sou · H2B349 · 2014-06-27 00:00:00 — Våldet i relationer karakteriserade av intimterrorism är mer sällan ömsesidigt, men det förekommer att den icke-kontrollerande par- ten också tar till våld. kallar den typen av våld våldsamt motstånd. De sällsynta fall då båda parter försöker få kontroll över den andra kallar han ömsesidig, våldsam kontroll. 46Holtzworth-Munroe, A. (2000), A typology of men who are violent toward their female partners: making sense of the heterogeneity in husband violence. 47Holtzworth-Munroe kallar de två typerna emotionally volatile or borderline/ dysphoric och generally violent/antisocial. Sätt fokus på våldsutövaren Finns behandlingsmetoder för olika typer av våldsutövare? Om det finns olika typer av våld och våldsutövare, är det möjligt att behandlingsmetoderna kan anpassas till deras särskilda egenska- per och på det sättet nå bättre resultat. Enstaka forskningsfynd pekar i den riktningen. I en amerikansk studie fick våldsutövare med en beroende personlighet bättre resultat med psykodynamisk gruppterapi än med vad som kallas feministisk, kognitiv beteendeterapi. För våldsutövare med antisociala drag gällde däremot det omvända; de fick bättre resultat med den kognitiva beteendeterapin.48 Dialektisk beteendeterapi är en annan metod som har använts för sådana grupper av våldsutövare som pekar ut som skyldiga till intimterrorism.49 Även terapi byggd på anknytnings- teori har föreslagits för våldsutövare som har problem med känslomässigt beroende och en vilja att kontrollera andra.50 För den typ av våld som kallar situationsbundet parvåld föreslår han kognitiv beteendeterapi och parterapi, som är inriktad på att öka förmågan till kommunikation, konfliktlösning och att kontrollera sin aggressivitet. Även andra forskare har föreslagit parterapi, men bara om flera förutsättningar är uppfyllda: att våldet är ömsesidigt, att allvarligt fysiskt våld inte förekommer och att ingen har ett maktövertag eller är rädd för den andra.51 I terminologi betyder det att bara vissa former av situationsbundet parvåld kan behandlas med parterapi. Typologierna för våld och våldsutövare och de olika behand- lingsmetoderna väcker frågor som: Finns det empiriskt stöd för att det finns olika typer av våld och våldsutövare med de egenskaper som typologierna beskriver, och går det i så fall att bestämma vilken typ en individ tillhör? 48Saunders, D. (1996), Feminist-cognitiv-behavioral and process-psychodynamic treatment for men who batter: interaction of abuser traits and treatment models. 49Fruzzetti, A. E., Levensky, E. (2000), Dialectical behavior therapy for domestic violence: rationale and procedures; , R. A. m.fl. (2000), DBT with an inpatient forensic population: the CMHIP forensic model. 50Sonkin, D. J., Dutton, D. (2003), Treating assaultive men from an attachment perspective. 51Heyman, R. E., Schlee, K. (2003), Stopping wife abuse via physical aggression couples treatment; O´Leary, K. D., , S. (2007), Treatment of psychological and physical aggression in a couple context. Sätt fokus på våldsutövaren Hur stora grupper utgör de olika typerna i olika populationer, som alla våldsutövare, personer som döms för våld och personer som frivilligt söker behandling? Finns det effektiva behandlingsmetoder som är särskilt anpas- sade till behov hos de olika grupperna av våldsutövare, och är dessa möjliga att tillämpa i svenska behandlingsverksamheter? Nationella samordnaren föreslår att undersöker dessa och andra relevanta förutsättningar för utveckling av behand- lingsmetoderna för våldsutövare. 