sou · H2B335 · 2014-06-04 00:00:00 — Strömfallsfastigheten och dess samtliga tillbehör utgör en taxerings- enhet.34 Innan en mark- och miljödomstol ger tillstånd till ett vattenkraft- verk ska domstolen se till att det finns en lämplig fastighet som ägs av sökanden och med vilken rätten till tillgodogörandet av vattenkraften ska förenas (strömfallsfastighet), se 7 kap. 5 § andra stycket LSV. Att en strömfallsfastighet bestäms i ett mål har alltså betydelse för att skapa effektivt utnyttjande av vattenkraften. Eftersom rätten till strömfall betraktas som ett fastighetstillbehör måste detta också tillhöra en fysisk fastighet. Strömfallsfastigheten har även betydelse som finansiell säkerhet och för fastighetstaxering. Utredningen föreslår nedan, i avsnitt 9.7, att andelskraft utmönstras. Det finns därför större skäl än vid införandet av VL att utmönstra även strömfallsfastigheter, men utredningen bedömer ändå att det fort- farande finns skäl att ha kvar bestämmelserna. De har som nämnts ovan betydelse för bl.a. kreditgivning och fastighetstaxering, men framför allt är det ett hävdvunnet begrepp. Med hänsyn till vatten- verksamheternas särart, bl.a. med den särskilda rätt som finns till strömfall i vissa fall, framstår det som motiverat att behålla sär- regleringen. Reglerna rörande strömfallsfastigheter bör dock pla- ceras i 22 kap. MB, för att alla regler om prövning av ansöknings- mål ska vara samlade. Bestämmelsen bör därför införas som en ny 22 kap. 24 a § MB. Stadgandet i 7 kap. 6 § LSV innehåller bestämmelser om vad en tillståndsdom i ansökningsmål om vattenverksamhet ska innehålla utöver vad som stadgas i 22 kap. 25 § MB. Uppräkningen i denna paragraf kan tjäna som minneslista för domstolarna men den är inte uttömmande.35 Utredningen föreslår att punkterna 1-3 införs som en ny 22 kap. § MB. Till följd av utredningens förslag om upphävande av bestämmelserna om andelskraft, se avsnitt 9.7, föreslår utredningen att 7 kap. 6 § 4 LSV om villkor för andelskraft ska upphöra. 34Skatteverkets 2000, avsnitt 6, kap. 2.1. 35Strömberg, lagen (1998:812) med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet (. 2011, Zeteo), kommentaren till 7 kap. 6 §. Lagen med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet Motsvarigheten till 7 kap. 7 § LSV i 13 kap. 49 a § VL infördes i VL som ett led i de åtgärder som krävdes för att höja säkerheten i dammar. Stadgandet ger möjlighet för mark- och miljödomstolen att skjuta upp frågan om ersättning i samband med att särskilda bestämmelser om vattenhushållningen fastställs. En förutsättning är dock att skadorna inte lämpligen kan upp- skattas på förhand. Hushållningsbestämmelserna avses bli till- lämpade i exceptionella situationer, när en anläggnings säkerhet är allvarligt hotad. Ersättningsanspråk som avses i paragrafens första stycke prövas i den ordning som enligt 24 kap. 13 § MB gäller för anspråk på oförutsedd skada.36 Eftersom utredningen föreslår att tillståndsfrågorna ska skiljas från de civilrättsliga frågorna, saknas anledning att för ansöknings- mål reglera denna fråga. Alla ersättningsmål kommer i stället att bli stämningsmål. Utredningen föreslår därför att bestämmelsen upp- hör att gälla. 9.6.48–12 §§ – Förfarandet vid mark- och miljödomstol i stämningsmål I princip gäller om rättegången i tvistemål för för- farandet i stämningsmål. Vissa särbestämmelser om förfarandet i vattenrättsliga stämningsmål vid mark- och miljödomstol har tagits in i 7 kap. 8–12 §§ LSV. Dessutom har enligt 7 kap. 11 § LSV vissa förfaranderegler i MB för ansökningsmålen gjorts tillämpliga även på stämningsmålen.37 Att talan i stämningsmål väcks genom ansökan om stämning anges i 7 kap. 8 § LSV. Bestämmelsen är hämtad från 13 kap. 51 § VL och syftet med den var att förtydliga att om rättegången i 36Strömberg, lagen (1998:812) med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet (. 2011, Zeteo), kommentaren till 7 kap. 7 §. 37Strömberg, lagen (1998:812) med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet (. 