sou · H2B356 · 2014-08-27 00:00:00 — b)en delegerad akt har antagits i enlighet med punkt 4 med effekten att tillsynsordningen i det tredjelandet bedömts vara likvärdig med den som fastställs i avdelning I kapitel VI. Beslutet om tillfällig likvärdighet ska förnyas för ytterligare tioårs- perioder om de kriterier som avses i punkt 5 fortfarande uppfylls. Kom- missionen ska anta alla sådana delegerade akter enligt artikel 301a och med bistånd av Eiopa i enlighet med artikel 33.2 i förordning (EU) nr 1094/2010. I alla delegerade akter som fastställer tillfällig likvärdighet ska kom- missionens rapporter beaktas i enlighet med artikel 177.2. Kommissionen ska regelbundet se över sådana delegerade akter. Eiopa ska bistå kom- missionen i bedömningen av de besluten. Kommissionen ska underrätta om varje översyn som utförs och ska rapportera slutsatserna till parlamentet. När det i enlighet med punkt 5, har antagits en delegerad akt som fastställer att tillsynsordningen i ett tredjeland är tillfälligt likvärdig, ska detta tredjeland bedömas som likvärdigt vid tillämpningen av punkt 1 andra stycket. I det kommande utkastet till lagrådsremiss om genomförande av Solvens II-direktivet sägs att det saknas skäl att frångå den bedömning som gjordes beträffande bestämmelserna i artikel 225– 227 och 229 vid genomförandet av försäkringsgruppdirektivet och att dessa även framöver bör genomföras genom myndighets- föreskrifter med stöd av bemyndigande i lag. Genom det bemyn- digande som föreslås i 14–18 §§ skapas utrymme för sådant genom- förande. tillkommande ändringar i artikel 227 föranleder endast den ändringen att det bör anges i försäkringsrörelselagen att får hänskjuta en fråga som rör ett förfarande av en annan behörig myndighet inom EES till Eiopa för tvistlösning när det gäller likvärdighet avseende anknutna försäkringsföretag och återförsäkringsföretag i tredjeland. 5.25Interna modeller för en grupp Förslag: Processen för beviljande av tillstånd till användning av interna modeller på gruppnivå ska anpassas efter den nya euro- peiska tillsynsordningen. En sådan ordning införs i försäkrings- rörelselagen. Överväganden och förslag – Solvens II-direktivet Interna modeller för en grupp I likhet med vad som gäller för solvenskapitalkravet för enskilda försäkringsföretag finns möjlighet att beräkna det gruppbaserade solvenskapitalkravet med användning av en intern modell (en gruppbaserad intern modell). Det gäller dock endast om det grupp- baserade solvenskapitalkravet beräknas med konsolideringsmetoden. Detta framgår av att den bestämmelse – artikel 230.2 – som anvisar standardformeln och intern modell som två alternativa sätt att beräkna det gruppbaserade solvenskapitalkravet, endast gäller när konsolideringsmetoden används. Någon motsvarande bestämmelse finns inte i artikel 233, som reglerar beräkningen av gruppsolvens med sammanläggnings- och avräkningsmetoden. Om sammanlägg- nings- och avräkningsmetoden används kan de försäkringsföretag som ingår i en grupp beräkna sina enskilda solvenskapitalkrav med användning av en intern modell, vilket berörs nedan. Det framgår av skäl 102 till Solvens II-direktivet och av arti- kel 231.1 i Solvens II-direktivet att en gruppbaserad intern modell även kan användas för beräkningen av solvenskapitalkravet för de enskilda försäkringsföretag och EES-försäkringsgivare som ingår i gruppen. Den kan också användas endast för beräkningen av det gruppbaserade solvenskapitalkravet. Vidare kan tillämpningsområdet för en intern modell på gruppnivå avgränsas till att endast omfatta vissa av försäkringsföretagen och EES-försäkringsgivarna i en grupp, både såvitt avser det gruppbaserade solvenskapitalkravet och såvitt avser ett enskilt företags solvenskapitalkrav. Detta framgår bl.a. av tillgängliga utkast till nivå II-föreskrifter2. Genom en hänvisning i artikel 230.2 i Solvens II-direktivet anges att reglerna för en intern modell som används för att beräkna solvenskapitalkravet för ett enskilt försäkringsföretag (på s.k. solo- nivå) även gäller för en intern modell som används för att beräkna det gruppbaserade solvenskapitalkravet. Av den hänvisningen följer att en gruppbaserad intern modell kan vara fullständig eller partiell, dvs. antingen omfatta alla risker i alla verksamheter i de försäk- ringsföretag som modellen gäller för eller endast omfatta vissa risker eller vissa verksamheter (se artikel 230.2 jämförd med artikel 112.1–2 i Solvens II-direktivet). I likhet med en intern modell som används för beräkningen av ett enskilt försäkringsföretags 2 Se t.ex. artikel 332.2 i Draft Implementing Measures Solvency II av . Överväganden och förslag – Solvens II-direktivet solvenskapitalkrav kan en gruppbaserad intern modell också vara avgränsad både med avseende på risker och med avseende på verksamheter. Till detta kommer att en gruppbaserad intern modell, som angetts ovan, kan vara avgränsad till vissa företag inom en grupp. Sammantaget innebär det att en mängd olika tillämpnings- områden är tänkbara för en gruppbaserad intern modell. Hänvisningen till reglerna för interna modeller för enskilda försäkringsföretag har också betydelse i fråga om ändringar av den interna modellen och för de materiella kraven på den. Även dessa regler för interna modeller för enskilda försäkringsföretag gäller för en gruppbaserad intern modell (se artikel 230.2 i Solvens II-direk- tivet jämförd med artiklarna 115 samt 120–125 i Solvens II- direktivet). Som exempel på en situation då reglerna om ändring av en intern modell får betydelse i gruppsammanhang kan nämnas att en gruppbaserad intern modell som används för beräkningen av det gruppbaserade solvenskapitalkravet görs tillämplig på ett företag inom gruppen som inte till en början omfattats av modellen. Detta betraktas som en ändring av den interna modellen i fråga (se artikel 328.2 och 205 i Draft Implementing Measures Solvency II av ). För ansökningar om tillstånd att använda en gruppbaserad intern modell gäller särskilda regler enligt artikel 231 i Solvens II- direktivet. Det reglerna är tillämpliga både om ansökan avser användning endast på gruppnivå av en gruppbaserad intern modell och om ansökan avser användning av en gruppbaserad intern modell även för beräkningen av solvenskapitalkravet för ett eller flera försäkringsföretag som ingår i gruppen. En ansökan om tillstånd att använda en gruppbaserad intern modell ska göras gemensamt av ett försäkringsföretag som finns i toppen av en grupp och de företag som detta företag är moder- företag till, har ett ägarintresse i, eller har en gemensam ledning med (se artikel 231.1 första stycket i Solvens II-direktivet). Om ett holdingföretag (försäkringsholdingföretag eller blandat finansiellt holdingföretag) finns i toppen av gruppen görs ansökan gemen- samt av de företag som på samma sätt är knutna till holdingföre- taget. Detta innebär att de företag som gör ansökan alltid är företag som omfattas av Solvens II-direktivet, dvs. företag som med FRL:s terminologi antingen är försäkringsföretag eller EES-försäkrings- givare. En snarlik reglering finns i kreditinstitutsdirektivet3. 3 och rådets direktiv /48/EG av om rätten att starta och driva verksamhet i kreditinstut, senast ändrat genom och Överväganden och förslag – Solvens II-direktivet finns i artikel 129 regler om gruppbaserade ansökningar om att få använda enhetliga metoder för att beräkna kapitalkrav. De reglerna finns genomförda i 10 kap. 5–6 §§ kapitaltäckningslagen (se prop. 2006/07:5 s. 332–338). En ansökan om tillstånd att använda en gruppbaserad intern modell ska ges in till grupptillsynsmyndigheten (se artikel 231.1 andra stycket i Solvens II-direktivet). Det gäller oavsett om modellen ska användas enbart för beräkningen av det gruppbaserade solvens- kapitalkravet eller om den också ska användas för beräkning av solvenskapitalkravet för något eller några av de företag som ingår i gruppen. I detta avseende gäller alltså en annan ordning än om ansökan gäller en intern modell för ett