sou · H2B318 · 2014-04-02 00:00:00 — Stycket har också ändrats; dels har en kvalifikationsgrund för det grova brottet lagts till, nämligen att brottet har medfört en särskilt omfattande skada, dels har straffskalan höjts till fängelse i lägst fem och högst . Exempel på en särskilt allvarlig skada kan vara när könsstympningen inneburit att stora delar av de kvinnliga yttre könsorganen skurits bort eller när stympningen annars medfört särskilt allvarliga medicinska följder och dessa har omfattats av gärningsmannens uppsåt. Ändringen av straffskalan har samma syfte som ändringen av straffskalan för brott av normalgraden, se ovan. Översyn av straffskalorna för vissa allvarliga våldsbrott En särskild utredare ska överväga och föreslå ändringar av straff- skalorna för grov misshandel, rån, grovt rån, grov utpressning och andra allvarliga våldsbrott där det behövs. Syftet ska vara att åstad- komma en höjd straffnivå för dessa brott. Uppdraget ska redovisas . Straffnivån för allvarliga våldsbrott Straffet för ett brott bestäms inom ramen för den tillämpliga straff- skalan efter brottets eller den samlade brottslighetens straffvärde. Ett brotts straffskala ger uttryck för gärningens allvar. Straffska- lorna bör vara konstruerade så att de täcker i princip samtliga fall av det aktuella brottet. Det medför att straffskalorna blir vida. Flera brott är också indelade i svårhetsgrader med olika, oftast över- lappande, straffskalor. Grundläggande för påföljdssystemets och straffskalornas utformning är principerna om proportionalitet och ekvivalens. Principerna innebär att svårare brott ska bestraffas strängare än lindrigare brott och att lika svåra brott ska bestraffas lika strängt. Vidare ska olika gärningar inom en och samma brotts- typ bedömas olika strängt i det enskilda fallet om det finns för- svårande eller förmildrande omständigheter. Synen på hur allvarlig en brottstyp är kan förändras till följd av samhällets utveckling. Om synen förändrats mera varaktigt kan det utgöra skäl för att ändra strafflagstiftningen. Regeringen har i tidigare sammanhang framhållit att flera för- ändringar skett i samhället över som inneburit att synen på allvarliga former av avsiktliga angrepp på enskildas fysiska in- tegritet är strängare . Det har exempelvis synlig- gjorts att sådana angrepp drabbar målsäganden inte bara fysiskt utan även leder till psykiska påfrestningar. Också offrets omgiv- ning påverkas av brottsligheten. De allvarliga våldsbrotten skapar dessutom rädsla och kan verka begränsande för en vidare krets av människor. Detta medför att de allvarliga våldsbrotten anses utgöra ett större hot mot enskilda . Samhällsutvecklingen har alltså inneburit att avsiktliga angrepp på enskildas fysiska integritet ses som allvarligare . Regeringen har genomfört flera reformer som återspeglar den skärpta synen på de allvarliga våldsbrotten. Bland dessa kan nämnas att straffet för mord ändrats från fängelse eller på livstid till fängelse i lägst tio och högst eller på livstid i syfte att åstadkomma en mer nyanserad straffmätning av mord och en höjd straffnivå för de fall som inte föranleder fängelse på livstid. Pre- skriptionen för bl.a. mord och dråp har också avskaffats. För att säkerställa att den strängare synen på allvarliga vålds- brott skulle ges ett genomslag i straffmätningen genomfördes en reform 2010. Avsikten var att åstadkomma höjningar av straffen för allvarliga våldsbrott generellt och även relativt i förhållande till andra brott. I första hand skulle det befintliga utrymmet inom straffskalorna tas i anspråk utan att straffskalorna ändrades. De allmänna bestämmelserna om straffvärde ändrades därför så att de objektiva omständigheter som är kännetecknande för de allvarliga våldsbrotten – att gärningen har inneburit ett allvarligt angrepp på någons liv eller hälsa eller trygghet till person – lyftes fram och värderades högre. Avsikten var att åstadkomma höjningar med uppemot en tredjedel