2011, Zeteo), kommentaren till 7 kap. 8 §. Lagen med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet tvistemål blev tillämpliga. I dagens reglering är detta redan tydliggjort i LOMM genom 4 kap. 1 §. Utredningen anser därför att det inte längre behövs någon sådan bestämmelse och den bör utgå. Enligt 7 kap. 9 § ska förberedelsen vara skriftlig eller muntlig och kallelser och andra meddelanden till parterna ska delges. Det är oklart varför en sådan särreglering finns i LSV, då samma regler gäller enligt RB. Utredningen anser att denna bestämmelse inte fyller någon funktion och därför kan utgå. Bestämmelsen i 7 kap. 10 § första stycket LSV innehåller en reglering av rättens sammansättning och förtydligar när rätten är domför med en lagfaren ordförande. Motsvarande reglering fanns i 13 kap. 53 § VL. gäller vid avgörande av målet utan huvudförhandling enligt 42 kap. 18 § första stycket 1–4 RB, då är det tillräckligt med en lagfaren domare, jfr 1 kap. 3 a § andra stycket RB. Annars gäller reglerna i 2 kap. 4-5 §§ LOMM. Det har framförts till utredningen att bestämmelsen bör ändras så att det blir möjligt att avgöra stämningsmålen utan särskilda ledamöter. Eftersom dessa mål inte har lika stark koppling till MB:s regelsystem som tillståndsmålen, framstår det som en rimlig förändring. En sådan reglering bör enligt utredningens uppfattning föras in i LOMM, lämpligen i 2 kap. 4 § som reglerar rättens sammansättning. Utredningen föreslår därför ett nytt, fjärde stycke i paragrafen. Förslaget berör både vattenverksamhet och miljöfarlig verksamhet och förändringen gäller i praktiken när saken avgörs efter huvudförhandling eller sammanträde, eftersom det finns möjligheter för rätten att med eller utan parternas godkännande förordna om en sådan ordning. Utredningen bedömer att denna för- ändring inte medför några negativa konsekvenser och föreslår därför att bestämmelsen får gälla alla stämningsmål. Det är natur- ligtvis möjligt att avgränsa detta till vattenrättsliga stämningsmål, men det framstår som ett sämre alternativ att föreslå nya särregleringar. Lagen med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet sådan skulle dock kunna motiveras med att stämningsmål med den föreslagna nyordningen för vattenverksamheter kommer att bli vanligare. I 7 kap. 10 § andra stycket LSV anges att för indispositiva tvistemål ska gälla för förelägganden att ange skriftligt svaromål, inställa sig vid muntlig förberedelse eller vid huvud- förhandling och om parts utevaro från ett sådant sammanträde. I dessa fall bör RB:s ordinarie regler kunna gälla precis som för stämningsmål rörande miljöfarlig verksamhet. Utredningen anser därför att även denna bestämmelse bör kunna utgå. Om det ändå bedöms finnas behov av en motsvarande reglering bör bestämmelsen placeras i MB eller möjligen i LOMM. I 7 kap. 11 § LSV föreskrivs att vissa bestämmelser i 22 kap. MB för ansökningsmålen även ska gälla för vattenrättsliga stämningsmål. Regleringen är hämtad från 13 kap. 54 § VL. I första stycket avses förbud mot tredskodom under muntlig för- beredelse jämte rätt för parter att åberopa ingivna skrifter, sakkunnig- undersökning, undersökning av domstolsledamot, tid och plats för huvudförhandling, huvudprincipen att syn ska hållas, jäv beträffande nämndeman, förfarandet vid huvudförhandling, domens innehåll och tidpunkten för dess meddelande samt kartor m.m. vid inlösen. Genom att LOMM infördes utgick bestämmelserna om plats- undersökning och syn ur 22 kap. MB, då dessa regleras i den lagen. Hänvisningen i 7 kap. 11 § LSV har dock inte uppdaterats. Andra stycket gäller det specialfall som regleras i 2 kap. 6 § LSV om rensning. Hänvisningen medför att reglerna om att ett värde kan behöva uppskattas av mark- och miljödomstolen, att ett verk- ställighetsförordnande kan meddelas och att domstolen i vissa fall kan besluta att skadeförebyggande åtgärder får vidtas utan huvud- förhandling och innan målet avgörs. i 4 och 40–43 kap. är heltäckande och det finns även där