6.5Inrätta en nationell telefonlinje för våldsutövare Förslag: En nationell telefonlinje ska inrättas för information och stöd till personer som har problem med sin aggressivitet och för att motivera dem till behandling. finns en nationell hjälplinje, PrevenTell, för dem som upplever att de tappat kontrollen över sin sexualitet, som känner oro för sina tankar och handlingar eller är rädda att göra sig själva eller andra illa. Linjen ska öka möjligheten att få hjälp och behand- ling . Målsättningen är att förebygga sexuella övergrepp genom program riktade till personer i riskzonen. PrevenTell drivs av och Sexualmedicin (CASM) vid och är ursprungligen en del av regeringens satsning på att stärka det förebyggande arbetet mot sexualbrott. De som svarar i telefon är sjuksköterskor, legitimerade psykolo- ger och psykoterapeuter. De har alla stor erfarenhet av att prata om och svara på frågor som rör det sexuella området. De som ansvarar för behandlingen på CASM är psykiatriker, psykologer, psykotera- peuter och sjuksköterskor. Behandlingen syftar i första hand till att förhindra och stoppa oönskade eller otillåtna sexuella beteenden med negativa konsekvenser för såväl den egna personen som för andra i omgivningen. PrevenTell har även byggt upp en nationell hänvisningsbank med ett nätverk av organisationer som kommer i kontakt med vårdgruppen – akutpsykiatrin, vuxenpsykiatrin, barn- och ungdomspsykiatrin, rättspsykiatrin, beroendevården, habilite- ring, ungdomsmottagningar, mansverksamheter, mansjourer samt privata organisationer som arbetar med sexologiska frågeställningar. Sätt fokus på våldsutövaren Ungefär 500 personer med oro för att skada andra med sin sexualitet har ringt till PrevenTell . Nio av tio har varit män och medelåldern . På frågan om de har utövat psykiskt eller fysiskt våld mot en närstående har 15–svarat ja. Drygt hälften har uppgett personnummer och varit beredda att besöka mottagningen för vård och behandling. Nationella samordnaren föreslår att det inrättas en nationell te- lefonlinje dit personer med aggressionsproblem kan ringa för information, stöd och motiverande samtal. En snabbare väg skulle kunna vara att förlänga och utöka PrevenTells uppdrag till att även omfatta personer med aggressionsproblem. PrevenTell har ett upp- arbetat arbetssätt, lokaler, samarbetspartners med mera inom ett problemområde som är näraliggande. Sexuellt våld förekommer ofta vid brott i nära relationer. Om förlängs, är det under vissa förutsättningar möjligt att bredda PrevenTells uppdrag och kompetens, enligt vad som har framförts till nationella samordnaren. Kostnaden för att driva hjälptelefonen har varit . Med en utvidgad målgrupp kan den uppskattas till fyra miljoner . En lämplig tid för utvärdering av en försöksverksamhet är . Det är möjligt att en webbplats kan fylla en liknande funktion som en telefonlinje. En webbplats är alltid tillgänglig, och tröskeln för att besöka den är sannolikt lägre än för att ringa ett telefon- samtal. Vid pågår 2014 ett försök med en interaktiv webbplats för personer som utövar våld i nära relationer. Webbplatsen ger information, ställer frågor och ger automatiserad återkoppling på svaren. Metoden bygger på motiverande samtal och syftar till att ge stöd för att fatta beslut om att söka hjälp eller inte. Personen får ange upplevda för- och nackdelar med att söka hjälp och att låta allt förbli vid det gamla. En sammanställning av svaren och kommentarer till dem ska ge underlag för beslut. ska även göra ett försök att ge behand- ling via internet till personer med aggressionsproblem som också har andra psykiska problem, men som inte utövar grovt våld. Om de utvärderingar som görs av försöken ger positiva resultat, föreslår nationella samordnaren att telefonlinjen kombineras med internetbaserat stöd, motivationsarbete och behandling. För ändamålet används , se avsnitt 10.1.2. Sätt fokus på våldsutövaren Förslag: Statliga myndigheter ska som en del av företags- hälsovården erbjuda behandling till personer som har problem med sin aggressivitet. Personer som använder våld i nära relationer kan ha olika socioe- konomisk bakgrund. Däremot finns det en övervikt av personer med allvarliga personliga problem utöver våldet. Sju av tio män i en norsk studie uppfyllde kriterier för minst en psykiatrisk diagnos. De vanligaste problemen var depression, alkoholberoende och anti- social personlighetsstörning. hade tre eller fler diagnoser och många var självmordsbenägna.52 Den norska studien undersökte inte hur männen mådde efter behandling mot sina aggressionsproblem. Ett sådant utfall kan emellertid ses i en utvärdering från . Även i studie fanns en övervikt av män med psykisk ohälsa. Innan de påbörjade behandling var deras självupplevda psy- kiska hälsa markant sämre än hos en normalgrupp svenska män. Efter behandlingen hade den förbättrats. Användningen av alkohol och narkotika minskade också, även om den fortfarande var högre än hos normalbefolkningen.53 Det kan alltså finnas en hälsovinst för våldsutövaren att påbörja behandling mot sina aggressionsproblem. Behandlingen kan påverka inte bara våldsbeteendet, utan även psykisk hälsa och alko- holkonsumtion. Utifrån det perspektivet skulle man kunna se behandling mot aggressionsproblem som något som borde kunna inkluderas i företagshälsovården. Nationella samordnaren föreslår att våldsbehandling som ett första steg ska erbjudas anställda i stat- liga myndigheter inom ramen för företagshälsovården. 52Askeland, m.fl. (2012), Kjennetegn hos menn som har oppsøkt Alternativ til Vold (ATV) for vold i nӕre relasjoner. 53Socialstyrelsen (2010), Behandling av män som utövar våld i nära relationer – en utvärdering. Som påpekats i avsnitt 6.4 gick det inte att utläsa av resultaten om förbättringarna berodde på behandlingen eller skulle ha inträffat ändå. Sätt fokus på våldsutövaren 6.7Socialnämndens ansvar att erbjuda våldsutövare hjälp att förändra sitt beteende uttalas i lag Förslag: En ny bestämmelse ska införas i 5 kap. 12 § social- tjänstlagen med innebörd att till socialnämndens uppgifter hör att verka för att den som utsätter närstående för våld eller andra övergrepp får stöd och hjälp för att förändra sitt brottsliga beteende. får bemyndigande enligt 8 kap. 1 § social- tjänstförordningen att meddela föreskrifter avseende nya 5 kap. 12 § socialtjänstlagen. I 5 kap. socialtjänstlagen (SoL) finns särskilda bestämmelser för olika grupper; barn och unga, äldre, människor med funktions- hinder, missbrukare, personer som vårdar eller stödjer närstående samt brottsoffer. Enligt 5 kap. 11 § SoL ska socialnämnden särskilt beakta att kvinnor som är eller har varit utsatta för våld eller andra övergrepp av närstående kan vara i behov av stöd och hjälp. Detsamma gäller för barn som bevittnat våld eller andra övergrepp av eller mot en närstående. Till socialnämndens ansvar hör att verka för att den som utsatts för brott och dennes närstående får stöd och hjälp. För närstående som utövar våld eller andra övergrepp finns dock ingen särskild reglering. har enligt 2 kap. 1 § och 2 a kap. 1 § SoL det yttersta ansvaret för att de som vistas i kommunen får det stöd och den hjälp som de behöver. Till socialnämndens uppgifter hör enligt 3 kap. 1 § att svara för omsorg och service, upplysningar, råd, stöd och vård, ekonomisk hjälp och annat bistånd till familjer och enskilda som behöver det. Av 4 kap. 1 § följer att den som inte själv kan tillgodose sina behov eller kan få dem tillgodosedda på annat sätt har rätt till bistånd av försörjning och för sin livsföring i övrigt. I om socialnämndens ansvar för vålds- utsatta kvinnor och barn som bevittnat våld konstateras att en våldsutövare har rätt att efter bedömning få individuellt anpassat Sätt fokus på våldsutövaren stöd och hjälp för att kunna förändra sitt beteende.54 Enligt de nya allmänna råden om våld i nära relationer bör socialnämnden med utgångspunkt i barnets behov kunna erbjuda insatser dels till vålds- utövande föräldrar, dels till andra våldsutövande vuxna som bor tillsammans med barn. Insatserna bör syfta till att våldet upphör och att våldsutövaren får en ökad förståelse för hur våld påverkar barn. Nämnden bör vidare kunna erbjuda våldsutövare insatser som syftar till att de förändrar sitt beteende och upphör med att utöva våld.55 Av förarbetena framgår att har ett ansvar för att ta ett helhetsgrepp och se till att familjen får den hjälp och det stöd som respektive person behöver. Insatser som riktar sig till våldsut- övande män är en viktig del för att förebygga mäns våld mot kvinnor.56 I en analys av konvention om förebyggande och bekämpning av våld mot kvinnor och av våld i hemmet (den s.k. Istanbulkonventionen), konstateras att uppfyller vad kon- ventionen kräver i artikel 16 i fråga om förebyggande åtgärder och behandlingsprogram för våldsutövare. Några lagstiftningsåtgärder eller andra åtgärder är därför inte nödvändiga.57 Även om mycket har gjorts avseende våldsutövare, anser nationella samordnaren att det finns skäl att förtydliga socialtjänstlagen. Av socialtjänstlagen och förarbeten följer att socialnämnden har ett ansvar för att erbjuda hjälp och stöd åt målgruppen våldsutövare i nära relation. Kommunerna har utvecklat sitt arbete med främst män som utövar våld mot kvinnor och vissa erbjuder olika former av behandling.58 har fått ett flertal olika regeringsuppdrag.59 Dessutom anordnar mansjourer 54Socialstyrelsen (2011), Våld, om socialnämndens ansvar för våldsutsatta kvinnor och barn som bevittnat våld, s. 36 f. 557 kap. SOSFS 2014:4. 2006/07:38, s. 25. 57Ds 2012:52, s. 57 ff. 58En vanlig behandlingsmetod är Alternativ till våld (ATV) som är en norsk modell. 59Socialstyrelsen (2010), Behandling av män som utövar våld i nära relationer – en utvärdering; (2011), Metoder i arbetet med våldsutövare – en förstudie; (2013), Att förstärka och kvalitetsutveckla stödet till våldsutsatta kvinnor, barn som bevittnat våld och våldsutövare – en uppföljning av utvecklingsmedel. Sätt fokus på våldsutövaren och andra ideella föreningar olika former av behandlingar och samtalsgrupper för våldsutövare. Nationella samordnarens uppfatt- ning är dock att målgruppen våldsutövare i nära relation inte erbjuds tillräckligt mycket stöd och hjälp att bryta sitt brottsliga beteende. Eftersom biståndet bygger på frivillighet från den som utövar våld mot en närstående är det än viktigare att en våldsutövare som är villig att ta emot hjälp verkligen fångas upp. Det ska inte vara beroende av var i landet våldsutövaren är bosatt. Att ansvaret inte kommer till tydligt uttryck i lagtexten är en brist. I kombination med det kommunala självstyret innebär detta att frågan om att erbjuda hjälp och stöd till våldsutövare i nära relation prioriteras mycket olika i kommunerna. För en våldsutövare är det inte alltid väl känt att socialnämnden har ett ansvar eller att det finns en möjlighet att ansöka om bistånd. Socialtjänstlagen är en s.k. ramlag, men har det till- kommit fler detaljerade bestämmelser. Det finns en fara i att delar av lagen urholkas om många olika särintressen får särskilt utrymme och reglering. Bestämmelser om barn och unga samt brottsoffer fanns med redan från början i 5 kap. SoL. Vad gäller våldsutövare i nära relation kan argumenteras för att de redan omfattas av 5 kap. 11 § första stycket, eftersom våldsutövaren är närstående till den våldsutsatta. I förarbetena nämns dock inget om att med den våldsutsattas närstående även avses våldsutövaren. Våld i nära relation bör klassificeras som ett folkhälsoproblem (se avsnitt 8.1) och socialnämnderna bör ha ett större fokus på att förebygga våld, bland annat genom att rikta insatser mot våldsutö- vare. har det yttersta ansvaret för att de som vistas i kommunen får det stöd och den hjälp som de behöver. Den som inte själv kan tillgodose sina behov eller på annat sätt få dem tillgo- dosedda har rätt till bistånd av socialnämnden. Det är också social- nämndens uppgift att ansvara för individuellt inriktade insatser som är anpassade till den enskildes behov. Även ett universellt inriktat arbete med fokus på män ingår i socialnämndens uppgifter.60 Våld i nära relation är ofta också en fråga om barns rättigheter. Ett arbete inriktat på våldsutövande män som också har ansvar för barn borde 60 Kommuner och Landsting (2011), Våldsförebyggande arbete med män. Sätt fokus på våldsutövaren därför hämta ytterligare stöd i 5 kap. 1 § (om socialnämndens ansvar att främja familjens uppgift att ge barnen en trygg livssituation) och i 5 kap. 11 § tredje stycket (om stöd till barn som bevittnat våld eller andra övergrepp). Trots detta anser nationella samordnaren, med hänsyn till oklarheten om våldsutövare omfattas av 5 kap. 11 § och till att det förebyggande perspektivet saknas, att det finns övervägande skäl att föra in en särskild bestämmelse i 5 kap. om våldsutövare i nära relation. Under rubriken ska i den nya bestämmelsen 5 kap. 12 § SoL regleras att till socialnämndens uppgifter hör att, på motsvarande sätt som för brottsoffer, verka för att den som utövar våld eller andra övergrepp mot närstående får stöd och hjälp för att förändra sitt beteende. Med närstående avses samma som när- stående i 5 kap. 11. Det är alltså inget nytt ansvarsområde, utan ett konstaterande av socialnämndens befintliga skyldighet. Förslaget stämmer även överens med nya allmänna råd för insatser till våldsutövare enligt 4 kap. 1 §.61 Om ansvaret uttrycks i socialtjänst- lagen blir det tydligare för kommuner att prioritera målgruppen. Kommuner måste också kunna erbjuda behandling till vålds- utövare. Att erbjuda och ge insatser till den som utövar våld kan indirekt ses som en insats för att den våldsutsatta inte ska bli utsatt igen. Många våldsutsatta blir mer motiverade att söka hjälp om de vet att våldsutövaren får hjälp. Om våldsutövaren är förälder och får hjälp att inse att våldshandlingarna också drabbar barnen, är det gynnsamt för barnens utveckling och hälsa.62 Se även förslaget som rör föräldrastödsprogram (avsnitt 4.2.6). Föreslagen bestämmelse ska också ses som en nödvändig lag- stiftningsåtgärd för att ska uppfylla artikel 16 i Istanbul- konventionen. Genom förslaget ska socialnämnden verka för att våldsutövare får stöd och hjälp att förändra sitt beteende, vilket inkluderar behandlingsprogram. Det är även en förebyggande insats. föreslås få bemyndigande enligt 8 kap. 1 § social- tjänstförordningen att meddela föreskrifter avseende nya bestäm- melsen 5 kap. 12 §. 617 kap. SOSFS 2014:4. 2006/07:38, s. 23 ff. Sätt fokus på våldsutövaren 6.8Ny sekretessbrytande regel till förebyggande av brott Förslag: En ny sekretessbrytande regel ska införas i 10 kap. 18 b § offentlighets- och sekretesslagen till förebyggande av all- varlig brottslighet vid våld i nära relationer. Sekretessen inom och hälso- och sjukvården ska inte hindra att upp- gifter som rör en enskild lämnas till en polismyndighet om det på grund av särskilda omständigheter finns risk för att den enskilde kommer att begå brott som avses i 3, 4 eller 6 kap. för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse mot en närstående eller tidigare närstående per- son. För utlämning av uppgiften krävs att den kan antas bidra till att förhindra sådan brottslig verksamhet. En hänvisning till den nya sekretessbrytande regeln ska infö- ras i 12 kap. 10 § socialtjänstlagen. ska utforma närmare föreskrifter för polisens arbete. I 10 kap. offentlighets- och sekretesslagen (OSL) finns ett fåtal gemensamma sekretessbrytande bestämmelser för och hälso- och sjukvården som möjliggör informationsutlämning av sekretessbelagda uppgifter till polis eller åklagare. För misstankar om begångna brott finns för det första 10 kap. 21 § OSL som reglerar särskilt utpekade brott som riktas mot någon som inte har fyllt . Fråga ska vara om brott som avses i 3, 4 eller 6 kap. brottsbalken63 eller lagen (1982:316) med förbud mot könsstympning av kvinnor. Således inkluderas flera brottstyper som är vanligt förekommande vid våld i nära relationer. För det andra finns den så kallade ettårsregeln i 10 kap. 23 § som förutsätter misstankar om begångna brott för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse eller försök till brott med ett minimumstraff om fängelse (se närmare i 63 3 kap. brott mot liv och hälsa, 4 kap. brott mot frihet och frid samt 6 