan egenföretagande och anställning för valet att bli egenföretagare (2009; 2006). Resulta- ten i dessa studier tyder på att förväntade inkomstskillnader tycks vara ett viktigare motiv för män än för kvinnor för att bli egen- företagare. I litteraturen har också ett antal drivkrafter som faktiskt talar för att kvinnor skulle välja att bli egenföretagare i högre utsträck- ning än män diskuterats. En hypotes som har framförts i tidigare 2 För en diskussion kring kvinnligt egenföretagande i offentlig sektor, se och (2008). forskning är att kvinnor väljer att bli egenföretagare för att det ökar flexibiliteten och självbestämmandet kring var och när arbetet ska förläggas, vilket i sin tur skulle göra det enklare att kombinera för- värvsarbete med omsorg om barn och ansvar för hushållsarbete, som kvinnor fortfarande tar huvudansvaret för. Denna hypotes har framförallt undersökts med data från och man har funnit ett visst stöd för att kvinnor med små barn, vilka är de som med högst sannolikhet skulle ange detta skäl, blir egenföretagare i högre utsträckning än andra kvinnor (, 1999; Budig 2006; 1996; 2006). Även om det finns skäl att tro att egenföretagande i mindre utsträckning används som ett sätt att kombinera förvärvs- och hemarbete bland kvinnor i än i många andra länder, finns ännu inga studier som mer ingående har undersökt hur vanlig denna företeelse är och som studerat konsek- venserna av sådant företagande. I enkätundersökningar har man frågat egenföretagare om skälen till att man väljer att starta eget företag. En sådan studie redovisas i (2013), där motiven bakom att bli egenföretagare bland drygt tusen egenföretagare i har undersökts.3 Det vanligaste skälet som anges bland män är oberoende följt av att det skulle vara ett stimulerande jobb. Bland kvinnor tycks också dessa skäl vara de viktigaste. Kvinnor anger dock oftare flexibla arbetstider och möjlighet att balansera jobb och familj som skäl att bli egenföretagare. Dessa alternativ kom dock först på fjärde och femte plats av elva möjliga beträffande andelen kvinnor som svarar att de helt håller med påståendet om det här var skäl till att de blev egenföretagare. Denna undersökning pekar på att det trots allt inte är så vanligt att kvinnor svarar att de blir egenföretagare av skäl som kan förknippas med ökad flexibilitet och möjlighet att kombi- nera förvärvs- och hemarbete. Resultaten bör dock tolkas med en viss försiktighet eftersom man har exkluderat några grupper kvinn- liga företagare där dessa motiv troligen är mer vanligt förekom- mande; kombinatörer och egenföretagare med låga inkomster. Entreprenörskapsbarometern 2012 är en stor enkätundersök- ning som genomförs av som syftar till att undersöka attityder till företagande i . Den visar att en högre andel bland män än bland kvinnor säger att de skulle kunna tänka sig att 3 Urvalet i studien exkluderar kombinatörer, dvs. dem som både är anställda och egen- företagare och egenföretagare med en inkomst som understiger . Det finns också ett överurval av egenföretagare inom industrin. Sammantaget innebär det en selekterad grupp av egenföretagare. bli egenföretagare (2012). Till de personer som sva- rar att man inte kan tänka sig att bli egenföretagare ställs följdfrå- gan om skälen till detta. Det vanligaste svaret bland både kvinnor och män är att man saknar intresse för att driva eget företag (för kvinnor och för män). Det fjärde vanligaste svaret bland både kvinnor och män är att det innebär mindre trygg- het jämfört med anställning (och ). Detta resultat visar dels på att det finns andra viktigare skäl till att man inte väljer att driva eget företag än just trygghetssystemet, dels att det visserligen är något viktigare för kvinnor, men att män i nästan lika stor utsträckning anger detta som ett skäl att inte driva eget företag. 