bestämmelser om att ingivna skrifter kan åberopas och anses genomgångna utan fullständig redogörelse för innehållet vid en huvudförhandling, möjlighet att förordna sakkunnig, att tid och plats för huvudförhandling ska bestämmas när målet är färdig- Lagen med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet berett, jäv för nämndemän m.m. Nödvändig utredning måste också finnas, varför en särreglering om att kartor ska finnas inte heller behövs. Genom att blir tillämpliga kommer det vara möjligt att meddela tredskodom i samband med muntlig förberedelse, såvida inte målet är ett indispositivt tvistemål. Se närmare ovan angående 7 kap. 10 § andra stycket LSV. När det gäller regleringen i andra stycket så följer det även av att rätten i vissa fall måste uppskatta värden, se 35 kap. 5 § RB, och fatta interimistiska beslut. Verkställighetsförordnande kan också meddelas med stöd av 17 kap. 14 § RB. Sammanfattningsvis finner utredningen att bestämmelsen kan utgå. Om det bedöms att det för tydlighets skull behöver finnas särreglering bör denna placeras i LOMM eller i anslutning till 22 kap. MB. Enligt 7 kap. 12 § första stycket LSV kan målet handläggas som ett ansökningsmål om svaranden för att bemöta käromålet gör en ansökan hos mark- och miljödomstolen om godkännande av arbetena i efterhand. Denna bestämmelse är enligt utredningens bedömning inte nöd- vändig. Om svaranden ansöker om godkännande i efterhand blir det målet ett ansökningsmål. Det tidigare stämningsmålet kan då, och bör nog i de flesta fall, handläggas gemensamt med ansökningsmålet. Någon övergång från ett stämningsmål till ett ansökningsmål för det först inledda bör däremot inte längre ske. I andra stycket regleras det specialfallet att beslut har fattats om borttagande eller ändring av en vattenanläggning av mark- och miljödomstol, kronofogdemyndigheten eller tillsynsmyndigheten och den som är ansvarig för anläggningen ansöker om god- kännande i efterhand. I dessa fall får inte verkställighet ske förrän ansökningsmålet blivit slutligt avgjort eller mark- och miljö- domstolen förordnar annat. Motsvarande reglering finns i 21 kap. 4–5 §§ MB för miljöfarlig verksamhet. Utredningen föreslår att dessa bestämmelser även ska omfatta vattenverksamhet. Genom denna ändring kan regleringen i 7 kap. 12 § LSV utgå. Lagen med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet 9.6.513–16 §§ – Omprövning m.m. Omprövningsbestämmelserna i 7 kap. 13–16 §§ LSV har behandlats i avsnitt 5.3.4. Dessa bestämmelser ger möjlighet att under vissa förhållanden och för uppräknade rättssubjekt utverka ändrade eller nya bestämmelser om innehållande och tappning av vatten, tillstånd till vattentäkt och fiske- och bygdeavgifter. Utredningen föreslår att bestämmelserna flyttas till 24 kap. MB där övriga omprövnings- bestämmelser finns och byter beteckning till 24 kap. 9–12 §§ MB. 9.6.617–18 §§ – Ändrade förhållanden i samfälligheter Om förhållandena för en samfällighet ändras finns det i vissa fall skäl för domstol att på yrkande av part ändra deltagarkrets, andelstal eller föreskriva att samfälligheten ska upphöra. Bestäm- melser om detta finns i 7 kap. 17–18 §§ LSV. Utredningen föreslår att dessa bestämmelser placeras som ett tredje kapitel i den nya lagen om vattenrättsliga samfälligheter. Eftersom markavvattnings- samfälligheter föreslås falla under AL:s reglering gäller de nya föreslagna reglerna endast de övriga vattenrättsliga samfälligheterna, dvs. bevattningssamfälligheter och vattenregleringssamfälligheter. 9.78 kap. LSV – Andelskraft –Bestämmelserna i 8 kap. LSV om andelskraft upphör att gälla och vissa övergångsbestämmelser införs. 