för brott med ett straffvärde eller mer. Brottstyper som omfattades var allvarligare misshandels- brott, rånbrott, fridskränkningsbrott och vissa sexualbrott samt ett flertal andra brottstyper. I förarbetena gavs vissa exempel på höj- ningar (prop. 2009/10:147, Skärpta straff för allvarliga våldsbrott m.m., s. 15 och 41 f.). Det angavs bl.a. att en grov misshandel som enligt tidigare praxis bedömdes ha ett straffvärde motsvarande fängelse framöver skulle kunna anses ha ett straffvärde på om- kring och och att straffvärdet för ett dråp som tidigare motsvarade fängelse framöver borde kunna anses uppgå till omkring . domstolen skulle göra en självständig bedömning utifrån omstän- digheterna i det enskilda fallet. För vissa brottstyper bedömde regeringen att ytterligare höjningar, utöver den generella, var nöd- vändiga. Därför höjdes straffminimum för grov utpressning och de allvarligaste fallen av grov misshandel. Straffminimum för grovt vållande till annans död höjdes också. Regeringen har gett Brotts- förebyggande rådet (Brå) i uppdrag att utvärdera reformen och följa upp om den fått avsedd effekt. Behovet av en översyn av straffskalorna Sådana avsiktliga angrepp på enskildas fysiska integritet som de allvarliga våldsbrotten utgör betraktas alltså som allvarligare . Straffmätningsreformen 2010 syftade till att generellt öka ut- rymmet för att i skärpande riktning ta hänsyn till sådana omstän- digheter som kännetecknar just de allvarliga våldsbrotten och följ- aktligen att straffen skulle skärpas. Intresset av att kunna beakta sådana omständigheter vid straffvärdesbedömningen gör sig allt- jämt gällande. Utgångspunkten är därför att den generella reglering av straffvärdesbedömningen för de allvarliga våldsbrotten som in- fördes genom den reformen ska behållas. Brås uppdrag att utvärdera reformen är inte avslutat men enligt statistikuppgifter från Brå kan inte några generella ökningar av strafftiderna för allvarliga våldsbrott konstateras reform (Ju2013/1281/). Oavsett detta kan det ifrågasättas om den i samhället skärpta synen på allvarliga våldsbrott tillräckligt återspeglas i de lagstiftningsåtgärder som har genomförts och i domstolarnas praxis. Regeringen anser därför att det finns anledning att överväga ytterligare skärpningar. reform var syftet att ta i anspråk det befintliga utrymmet inom straff- skalorna. bör i stället ändringar i straffskalorna för enskilda brottstyper övervägas. Straffskalan för ett brott ska återspegla lagstiftarens syn på brottstypens allvar och förhållandet till andra brottstyper. Vid fastställandet av straffskalan för ett brott har enbart vissa särskilda straffminimum använts, förutom fängelseminimum även fängelse , , , , och . 2012/13:108, Förstärkt straffrättsligt skydd vid grov frids- kränkning och grov kvinnofridskränkning, som beslutades den , föreslås att straffminimum för fridskränkningsbrotten ska vara fängelse . Där bestämdes dock straffmini- mum utifrån brottstypens särskilda karaktär av konkurrensregle- ring. De särskilda straffminimum som i övrigt har använts innebär att avståndet mellan de tillämpliga lägsta nivåerna i många fall är relativt stort. Det kan ifrågasättas om dessa nivåer ger lag- stiftaren ett tillräckligt utrymme att värdera en brottstyps allvar i förhållande till andra brottstyper. Enligt regeringen finns ett behov av att kunna uttrycka skillnaderna mellan brottstyperna på ett mer nyanserat sätt än . Följaktligen kan det finnas anledning att välja även andra nivåer för minimistraffen än de som använts. Exempelvis borde det kunna övervägas fängelse – även i andra fall än för fridskränkningsbrotten – eller och . Det kan också finnas anledning att överväga vilka maximistraff som bör gälla. En utredare bör därför ges i uppdrag att överväga och föreslå de ändringar i straffskalorna som behövs för att åstadkomma en höjd straffnivå för allvarliga våldsbrott i proportion till deras allvar och i proportion till straffnivåerna