6.3Utformningen av socialförsäkringssystemet för egenföretagare Egenföretagare och anställda behandlas i flera avseenden olika i socialförsäkringssystemet, även om syftet med utformningen av regelverket är likabehandling. definierar en per- son som egenföretagare om hon eller han driver enskild firma, han- delsbolag eller kommanditbolag och har F-skattesedel eller SA- skattesedel.4 Hädanefter kommer denna grupp att refereras till som företagare med enskild firma. Om man istället har ett aktiebolag, betraktas man däremot som anställd i företaget och är inte egen- företagare i socialförsäkringssammanhang. En viktig del i socialförsäkringen är den sjukpenninggrundande inkomsten (SGI). Den beräknas på olika sätt för egenföretagare och anställda, framförallt när det gäller nystartade företag. När ett nytt företag startas får egenföretagaren en SGI som motsvarar vad en anställd med samma arbetsuppgifter, utbild- ning och erfarenhet skulle ha haft (jämförelseinkomsten). beräknas SGI utifrån den beräknade inkoms- ten av näringsverksamheten. Om man haft en lägre inkomst än jämförelseinkomsten, kan SGI beräknas utifrån . För nystartade aktiebolag är reglerna dock annor- lunda, vilket har framförts som ett problem (se t.ex. SOU 2008:89). 4 Företagare som bedriver enskild näringsverksamhet är som regel godkända för F-skatt. Det innebär att det är företagaren själv som ansvarar för att betala skatter och socialavgifter (egenavgifter) på ersättning för utfört arbete. Delägare i ett handelsbolag ska normalt ha en SA-skatt, vilket innebär att företagaren själv betalar in skatt och egenavgifter på sin del av vinsten i handelsbolaget. Beräkning av SGI för denna grupp av företagare beräknas, precis som för anställda, utifrån lönen. Dessa regler gäller företaget startas. Det finns alltså ingen rätt till en spe- ciellt uträknad inkomst under uppbyggnadsskedet som för egen- företagare med annan bolagsform. Det är inte ovanligt att före- tagare med eget aktiebolag inte tar ut någon, eller väldigt låg, lön . Men detta kan alltså få stora konsekvenser för ersättningen vid eventuell föräldraledighet eller sjukdom. Ett annat problem som har framförts beträffande beräkning av SGI för företagare är att det finns ett tak i socialförsäkringen som uppgår till 7,5 prisbasbelopp. I föräldrapenningen finns det dock ett undantag då taket uppgår till 10 prisbasbelopp. var ett prisbasbelopp vilket innebär att man maximalt kunde få ersättning vid sjukskrivning för inkomster och vid föräldraledighet . Detta kan vara ett större problem bland egenföretagare, i alla fall bland företagare med eget aktiebolag, eftersom en högre andel har inkomster som överstiger taket i socialförsäkringen. 6.3.1Föräldrapenning och tillfällig föräldrapenning Som nämndes ovan är taket i föräldrapenningen högre än vid ersättning vid sjukdom. Den största skillnaden mellan egenföreta- gare och anställda när det gäller ersättning till föräldrar gäller ersättning vid vård av barn, vilket inte kommer att analyseras mer ingående i detta kapitel.5 Det är likväl intressant att kort nämna denna skillnad som har analyserats mer ingående av Inspektionen för socialförsäkringen (ISF). genomfördes en änd- ring av beräkningssättet för ersättning vid vård av sjukt barn (VAB) för egenföretagare. kunde företagare få ersättning för VAB för medan anställda bara kunde få . Detta innebar att det s.k. delningstalet var högre för egenföretagare än för anställda, för de flesta anställda. Detta medförde i sin tur att ersättningen per dag var lägre för egenföretagare (2012). Men efter gäller samma regler för egenföretagare som för anställda. Även här gäller dock att företagare med eget aktiebolag har betraktats som anställda och därmed inte berördes av 5 I datamaterialet som används för denna studie saknas information om ersättning i samband med vård av barn. Denna förändring skulle kunna medföra en ökning av egenföretagarnas uttag av VAB, men en undersökning från ISF visar att så inte har varit fallet (ISF 2013). Man finner endast en svag ökning bland kvinnliga egenföretagare. ISF finner generellt att egenföretagare med enskild firma, handelsbolag eller kommandit- bolag använder tillfällig föräldrapenning för vård av barn i klart mindre utsträckning än övriga grupper (ISF 2012). När man stude- rar fördelningen av VAB mellan föräldrapar med olika sysselsätt- ningsformer, finner man att det oftare är den anställde föräldern som tar ut tillfällig föräldrapenning. Detta gäller oavsett om det är kvinnan eller mannen som är anställd. Egenföretagare har till skillnad från anställda möjlighet att välja karenstid, dvs. den tid i början av sjukperioden som ingen ersätt- ning betalas ut. Innan hade egenföretagare en grundkarens men det fanns möjlighet att välja tre eller . Efter höjdes grundkarensen från en och antalet valbara alternativ ökade från två till fyra; 14, 30, 60 eller . Från politiskt håll sågs det ändå som önsk- värt att egenföretagare skulle ha möjlighet att välja kortare än sju dagars karenstid, och blev det möjligt att också välja en dags karenstid. Ju längre karenstid som väljs, desto lägre blir sjukförsäkringsavgiften. Syftet med dessa förändringar har varit att ge egenföretagare samma ekonomiska möjligheter som anställda att vara frånvarande från arbetet på grund av sjukdom. I praktiken är det dock få egenföretagare som väljer en längre karenstid än , vilket troligen beror på att skillnaderna i avgift mellan de olika karenstiderna är små (ISF 2012). ISF finner i sin studie att egenföretagare får ersättning från sjukförsäkringen i mindre utsträckning än anställda (ISF 2012). Dock finner man en skillnad mellan egenföretagare beroende på bolagsform. Den grupp som har klart lägst sjukfrånvaro är företa- gare i eget aktiebolag, vilket till viss del kan bero på att de har ett sjuklöneansvar mot sig själva eftersom de är anställda i sitt eget aktiebolag. Det finns också en skillnad mellan anställda och dem som driver enskild firma, handelsbolag eller kommanditbolag, där egenföretagare är minst sjukfrånvarande. Det finns skillnader mellan män och kvinnor: kvinnliga egenföreta- gare är mindre sjukfrånvarande än anställda kvinnor medan manliga egenföretagare har haft något högre sjukfrånvaro än anställda män. När hänsyn tagits till att egenföretagare i genomsnitt är något äldre och att de inte är verksamma i samma branscher som anställda, finner man att även manliga egenföretagare är sjukfrånvarande i mindre utsträckning än anställda män. För att kvalificera sig för ersättning från a-kassa ställs i princip samma krav på egenföretagare som för anställda. För det första måste man vara medlem i en a-kassa och uppfylla både medlems- villkoret (ha varit medlem i en arbetslöshetskassa under en sam- manhängande period ) och arbetsvillkoret (att direkt före arbetslösheten ha för- värvsarbetat med minst 80 timmars arbete ).6 Försäkringen består dels av en grundförsäkring på högst /dag som betalas ut om man uppfyller arbetsvillkoret men inte medlemsvillkoret, dels av en frivillig inkomstbortfallsför- säkring där den maximala ersättningen uppgår till /dag (Arbetslöshetskassornas 2013). Det finns en spe- ciell a-kassa just för småföretagare (), men som egenföreta- gare kan man också vara medlem i till exempel Akademikernas a-kassa eller Unionens a-kassa. Företagare har precis som anställda rätt till ersättning vid arbetslöshet, men villkoret är att företagets verksamhet måste upp- höra helt och hållet. Det finns ingen möjlighet att kombinera a- kassa med egen verksamhet och skälet till detta är att ersättningen från a-kassan inte ska bli ett sätt att komplettera inkomsten från ett mindre lönsamt företag. Om man väljer att göra ett uppehåll i verk- samheten istället för att lägga ner den definitivt, och verksamheten sedan återupptas, måste man vara verksam i företaget innan man kan få ersättning vid ett nytt uppehåll i verksamheten. Ett annat krav för att erhålla arbetslöshetsersättning är att vara inskriven som arbetssökande vid Arbetsförmedlingen. Det är den genomsnittliga inkomsten som ligger till grund för dagpenningen i arbetslöshetsförsäkringen. Den beräknas alltid oavsett hur många månader man jobbat. För företa- gare baseras ersättningen också på genomsnittlig inkomst från 6 Det finns vissa undantag från dessa regler. Se Arbetslöshetskassornas (2013). verksamheten enligt det senaste taxeringsbeslutet. Om det skulle vara förmånligare för företagaren kan den baseras på ett genomsnitt av de två närmast föregående taxeringsbesluten, det vill säga 24 månader bakåt i tiden. En potentiellt viktig aspekt av arbetslöshetsförsäkringens utform- ning för företagare är att företagare riskerar att bli avstängda från ersättningen , om de upphör med en verksamhet som är lönsam. Detta kan eventuellt betyda att en låg förtjänst i företaget ökar risken för att företaget måste läggas ner, men risken ökar också för att inkomsten som ligger till grund för beräkning av arbetslöshetsersättningen är låg eftersom en del företag troligen börjar gå dåligt tidigare än 24 månader bakåt i tiden. För anställda är troligen lönen i mindre utsträckning korrelerad med risken att bli arbetslös. I analysen av egenföretagarnas uttag av sjukpenning, föräldrapen- ning och ersättning vid arbetslöshet används data hämtad från SCB:s LISA-databas för . Sjukpenning och föräldrapen- ning uttrycks i nettodagar, vilket innebär att man inte bara tar hän- syn till antalet utan även delar av dagar . Till exempel blir med halv omfattning . Detta till skillnad från bruttodagar där blir oavsett omfattning. För att studera den ersättning som erhålls kommer en dagersättning att räknas ut genom att dividera den totala ersättningen som har erhållits från föräldra- respektive sjukförsäkringen med antalet nettodagar. För att analy- sera skillnader i arbetslöshetsersättning kommer på motsvarande sätt en dagersättning att räknas ut genom att dividera den totala ersättningen från arbetslöshetsförsäkringen i arbetslöshet. Antalet dagar är här antalet dagar som man varit registrerad som arbetssökande vid Arbetsförmedlingen. Data tillåter inte att hänsyn tas till dagar utan arbete, om individen inte varit registrerad vid Arbetsförmedlingen. Eftersom ersättning från socialförsäkringssystemet beror på en SGI som beräknas utifrån den taxerade inkomsten, görs en närmare beskrivning av inkomstmåtten vi använder. Det första inkomst- måttet är summa kontant bruttolön enligt kontroll- uppgift till () från arbetsgivare för anställda samt egenföretagare i eget aktiebolag, och nettoinkomst från närings- verksamhet för övriga egenföretagare. Här är det bara inkomst från huvudsaklig förvärvskälla som används och hänsyn tas inte till att en person kan ha erhållit inkomst både från anställ- ning och från näringsverksamhet . Det andra inkomst- måttet som används är förvärvsinkomst och summerar kontant bruttolön och inkomst av aktiv näringsverksamhet under förutsätt- ning att inkomst av aktiv näringsverksamhet är positiv, i annat fall redovisar variabeln endast kontant bruttolön. Hänsyn tas alltså här till att man kan ha haft inkomst från flera källor . Det tredje inkomstmåttet är förvärvsersättning och inkluderar för- värvsinkomst plus ett antal arbetsrelaterade ersättningar som till exempel sjukpenning, föräldrapenning vid barns födelse eller adop- tion, tillfällig föräldrapenning för vård av barn, närståendepenning och rehabiliteringsersättning. Både företagare med enskild firma, handelsbolag eller komman- ditbolag och företagare i så kallade fåmansaktiebolag definieras av SCB som egenföretagare. Det går dock att göra en uppdelning dem emellan med hjälp av variabeln yrkesställning. gör en tydlig uppdelning av dessa grupper genom att betrakta egen- företagare med eget aktiebolag som anställda i socialförsäkrings- sammanhang. Möjligheterna att vara frånvarande från arbete på grund av egen eller barns sjukdom eller då man blivit förälder är dock likartade för de båda grupperna av egenföretagare; man riske- rar att förlora kunder och uppdrag om man är frånvarande från jobbet och den dagliga skötseln av företaget kan vara beroende av ägarens närvaro, även om det blir mindre påtagligt om det finns anställda. Tack vare skillnaderna i socialförsäkringens utformning mellan egenföretagare med enskild firma och egenföretagare som driver ett aktiebolag men likheter när det gäller möjligheten att vara från- varande från arbetet är det möjligt att göra en intressant analys och undersöka hur egenföretagande påverkar uttag av föräldrapenning, vård av sjukt barn och sjukpenning. Om de olika typerna av företa- gare beter sig på ett likartat sätt, kan det hävdas att det beror på egenföretagandets särart och att skillnader i utformning av social- försäkringar är av mindre betydelse.