9.7.1 1–4 §§ 1 § LSV. Andelskraft kan komma i pensation för outbyggd fallhöjd utan även när kraft helt eller delvis tas i anspråk från ett befintligt kraftverk.38 1981/82:130 s. 476. Lagen med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet Institutet andelskraft infördes i ÄVL genom en lagändring 1974, då ersättningskraft utmönstrades. Att ha rätt till andelskraft inne- bär att den vars fallhöjd tas i anspråk under vissa förutsättningar kan få del i kraftproduktionen i förhållande till sitt fallhöjdsinnehav genom att erhålla kraft. Detta sker mot skyldighet att i mot- svarande mån bidra till kraftanläggningens utförande, drift och underhåll. Rätten till andelskraft är alltså inte obligatorisk för att någon annan enligt 2 kap. 8 § LSV får rätt att utnyttja fallhöjden, utan tanken är att den i första hand ska tillkomma stora kon- sumenter av kraft, t.ex. industrier och kommunala eldistributions- företag. Om det inte är lämpligt med andelskraft, får kompensation betalas ut i pengar. Bestämmelserna infördes i 2 kap. ÄVL och överfördes utan större justeringar till VL och vidare till LSV. I VL delades dock rätten till strömfallet och ersättningsrätten i form av andelskraft eller ekonomisk ersättning upp på 2 kap., som behandlade rådighet över vatten m.m. respektive 9 kap., som behandlade ersättning och andelskraft. Denna uppdelning överfördes till LSV. Förordnanden om ersättningskraft fortsatte gälla efter att bestäm- melserna om andelskraft trädde i kraft. I övergångsbestämmelserna öppnades upp för part att yrka att denna skulle ersättas med ersättning i pengar.39 Enligt 8 kap. 2 § första stycket LSV ska domstolen i samband med beslut om tillhandahållande av andelskraft meddela erforderliga bestämmelser om villkoren för tillhandahållandet och om kostnads- bidrag. Dessa villkor ska enligt 7 kap. 6 § 4 LSV tas in i tillstånds- domen. Domstolen ska, även om parterna är överens, pröva att förutsättningarna för andelskraft är uppfyllda enligt 8 kap. 1 § första stycket LSV och även ange fastighet som avses i andra och tredje stycket i nämnda paragraf. I övrigt råder avtalsfrihet.40 Bestämmelsen i 8 kap. 2 § andra stycket LSV innehåller bestämmelser rörande omprövning av redan fastställd rätt till andels- kraft och om de närmare förutsättningarna för sådan omprövning. Bestämmelsen ska kunna tillämpas både när någon av parterna önskar jämkning i villkoren och då fråga är om avlösning av rätten 39Punkten 6 i övergångsbestämmelserna till lag (1974:273) om ändring i vattenlagen (1918:523). 40Strömberg, Vattenlagen med kommentar, 1984, s. 161. Lagen med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet Parterna kan avtala om ändrade villkor men för avlösning av rätten till andelskraft krävs beslut av mark- och miljö- domstolen. Som förutsättning för omprövning anges att den begärda ändringen i rättsförhållandet mellan parterna ska innebära väsentlig fördel för någon av dem utan att medföra betydande olägenhet för motparten. Frågor om omprövning avser endast rättsförhållandet mellan kraftstationens ägare och mottagaren av andelskraften och handläggs därför som stämningsmål, se 7 kap. 2 § 7 LSV. Om det beslutas att rätten till andelskraft ska avlösas mot ersättning i pengar, gäller bestämmelserna i 31 kap. MB om skadereglering vid tillståndsprövning av vattenverksamhet. Utredningen har i kapitel 4 föreslagit att dessa bestämmelser flyttas till 32 kap. MB. Avlösning regleras även i 14 § andra stycket införandelagen för LSV. I 8 kap. 3 § första stycket LSV finns bestämmelser om över- flyttning av rättighet till andelskraft från en fastighet till en annan men med samma ägare. Dessa mål ska enligt 7 kap. 1 § 3 LSV handläggas som ansökningsmål. I 8 kap. 3 § andra stycket LSV regleras fastig- hetsägarens möjlighet att upplåta rätten till andelskraft till annan. Ett sådant avtal är inte bindande längre än från det avtalets slöts eller under nyttjanderättshavarens livstid. I 8 kap. 4 § LSV stadgas att om den kraftmängd som tas ut som andelskraft minskas i sådana fall som avses i 31 kap. 22 eller 23 §§ MB eller till följd av omprövning för att förbättra en vattenanläggnings säkerhet, är mottagaren av andelskraft skyldig att utan ersättning tåla denna minskning i samma utsträckning som innehavaren av det kraft- verk från vilket andelskraften tillhandahålls. I ÄVL fanns i stället institutet ersättningskraft, där ersättning utgavs genom kraft- överföring.41 9.7.2Övergångsbestämmelserna i införandelagen för LSV När det gäller andelskraft och ersättningskraft enligt ÄVL finns en särskild övergångsbestämmelse i 13 § införandelagen för LSV. Där stadgas att bestämmelsen i 8 kap. 4 § LSV ska tillämpas också i fråga om andelskraft enligt ÄVL och ersättning genom överföring av kraft enligt ÄVL i dess lydelse före . 