för andra brott. Straffmätningsreformen tog sikte på gärningar som består i eller innefattar uppsåtlig allvarligare våldsanvändning, uppsåtligt allvarligare hot eller med sådant våld eller hot jämställbart hand- lande, direkt riktat mot en annan person och med ett straffvärde motsvarande sex månaders fängelse eller mer. Också nu bör över- vägandena ta sikte på sådana brottstyper. De brottstyper där beho- vet av skärpningar i första hand gör sig gällande är enligt regeringen grov misshandel i olika svårhetsgrader, rån, grovt rån och grov ut- pressning. Dessa brottstyper innefattar sådan allvarligare vålds- användning eller sådana allvarligare hot riktade mot enskildas fysiska integritet där intresset av en höjd straffnivå kan anses särskilt på- tagligt. Visserligen övervägdes ändringar i några av dessa straff- skalor reform och vissa genomfördes också. De övervägandena gjordes dock med beaktande av att reformen i övrigt förväntades leda till effekter som synes ha uppnåtts endast i begränsad utsträckning. Mot den bakgrunden och med hänsyn till att det nu finns anledning att överväga även andra straffminimum än de som använts finns det anledning att åter ta ställning till behovet av ändringar. Utredaren ska därför särskilt överväga ändringar i straffskalorna för dessa brottstyper. Även brottstyperna grovt olaga tvång och grovt olaga hot utgör sådana angrepp på enskildas fysiska integritet där intresset av en höjd straffnivå gör sig särskilt gällande. Utredaren ska därför över- väga förändringar av straffskalorna även för dessa brottstyper. Regeringen har gett en utredare i uppdrag att överväga skärpta straffrättsliga åtgärder mot organiserad brottslighet (dir. 2013:19). I det uppdraget ingår att behandla vissa frågor rörande grovt olaga tvång och grovt olaga hot, bl.a. att analysera och överväga vilka omständigheter som bör ges betydelse vid bedömningen om brottet ska betraktas som grovt. Utredaren ska därför samråda med den utredningen i fråga om straffskalorna för dessa brottstyper. När det gäller brotten grov fridskränkning och grov kvinno- fridskränkning har regeringen föreslagit en höjning av minimistraffet till nio månaders fängelse. Dessa gärningar bör där- för inte omfattas av uppdraget. Utredaren är i övrigt oförhindrad att överväga ändringar i straffskalorna för andra brottstyper som avsågs reform där intresset av en höjd straffnivå i enlighet med vad som redovisats ovan gör sig gällande eller där det kan be- hövas för att upprätthålla proportionaliteten mellan olika brotts- typer. Utredaren får också identifiera och ta upp andra frågor som an- knyter till uppdraget. Utredaren ska sammanfattningsvis, i syfte att åstadkomma en höjd straffnivå överväga och föreslå ändringar av straffskalorna för grov miss- handel, rån, grovt rån och grov utpressning, samt i övrigt överväga ändringar i straffskalorna för andra brottstyper som avsågs reform där utredaren finner skäl till det, med hänsyn till intresset av en höjd straffnivå eller för att upp- rätthålla proportionalitet mellan de olika brottstyperna. Arbetets bedrivande och redovisning av uppdraget Utredaren ska hålla sig informerad om det arbete som bedrivs inom och utredningsväsendet på det område som ut- redningen avser. Utredaren ska samråda med Utredningen om skärpta straffrättsliga åtgärder mot organiserad brottslighet. daren ska vid behov samråda med berörda myndigheter, särskilt Kriminalvården, och . Utredaren ska särskilt samråda med Brå i fråga om vilka föränd- ringar som tidigare genomförda reformer haft när det gäller straff- nivåerna för de allvarliga våldsbrotten samt vilka effekter utreda- rens förslag kan bedömas få när det gäller utdömda strafftider och belastningen på rättsväsendets myndigheter. Utredaren ska lägga fram fullständiga författningsförslag. För- slagens konsekvenser ska redovisas enligt 14–15 a §§ kommittéför- ordningen (1998:1474). Uppdraget ska redovisas . I denna bilaga finns en översikt i tabellform över de brottstyper som kan avses med begreppet allvarliga våldsbrott. Efter denna följer en mycket kortfattad redogörelse för gällande rätt och vissa statistikuppgifter för de brottstyper som inte omfattas av våra för- slag till förändrade straffskalor. Gällande rätt avseende dessa brotts- typer återfinns i kap. 6, Våra överväganden och förslag. Senast ändrad i sak 3 kap. 1 § BrB Fängelse 10–18 år 2009 (SFS 2009:396) (tidigare endast eller livstid i 3 kap. 2 § BrB Fängelse 6–10 år 3 kap. 6 § BrB Fängelse 1–6 år 2010 (SFS 2010:370) Straffskalan för grov misshandel (tidigare 1–fängelse) 4–10 år delades upp genom att bestäm- melsens andra stycke, med en sär- skild straffskala för synnerligen grova brott, infördes, som straffskalan för normal- graden av grova brott begrän- sades till fängelse i högst . 3 kap. 5 § BrB Fängelse i högst 2 år 1993 (SFS 1993:207) Straffskalan för ringa brott böter eller fängelse i ändrades från att endast ha innehållit böter till böter eller fängelse i högst 6 mån. Bilaga 2 SOU 2014:18 Senast ändrad i sak 4 kap. 1 § BrB Fängelse 4–18 år 2009 (SFS 2009:396) mindre grovt brott: fängelse i högst 6 år (tidigare ). 4 kap. 1 a § BrB Fängelse 2–10 år 2010 (SFS 2010:371) mindre grovt brott: En ny utformning av människo- fängelse i högst 4 år 4 kap. 2 § BrB Fängelse 1–10 år mindre grovt brott: böter eller fängelse i 4 kap. 4 § BrB Böter eller fängelse i grovt brott: fängelse 6 mån–6 år 4 kap. 4 a § BrB 2013 (SFS 2013:367) 9 mån–6 år Straffminimum höjdes från 6 mån till 9 mån. 4 kap. 4 a § BrB 2013 (SFS 2013:367) 9 mån–6 år Se grov fridskränkning. 4 kap. 4 b § BrB Fängelse högst 4 år 2013 (SFS 2013:366) till att omfatta gärningar som innebär kränkande fotografering. 4 kap. 5 § BrB Böter eller fängelse i 1993 (SFS 1993:207) Den särskilda straffskalan för grovt brott: fängelse grovt brott infördes. 6 mån–4 år 6 kap. 1 § BrB Fängelse 2–6 år 2013 (SFS 2013:365) mindre grovt brott: Uttrycket kränkningens art och 6 kap. 1 § BrB Fängelse 4–10 år 2013 (SFS 2013:365) 6 kap. 2 § BrB Fängelse i högst 2 år 2005 (SFS 2005:90) SOU 2014:18 Bilaga 2 Senast ändrad i sak 6 kap. 2 § BrB Fängelse 6 mån–6 år 2005 (SFS 2005:90) Maximistraffet för grovt brott höjdes från till . 6 kap. 4 § BrB Fängelse 2–6 år 2013 (SFS 2013:365) Uttrycket kränkningens art och Grov våldtäkt mot barn 6 kap. 4 § BrB Fängelse 4–10 år 2013 (SFS 2013:365) Se våldtäkt mot barn. 6 kap. 5 § BrB Fängelse i högst 4 år 2005 (SFS 2005:90) 6 kap. 6 § BrB Fängelse i högst 2 år 2005 (SFS 2005:90) 6 kap. 6 § BrB Fängelse 1–6 år 2013 (SFS 2013:365) och minimistraffet höjdes från 6 mån till . 8 kap. 5 § BrB Fängelse 1–6 år 1976 (SFS 1975:1395) Andra stycket (om förfarande av mindre allvarlig art) infördes. 8 kap. 6 § BrB Fängelse 4–10 år 9 kap. 4 § BrB Fängelse i högst 2 år 2010 (SFS 2010:370) ringa brott: böter Straffminimum för grovt brott grovt brott: fängelse ändrades från 6 mån till . 13 kap. 5 a § BrB Fängelse i högst 4 år 2009 (SFS 2009:396) grovt brott: fängelse 2–eller på (tidigare ). 13 kap. 5 b § BrB Fängelse i högst 4 år 2009 (SFS 2009:396) grovt brott: fängelse 2–eller på 16 kap. 2 § BrB anförare: fängelse i böter eller fängelse i Bilaga 2 SOU 2014:18 Senast ändrad i sak 16 kap. 6 § BrB 2009 (SFS 2009:396) förare: fängelse i högst , vid våld (tidigare ). brottet annars är att böter eller fängelse i högst , vid våld brottet annars är att Våld eller hot mot 17 kap. 1 § BrB Fängelse i högst 4 år 1976 (SFS 1975:667) ringa brott: böter eller fängelse i högst varvid begreppet förgriper sig på någon i hans myndighets- 17 kap. 10 § BrB Fängelse i högst 4 år 2010 (SFS 2009:1281) Ett nytt ringa brott: böter andra stycke infördes som anger eller fängelse i högst att med domstol eller annan myndighet avses också en grovt brott: fängelse dömande kammare eller ett annat 2–8 år organ i Internationella brottmåls- 22 kap. 6 § BrB Fängelse i högst 4 år 2009 (SFS 2009:396) grovt brott: fängelse i högst eller på längsta tidsbestämda straff för grovt brott (tidigare ). Fängelse 4–18 år 2009 (SFS 2009:397) (1964:169) om (tidigare ). 1 § lag om straff Fängelse 4–18 år Förslag till ny lagreglering i prop. för folkmord, brott 2013/14:146, nuvarande straff- ansvar för folkmord i lagen (1964:169) upphävs. SOU 2014:18 Bilaga 2 Senast ändrad i sak 2 § lag om straff Fängelse 4–18 år Förslag till ny lagreglering i prop. för folkmord, brott 2013/14:146. 4 § lag om straff Fängelse i högst 6 år Förslag till ny lagreglering i prop. för folkmord, brott 2013/14:146, nuvarande enligt 22 kap. 6 § 11 § lag om straff Fängelse 4–18 år Se krigsförbrytelse mot person för folkmord, brott Fängelse 4–18 år 2009 (SFS 2009:399) (2003:148) om mindre grovt brott: fängelse 2–6 år1 (tidigare ). Brott mot lagen med Fängelse i högst 4 år 1998 (SFS 1998:407) Straffskalan (1982:316) med grovt brott: fängelse med böter för brott med mild- 2–10 år rande omständigheter togs bort, straffskalan för normalgraden fick (tidigare 2) och straffminimum för grovt brott höjdes från 1 till . 1 Om ett högre lägsta straff för gärningen har föreskrivits i gäller det lägsta straffet. Gällande rätt m.m. avseende brottstyper som inte särskilt behandlas i kap. 6 (Våra bedömningar och förslag) Den som berövar annan livet döms för mord, i lägst 10 och högst , eller på livstid (3 kap. 1 § ). Straffskalan för mord ändrades år 2009.2 Den innehöll före ändringen strafflängderna fängelse eller fängelse på livstid. Syftet med ändringen, att det tidsbestämda straffet skulle kunna bestämmas från till , var att skapa en mer nyanserad straffmätning för det tids- bestämda straffet och också höja straffnivån för brott som inte medförde livstids fängelse.3 Regeringen har i en lagrådsremiss föreslagit en lagändring som syftar till att livstids- straffet ska bli normalstraffet för mord, på så sätt att det är fängelse på livstid som är den påföljd som ska dömas ut i en majoritet av mordfallen. En proposition planeras till den 18 mars 2014.4 Människorov och olaga frihetsberövande I 4 kap. 1 och 2 §§ regleras gärningar som består i att beröva en annan person friheten. Den allvarligare formen av frihets- berövande är människorov (1 §). För att en gärning ska betraktas som människorov krävs dels att frihetsberövandet inleds med ett bemäktigande av offret, dels att gärningsmannens uppsåt är att skada offret till liv eller hälsa, tvinga honom eller henne till tjänst eller att utöva utpressning. Ett bemäktigande innebär att på ett eller annat sätt få offret i sin makt; det behöver inte ske genom våld eller hot om våld, men torde ofta i praktiken ske just med sådana medel.5 Straffansvar för olaga frihetsberövande kräver däremot inte något bemäktigande eller något uppsåt att skada. 2008/09:118, se bl.a. sammanfattningen på s. 1. 4Se Planerade propositioner och skrivelser , informationsmaterial från Statsrådsberedningen, . Till underlag för lagrådsremissen ligger den inom utarbetade departementspromemorian Skärpt straff för mord, Ds 2013:55. Den innehåller en genomgång av rättspraxis avseende rubriceringen av upp- såtligt dödande och straffmätning för mord. 5 Ett exempel i förarbetena på ett bemäktigande utan användning av våld är att locka med sig ett barn in i en bil och föra bort det, se NJA II 1962 s. 122. De våldshandlingar eller hot som kan ingå i att bemäktiga sig någon konsumeras vanligtvis av brottet människorov. Ett undantag torde vara om våldet är så allvarligt att det i sig är att bedöma som grov misshandel. Om uppsåtet att skada etc. fullföljs döms alltid särskilt för detta brott. Om t.ex. misshandel skett i samband med ett olaga frihetsberövande döms i brottskonkurrens för brotten.6 Människorov och olaga frihetsberövande är båda uppbyggda så att straffansvar för normalbrottet inleder de tillämpliga bestämmel- serna med angivande av straffskalan, fängelse och längst eller livstid när det gäller människorov och och längst fängelse när det gäller olaga frihetsberövande. Om det finns anledning att bedöma brottet som mindre grovt döms när det gäller människorov till maximalt fängelse och när det gäller olaga frihetsberövande till maximalt fängelse. Om ett olaga frihetsberövande anses mer eller mindre grovt beror i första hand på frihetsberövandets varaktighet, men också på dess art och vilket lidande, fysiskt eller psykiskt, eller kränkning i övrigt det inneburit. Sådana omständigheter har givetvis också betydelse för straffmätningen.7 Även när det gäller människorov kan ett rela- tivt kortvarigt frihetsberövande, som t.ex. en kortare bilfärd, med- föra att brottet anses mindre grovt, men även andra omständigheter spelar in i bedömningen, t.ex. med vilka medel bemäktigandet skett.8 Människorov och olaga frihetsberövande får anses som relativt sett ovanligt förekommande brott, särskilt människorov. Antalet lagförda människorov har varit cirka 30 stycken, eller färre. Antalet brott som lagförts som olaga frihetsberövande har varit mellan 100 och 200 stycken. Som en jämförelse kan nämnas att antalet lagförda grova misshandelsbrott under dessa år legat mellan drygt 800 till 1 000 stycken.9 –2012 var den genomsnittliga strafflängden för fängelsestraff med människorov som huvudbrott 69 månader ((). För olaga frihetsberövande var den genomsnittliga strafftiden 20 ().10 6Ulväng, Brottslighetskonkurrens, 2013, s. 483, jfr RH1989:37. 7Brottsbalken, en kommentar på internet, kommentaren till 4 kap. 2 §. 8Se RH 1982:10 (människorovet ansågs mindre grovt) och RH 1989:37 (brott av normal- graden trots ett relativt kortvarigt frihetsberövande). 9Den officiella kriminalstatistiken, tabell 405 (antal lagförda brott efter lagföringstyp och ålder) för åren 2008–2012. 10Den officiella kriminalstatistiken, tabell 430 (domslut med huvudpåföljd fängelse efter huvudbrott och fängelsetidens längd i månader) . Människorov och olaga frihetsberövande har straffskalor vars maximistraff sträcker sig till fängelse eller fängelse på livstid för människorov och till för olaga frihetsberövande. Behovet att ha vida straffskalor just för dessa brott gör sig särskilt gällande eftersom en omständighet att beakta vid bedömningen av straff- värdet är hur frihetsberövandet pågått. Fall av långa frihets- berövanden är ovanliga men det finns exempel på sådana i orefere- rad praxis, där domstolarnas straffmätning också resulterat i långa fängelsestraff. Ett exempel på ett människorov är en dom från som avsåg ett bortförande i utpressningssyfte som pågick i . Huvudgärningsmännen dömdes till fängelsestraff om 10 år.11 Ett exempel på ett olaga frihetsberövande är ett fall från Hovrätten för där straffvärdet för ett olaga frihets- berövande av en nioårig flicka, som varade , ansågs vara fängelse.12 Grov fridskränkning och grov kvinnofridskränkning I vårt uppdrag ingår inte att se över straffskalorna för fridskränk- ningsbrotten (4 kap 4 a § ). infördes en ny straffskala för dessa brott, med ett nytt minimistraff , i stället som tidigare gällt. Straffmaximum för brottstyperna är oförändrat, fängelse i sex år.13 Straffstadgandet avseende brottet människohandel infördes ; då avsåg brottet människohandel för sexuella ändamål.14 Bestäm- melsen har därefter ändrats två gånger avseende utformningen och omfattningen av straffansvaret.15 Straffskalorna har däremot sedan införandet varit desamma. 11Svea hovrätt, dom , mål nr 5346-12. Hovrätten beaktade både den lagänd- ring som skett beträffande straffskalan för människorov, då den utvidgades på samma sätt som mord, och den straffnivåhöjning som var avsedd med straffmätningsreform. I domen finns referenser till annan orefererad praxis som avsåg jämförbara gärningar. 12Hovrätten för , dom , mål nr B 1942-13. 13SFS 2013:367, prop. 2012/13:108. 14SFS 2002:436, prop. 2001/02:124. 15SFS 2004:406 och 2010:371. Bestämmelsen har ändrats i formellt hänseende 2005 (SFS 2005:90) som en följd av reformen av 6 kap. , se prop. 2004/05:45 s. 130 f.