kap. sexualbrott. Sätt fokus på våldsutövaren avsnitt 3.5).64 och hälso- och sjukvården har även möjlighet enligt 10 kap. 19 § OSL att vid vissa typer av fylleribrott lämna uppgifter till polisen om uppgiften behövs för att förhindra ett förestående eller avbryta ett pågående brott. Fram till fanns ingen sekretessbrytande regel för eller hälso- och sjukvården till förebyggande av brott. har framfört argument för att samarbetet med främst de sociala myndigheterna hämmas av bris- tande ömsesidighet i utbyte av information. förslag om lättnader i socialtjänstsekretessen vid brottsförebyggande arbete ledde inte till lagstiftning. Det främsta skälet var risken för att den enskildes förtroende för skulle urholkas.65 Utredningen om kriminella grupperingar66 tog återigen upp de tidigare förslagen att lätta på sekretessen mellan polis och social- tjänst för att underlätta det förebyggande arbetet inom s.k. sociala insatsgrupper för unga lagöverträdare. Förslaget ledde till att en sådan sekretessbrytande regel infördes. Som skäl angavs den stora betydelsen av fungerande samverkan mellan polis och socialtjänst i arbetet med att förebygga ungdomsbrottslighet.67 Denna bestämmelse i 10 kap. 18 a § OSL möjliggör för social- tjänsten att lämna uppgifter till polisen som rör en enskild som inte fyllt tjugoett år om det på grund av särskilda omständigheter finns risk för att den unge kommer att utöva brottslig verksamhet, upp- giften kan antas bidra till att förhindra det och det med hänsyn till planerade eller pågående insatser för den unge eller av andra sär- skilda skäl inte är olämpligt att uppgiften lämnas ut. De sekretessbrytande regler som kan få tillämpning på våld i nära relationer avser alltså redan begångna brott. Det finns ingen sekretessbrytande regel, med undantag för ovan nämnda regel för ungdomar, till förebyggande av brott. För och hälso- och sjukvården är dessutom nöd- bestämmelsen i 24 kap. 4 § av betydelse. En socialsek- reterare, läkare, psykiatriker eller annan anställd inom socialtjäns- ten eller hälso- och sjukvården som röjer uppgifter som denne är 64 Som en tredje punkt anges försök till brott för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse , om gärningen innefattat försök till överföring av sådan allmänfarlig sjukdom som avses i 1 kap. 3 § smittskyddslagen (2004:168). 65 Se bl.a. promemorian Sekretess vid samarbete mot ungdomsbrott (Ju 1994:E) och SOU 2003:99. 2011/12:71, s. 1. Sätt fokus på våldsutövaren pliktig att hemlighålla enligt lag, gör sig skyldig till brott mot tyst- nadsplikten.68 Därtill finns brottet tjänstefel.69 Om uppgifter om ett planerat brott i nära relation framkommer vid kontakter med eller hälso- och sjukvården, till exempel om en man hotar att skada eller döda en närstående eller tidigare närstående kvinna, är den enskilde tjänstemannen hänvisad till reglerna om nöd. Nöd föreligger när fara hotar liv, hälsa, egendom eller något annat viktigt av rättsordningen skyddat intresse. Ett brytande av sekretessen i sådana fall utgör inte brott mot tystnadsplikten om informationsutlämning till polisen med hänsyn till farans beskaffen- het, den skada som åsamkas annan och omständigheterna i övrigt är försvarlig. Nödbestämmelsen, som är en av de allmänna grunderna för ansvarsfrihet, är avsedd att endast tillämpas i undantagsfall.70 I prin- cip ska den gärning som företas i nöd (brytande av sekretessen till polisen) vara påkallad av ett intresse av betydligt större vikt än det som offras (den enskildes rätt till integritet och sekretess).71 Att rädda människoliv är ett sådant övervägande intresse. Vaga uppgif- ter om att skada eller döda en närstående är inte tillräckliga för att bryta sekretessen och åberopa nöd, utan det måste vara frågan om en akut fara för ett konkret brott. Det tydligaste exemplet är en person som beskriver tidpunkt och plats för ett mord. Vid brott i nära relationer är våldet ofta återkommande. Det är vanligt med upprepade fall av misshandel och hot.