41 , Vattenlagen med kommentar, 1984, s. 157. Lagen med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet införandelagen för LSV gäller fortfarande bestämmelserna i beträffande ersättning som enligt ÄVL i dess lydelse före ska lämnas genom överföring av kraft. Rätten till andelskraft upphör genom sådan avlösning som avses i 8 kap. 2 § andra stycket LSV och 14 § andra stycket införandelagen för LSV. Rätten till andelskraft torde även, på samma sätt som beträffande tvångsrätter, förfalla om tillståndet till vattenverksamheten upphör att gälla. Vidare följer av 8 kap. 3 § andra stycket LSV att rätten inte är bindande längre än från det att avtalet slöts, alternativt för någons livstid. Vid utrivning ska enligt 31 kap. 19 § MB ersättning lämnas för kostnader orsakade av förlust av förmån, t.ex. rätt till andelskraft. Detta gäller dock endast under förutsättning att förmånen har till- försäkrats i tillståndsdomen eller i avtal som träffats i samband med vattenanläggningens tillkomst. Institutet andelskraft är alltså och det tidigare systemet med ersättningskraft tillkom . Vatten- kraftsutbyggnad sker i en annan omfattning och nyetablering är relativt sällan förekommande. Elektrifiering av bygden var framför allt en mycket angelägen fråga. hade denna fråga förlorat all betydelse, vilket bl.a. framgår av att det äldre institutet bygdekraft utmönstrades ur ÄVL och infördes andelskraft i stället för ersättningskraft.42 Av reglerna om andelskraft framgår att det inte är någon obligatorisk skyldighet att ersätta intrång med naturaprestation, utan huvudregeln får anses vara att intrång i strömfall skulle ersättas i pengar. Departementschefen ansåg att rätten till andelskraft i första hand skulle tillkomma de som själva var kraftproducenter. Vidare ansåg han att mycket små fallhöjdsinnehav torde vara uteslutna från andelskraft redan på grund av att andelskraften inte kan utnyttjas ekonomiskt. Väsentlighetskravet i regeln gällde minoritetshavaren och de olägenheter detta kunde 1974:83 s. 178. Lagen med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet innebära för majoritetshavaren, alltså kraftproducenten som kunde bli skyldig att leverera andelskraft, tillmättes ingen betydelse.43 Ett skäl till att bestämmelsen om naturaprestation behölls i VL 1974 var att rätten till andelkraft (eller kraftöverföring) var knutet till en fastighet. Denna rättighet hade därmed en viss betydelse som kreditunderlag och var intressant ur finansieringssynpunkt.44 Utredningen ser inte att det finns något egentligt behov av att i nya tillstånd förordna om andelskraft. Att behålla institutet ur finansieringssynpunkt framstår inte som ett lika hållbart argument . Precis som finns möjlighet att enligt 15 kap. JB upplåta rätt till elektrisk kraft i fastighet till vilken elektrisk kraftstation hör. En särskild reglering om naturaprestation innebär också en skillnad jämfört med regleringen av miljöfarlig verksamhet. Någon mot- svarande skyldighet att prestera i natura till närliggande näringsidkare eller enskild finns inte. Något skäl att behålla regleringen finns sammanfattningsvis inte. De förordnandena som finns om andelskraft och möjligen också äldre ersättningskraft är kopplade till tillståndet och förfaller därför om tillståndet upphör att gälla. Avtal om upplåtelse av andelskraft är dessutom som nämnts inte bindande längre än alterna- tivt för någons livstid. Förslaget innebär alltså att de förordnanden om rätt till andelskraft som finns fortsätter att gälla på samma sätt som tidigare, men däremot kan inte nya förordnanden ske. Om utredningens förslag i SOU 2013:69 om ny prövning blir verklighet, kommer i de fall nyprövning genomförs de tidigare gällande tillstånden upphöra domstolen för- ordnar. Vad som ska hända med äldre förordnanden måste då beslutas i domen. Genomförs tillika utredningens förslag i SOU 2013:69 om prövningens omfattning innefattande att prövning av hela verksam- heten blir aktuell, kommer tidigare meddelade tillstånd att upphöra när verksamhetsutövaren tar det nya tillståndet i anspråk. Även i sådana fall måste det nya tillståndet innehålla bestämmelser om vad som händer med äldre rättigheter som t.ex. andels- eller ersättnings- kraft. 