försäkringsföretag som inte ingår i en grupp. I det fallet ska ansökan göras hos den tillsyns- myndighet som auktoriserat företaget i fråga (se skäl 86 till Solvens II- direktivet och dess artikel 112). Det kan hända att enskilt försäkringsföretag som ingår i en grupp redan har fått tillstånd att använda en intern modell för beräkningen av sitt solvenskapitalkrav när ansökan om tillstånd att använda en gruppbaserad intern modell lämnas in. För det fall ansökan avser tillstånd att använda en gruppbaserad intern modell för beräkningen av det gruppbaserade solvenskapitalkravet måste ansökan innehålla en förklaring av hur den gruppbaserade interna modellen ska samordnas med den interna modell som finns på plats (se artikel 327.6 a iv i Draft Implementing Measures Solvency II av ). I den omvända situationen, att en gruppbaserad intern modell redan används för beräkningen av det gruppbaserade solvens- kapitalkravet, kan det inte komma i fråga att godkänna en separat intern modell för beräkningen av solvenskapitalkravet för ett enskilt företag som ingår i en grupp. Den lösning som Solvens II- direktivet erbjuder i det läget när ett bolag inom en grupp vill byta från standardformeln till en intern modell är att den gruppbaserade interna modellens användningsområde utsträcks till att även om- fatta beräkningen av solvenskapitalkravet för ett enskilt försäk- ringsföretag som ingår i gruppen (se artikel 231.1 i Solvens II- direktivet och artikel 328.3 i Draft Implementing Measures Solvency II av ). rådets direktiv /89/EU av om ändring av direktiven /78/EG, 2002/87/EG, 2006/48/EG och 2009/138/EG vad gäller extra tillsyn över finansiella enheter i ett finansiellt konglomerat. Överväganden och förslag – Solvens II-direktivet När sammanläggnings- och avräkningsmetoden används kan det, som nämnts ovan, inte komma i fråga att beräkna det grupp- baserade solvenskapitalkravet med en intern modell. Däremot kan solvenskapitalkravet för de enskilda företag som ingår i gruppen beräknas med en intern modell, efter att tillstånd till det har getts. Om ansökan görs gemensamt av de försäkringsföretag och EES- försäkringsgivare som ingår i en grupp ska ansökan enligt arti- kel 233.5 handläggas i den ordning som följer av artikel 231, bl.a. ska ansökan ges in till grupptillsynsmyndigheten. Motsatsvis följer att en ansökan av ett enskilt företag inom en sådan grupp om till- stånd att använda en intern modell för beräkningen av det före- tagets solvenskapitalkrav ska handläggas enligt Solvens II-direktivets allmänna regler interna modeller (se artikel 112 i Solvens II-direk- tivet). Särskilt om prövning av ansökningar Genom artikel 2.51 i Omnibus II-direktivet införs en helt ny lydelse av artikel 231.1–6 i Solvens II-direktivet. Prövningen av de ansökningar som enligt artikel 231.1 och 233.5 ska göras hos grupptillsynsmyndigheten ska nämligen ske enligt den särskilda ordning som beskrivs i artikel 231.1–6. Processen har anpassats till den nya europeiska tillsynsordningen. Ändringarna innebär i huvudsak att Ceiops roll har övertagits av Eiopa. En viktig skillnad är att Eiopa har möjlighet att fatta ett bindande be- slut i fråga om tillstånd till användning av en intern modell, medan Ceiops endast kunde avge rekommendationer. När en ansökan om tillstånd till användning av en gruppbaserad intern modell eller en intern modell för beräkning av solvens- kapitalkravet för något eller några av de företag som ingår i en grupp kommer in, ska grupptillsynsmyndigheten vidare- befordra den till övriga berörda tillsynsmyndigheter och till Eiopa. Enligt artikel 231.2 ska de behöriga myndigheter som berörs av en ansökan om tillstånd att använda en intern modell, gruppbaserad eller avsedd för ett enskilt företags solvenskapitalkravsberäkning, göra allt de kan för att nå fram till ett gemen- samt beslut med anledning av ansökan. Om myndigheterna inte kan enas åligger det grupptillsynsmyndigheten att själv besluta om tillstånd ska ges eller inte. Alla de berörda behöriga myndigheterna har möjlighet att inom den angivna hänskjuta Överväganden och förslag – Solvens II-direktivet ärendet till Eiopa för avgörande. ska då skjuta upp sitt beslut om avvakta Eiopas avgörande. Ett sådant avgörande är bindande och ska följas av de berörda behöriga myn- digheterna. En snarlik ordning gäller i fråga om ansökningar om tillstånd till användning av vissa metoder för kapitalkravs- beräkning i kreditinstitut (se bl.a. artikel 129.1 i kreditinstituts- direktivet i den lydelse det fått genom artikel 9.15 a och 9.32 i det s.k. Omnibus I-direktivet4, prop. 2011/12:70 s. 66–68 och 10 kap. 6 § kapitaltäckningslagen). Förslag i det kommande utkastet till lagrådsremiss om genomförande av Solvens II-direktivet Solvens II-direktivets regler om interna modeller i gruppsamman- hang bör i huvudsak införas i lag. Liksom frågan om val av metod för gruppsolvensberäkningen är frågor om tillstånd att inom en grupp använda en intern modell av principiell natur. De förutsätt- ningar som ska gälla för tillståndsprövningen är också av stor betydelse för försäkringsföretagens riskhantering. En intern modell utgör en betydande investering för ett försäkringsföretag. Reg- leringen av interna modeller för enskilda försäkringsföretag föreslås också ske i lag. Det framstår mot denna bakgrund som lämpligast med en lagreglering och inte, som utredningen föreslagit, en reg- lering i allt väsentligt på lägre normhierarkisk nivå. Av FRL bör därför framgå att det gruppbaserade solvenskapital- kravet kan beräknas antingen med standardformeln eller med en intern modell, när konsolideringsmetoden används för grupp- solvensberäkningen. Genom en hänvisning till reglerna om interna modeller som gäller för enskilda försäkringsföretag ska det framgå att bestämmelserna för sådana interna modeller i allt väsentligt även gäller i gruppsammanhang. Det ska också anges i lag att en grupp- baserad intern modell även kan användas för beräkningen av solvenskapitalkravet för de enskilda försäkringsföretag och EES- försäkringsgivare som ingår i gruppen. 4 och rådets direktiv /78/EU av om ändring av direktiven /26/EG, 2002/87/EG, 2003/6/EG, 2003/41/EG, 2003/71/EG, 2004/39/EG, 2004/109/EG, 2005/60/EG, 2006/48/EG, 2006/49/EG och 2009/65/EG, vad gäller befogen- heterna för Europeiska tillsynsmyndigheten (Europeiska bankmyndigheten), Europeiska tillsynsmyndigheten (Europeiska försäkrings- och tjänstepensionsmyndigheten) och Euro- peiska tillsynsmyndigheten (Europeiska värdepappers- och marknadsmyndigheten). Överväganden och förslag – Solvens II-direktivet SOU 2014:56 Med förebild i kapitaltäckningslagen (se framförallt 10 kap. 6 § kapitaltäckningslagen) bör det regleras i FRL hur förfarandet ska utformas för prövningen av ansökningar om tillstånd att använda en gruppbaserad intern modell, både för beräkningen av det gruppbaserade solvenskapitalkravet och solvenskapitalkravet för de enskilda företag som ingår i en grupp. Den regleringen ska även gälla då försäkringsföretag eller EES-försäkringsgivare som ingår i en grupp där sammanläggnings- och avräkningsmetoden används för gruppsolvensberäkningen, ansöker om tillstånd till användning av en intern modell för beräkningen av solvenskapitalkravet på företagsnivå (se artikel 233.5 i Solvens II-direktivet). I FRL ska därför anges att , när inspektionen har uppdrag att vara grupptillsynsmyndighet, ska ta emot nämnda typer av tillståndsansökningar, vilket motsvarar arti- kel 231.1 och 233.5 i Solvens II-direktivet. I FRL ska vidare, efter mönster från 10 kap. 6 § kapitaltäckningslagen, tas in föreskrifter motsvarande 231.2–6 i Solvens II-direktivet, som beskriver i vilken ordning grupptillsynsmyndigheten, övriga berörda behöriga myndig- heter samt Eiopa ska handlägga en tillståndsansökan avseende en intern modell i gruppsammanhang. Det bör också särskilt anges i FRL att ett ska följa ett beslut av Eiopa med anledning av sådan ansökan, på samma sätt som detta anges i kapitaltäckningslagen beträff- ande beslut av Europeiska bankmyndigheten (se 10 kap. 6 § tredje stycket kapitaltäckningslagen och prop. 2011/12:70 s. 67 f.). Det innebär att , när inspektionen är grupptillsyns- myndighet och en tillståndsansökan har prövats genom ett beslut av Eiopa, är förpliktad att fatta ett särskilt beslut av samma innehåll som Eiopas beslut. Eiopas beslut kan överklagas enligt artikel 60 i Eiopa-förordningen. motsvarande beslut kan överklagas till domstol i vanlig ordning. Två parallella processer rörande samma sak kan då föras. Om detta läge skulle uppkomma kan en rimlig utgångspunkt vara att den svenska domstolen för- klarar målet vilande i avvaktan på att ett lagakraftvunnet avgörande föreligger med anledning av överklagandet av Eiopas beslut (a. prop. s. 68). När , tillsammans med sina systermyndig- heter inom EES, deltar i prövningen av en ansökan om tillstånd till användning av en intern modell i gruppsammanhang, uppkommer frågan om vilket lands lag som ska tillämpas vid tillståndspröv- ningen. De ansökande företagen kan vara såväl försäkringsföretag Överväganden och förslag – Solvens II-direktivet Som regeringen uttalat i samband med genomförandet av kreditinstitutsdirektivet (prop. 2006/07:5 s. 335) står det klart att , när inspektionen tar emot ansökan, i avsaknad av särskilda lagstadgade undantag ska tillämpa svenska regler. En förutsättning för att de behöriga myndigheterna gemensamt ska kunna komma överens om vilket beslut en ansökan ska föranleda – vilket krävs enligt artikel 231.2 i Solvens II-direktivet – är emellertid att de har flexibla ramar för sitt agerande. De måste kunna gå varandra till mötes när de nationella rättsreglerna ser olika ut. På samma sätt som skett i kapitaltäckningslagen (se prop. 2006/07:5 s. 336–337 och 10 kap. 5 § andra stycket kapitaltäck- ningslagen) bör därför kunna tillämpa utländsk rätt. Detta bör kunna ske fritt i de fall inspektionen inte har tagit emot ansökan och förhandlar om en ett gemensamt beslut med bl.a. grupptillsynsmyndigheten, som i det fallet inte är Finans- inspektionen. När emellertid i egenskap av grupptillsynsmyndighet har tagit emot en ansökan bör samma begränsning för tillämpning av utländsk rätt gälla som enligt 10 kap. 5 § andra stycket kapitaltäckningslagen, dvs. att det krävs för en effektiv tillsyn över företagen i fråga. Möjligheten för att i vissa fall tillämpa utländsk rätt och de begränsningar som gäller därvidlag bör framgå av FRL. En överenskommelse mellan och de berörda behöriga myndigheterna om vilket beslut som föranleds av en ansökan om tillstånd att använda en intern modell inom en grupp, utgör en internationell överenskommelse enligt 10 kap. regerings- formen. som förvaltningsmyndighet kan endast ingå en sådan överenskommelse om den har ett särskilt uppdrag att göra det (se 10 kap. 3 § regeringsformen). När det gäller överens- kommelser om beslut med anledning av en ansökan om tillstånd att använda en intern modell, framgår det direkt av FRL att inspek- tionen får ingå dem. Genom att ingå en överenskommelse om att en ansökan om tillstånd att använda en intern modell ska föranleda ett visst beslut, åtar sig inspektionen, när den är grupptillsynsmyndighet, att fatta ett nationellt beslut vars innehåll motsvarar innehållet i överens- kommelsen. Den internationella överenskommelsen är dock inte direkt bindande för de ansökande företagen utan det är först genom det nationella beslutet som rättsverkningar för företagen Överväganden och förslag – Solvens II-direktivet När har fattat ett beslut på grund- val av en internationell överenskommelse, är beslutet på vanligt sätt bindande för den som det riktar sig till och ska kunna överklagas till domstol (se prop. 2005/06:45 s. 115 f., jfr bet. 2005/06FiU22 s. 12 f.) Om det inte är som är grupptillsyns- myndighet kommer beslut med anledning av en ansökan om till- stånd att använda en intern modell inom en grupp att fattas av en behörig myndighet i ett annat land inom EES. kan då, om svenska företag ingår i den aktuella gruppen, delta vid tillståndsprövningen i form av samråd med grupptillsynsmyndig- heten och övriga berörda behöriga myndigheter. Det beslut som sedan fattas ska dock gälla i på samma sätt som om det fattats av . Detta förhållande bör framgå av FRL, i likhet med vad som är fallet i kapitaltäcknings- lagen (se 10 kap. 6 § femte stycket nämnda lag och prop. 2006/07:5 s. 338). Sammanfattningsvis införs genom artikel 2.51 i Omnibus II- direktivet en helt ny lydelse av artikel 231.1–6 i Solvens II-direk- tivet. Den innebär att processen för beviljande av tillstånd till användning av interna modeller på gruppnivå ska anpassas efter den nya europeiska tillsynsordningen. En sådan ordning bör införas i FRL. Förslag: I försäkringsrörelselagen tas in en bestämmelse om att , när inspektionen är grupptillsynsmyndighet, får besluta om kapitaltillägg till det gruppbaserade solvens- kapitalkravet om detta kapitalkrav inte stämmer överens med gruppens riskprofil samt vilka omständigheter som särskilt ska beaktas vid denna bedömning. I det fallet ska även beaktas om ett försäkringsföretag använder matchningsjustering, volatilitetsjustering eller övergångs- reglering och företagets riskprofil avviker väsentligt från de antaganden som ligger till grund för justeringarna eller över- gångsregleringen. Överväganden och förslag – Solvens II-direktivet Kapitaltillägg på gruppnivå till det gruppbaserade solvenskapitalkravet Genom artikel 2.52 och artikel 2.53 i Omnibus II-direktivet justeras artikel 232 första och tredje stycket. Av artikel 232 första stycket i Solvens II-direktivet, i dess lydelse enligt Omnibus II-direktivet (jfr avsnitt 5.5), framgår att vid avgörandet av om ett sammanställt solvenskapitalkrav på gruppnivå tillräckligt väl motsvarar gruppens riskprofil ska grupptillsyns- myndigheten särskilt uppmärksamma de fall då sådana omständig- heter som avses i artikel 37.1 a–d kan uppkomma på gruppnivå, särskilt i följande fall: a)En särskild risk som föreligger på gruppnivå och som inte skulle täckas i tillräcklig grad med standardformeln eller den interna modell som tillämpas på grund av att de är svåra att kvantifiera. b)Ett kapitaltillägg utöver solvenskapitalkravet som anknutna försäkrings- eller återförsäkringsföretag ålagts av sina tillsyns- myndigheter i enlighet med artiklarna 37 och 231.7. Enligt andra stycket i samma artikel får, om det sammanställda solvenskapitalkravet på gruppnivå inte tillräckligt väl motsvarar gruppens riskprofil, ett kapitaltillägg på gruppnivå beslutas. Av tredje stycket i samma artikel följer att artikel 37.1–37.5, tillsammans med de delegerade akter och tekniska standarder för genomförande som antagits i enlighet med artikel 37.6, 37.7 och 37.8 ska gälla i tillämpliga delar. För att genomföra artikel 232 bör det – enligt utkastet till lag- rådsremiss om genomförande av Solvens II-direktivet – tas in en bestämmelse i FRL om att , när inspektionen är grupptillsynsmyndighet, får besluta om kapitaltillägg till det grupp- baserade solvenskapitalkravet om detta kapitalkrav inte stämmer överens med gruppens riskprofil samt vilka omständigheter som särskilt ska beaktas vid denna bedömning. I det fallet ska även beaktas om ett försäkringsföretag använder matchningsjustering, volatilitetsjustering eller övergångsreglering och företagets risk- profil avviker väsentligt från de antaganden som ligger till grund för justeringarna eller övergångsregleringen. Överväganden och förslag – Solvens II-direktivet Förslag: Processen för beslut om särskild tillsynsordning och beslutsordningen inom ramen för denna, ska anpassas efter den nya europeiska tillsynsordningen. Regler om detta införs i försäkringsrörelselagen. Skälen för förslaget: Genom artikel 2.56 i Omnibus II-direktivet införs en helt ny lydelse av artikel 237 i Solvens II-direktivet. Genom artikel 2.57 i Omnibus II-direktivet ändras artikel 238.4 i Solvens II-direktivet. Genom artikel 2.58 i Omnibus II-direktivet ändras artikel 238.5 i Solvens II-direktivet.