1974:83 s. 170 f. 1974:83 s. 148. Lagen med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet Dessutom bör upphävandet av reglerna kompletteras med över- gångsbestämmelser liknande de som infördes . Mark- och miljödomstol ska på yrkande av part kunna besluta att rätten till andels- eller ersättningskraft ska upphöra mot ersättning i pengar. 9.89 kap. LSV – Övriga bestämmelser –Regleringen i 9 kap. 1 § första meningen LSV införs i 22 kap. 1 § andra stycket MB. –Regleringen i 9 kap. 2 § LSV införs i 22 kap. 1 § tredje stycket MB. –Övriga bestämmelser i 9 kap. LSV upphör att gälla. Enligt 9 kap. 1 § LSV jämställs gruva med fastighet vid prövning av frågor om vattenverksamhet. Detta gäller dock inte för samfälld mark som inlösts för en markavvattning. Tanken med undantaget är att en gruva, som ingår i en markavvattningssamfällighet, inte ska kunna bli delägare i samfälld mark.45 Bestämmelsen får anses alltjämt fylla en funktion. Den flyttas till 22 kap. 1 § andra stycket MB, som reglerar vad en ansökan om vattenverksamhet ska innehålla. På så sätt blir det även fortsätt- ningsvis tydligt att gruva jämställs med fastighet vid prövning av vattenverksamhet. När det gäller undantaget för markavvattning behövs inte något sådant längre, då den typen av frågor löses genom förrättning enligt AL för dessa gemensamhets- anläggningar. 1981/82:130 s. 373. Lagen med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet Av 9 kap. 2 § LSV framgår när en viss fastighet anses berörd av en vattenverksamhet. Bestämmelsen är av betydelse framför allt när det gäller att bestämma kretsen av sakägare i ett initialskede av tillståndsprövningen, bl.a. i fråga om innehållet i ansökningar och kungörelser. Stadgandet innebär däremot inte en närmare avgränsning av kretsen av ersättningsberättigade. Denna fråga bör liksom lösas i rättstillämpningen.46 Bestämmelsen bör enligt utredningens uppfattning placeras i 22 kap. 1 § MB, eftersom det där finns bestämmelser om att fastig- heter som berörs av en ansökan ska anges. Den placeras förslagsvis i ett nytt tredje stycke, som klargör innebörden av andra stycket – alltså vilka fastigheter som ska nämnas i ansökan. Bestämmelsen i 9 kap. 3 § LSV innehåller vissa bestämmelser om ställande av säkerhet. Bestämmelsen är hämtad från 22 kap. 3 § VL och infördes utan någon motivering i LSV. Det är osäkert hur detta stadgande förhåller sig till 16 kap. 3 § MB, som gäller för både vattenverksamhet och miljöfarlig verksamhet. Någon ledning finns inte heller att hämta i förarbeten eller kommentarer. Bestämmelsen i 16 kap. 3 § MB innebär att tillstånds- myndigheten alltid ska pröva en säkerhet. Enligt 9 kap. 3 § LSV är det i stället den till vars förmån säkerheten ska ställas som ska godkänna denna och om den personen inte godtar säkerheten ska den prövas av . Enligt båda bestämmelserna är staten, kommuner, landsting och kommunalförbund befriade från kravet på att ställa säkerhet. Eftersom båda bestämmelserna torde vara tillämpliga om säker- het ska ställas för en vattenverksamhet, bör det för sådan verksam- het innebära ytterligare ett moment eftersom den till vars förmån säkerheten ska ställas också ska godkänna den. Som utredningen har konstaterat i avsnitt 3.2.6 ställs i princip inte någon säkerhet i mål som endast gäller tillstånd till vatten- verksamhet. 1981/82:130 s. 149 ff. Lagen med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet