sou · H2B382 · 2014-12-16 00:00:00 — Rapporteringsmetoden kommer, såvitt utredaren kan förutse, att överensstämma med det som redan gäller för rapporte- ringen av avvikelser. Efter kontakt med hamnbranschen har utreda- ren bildat sig uppfattningen att förslaget inte väntas innebära några konsekvenser i form av ökade kostnader för administration. Utredarens förslag: Författningsändringarna i ska träda i kraft . Den nya lagstiftningen i lagen om säkerhetsutredning (LSU) och förordningen om säkerhetsutredning (FSU) får av utred- ningsmyndigheten tillämpas på olyckor och tillbud som inträffat före ikraftträdandet. Ett överklagande av myndighets beslut som fattats före ikraft- trädandet av de nya bestämmelserna i offentlighets- och sekretess- lagen (2009:400) (OSL) och offentlighets- och sekretessförord- ningen (2009:641) (OSF) ska efter ikraftträdandet prövas med tillämpning av bestämmelserna i den nya sekretessregleringen. Skälen för utredarens förslag: Den nya lagen och förordningen samt övriga föreslagna ändringar i lag respektive förordning bör träda i kraft . De föreslagna föreskrifterna i LSU och FSU berör till större delen endast utredningsmyndigheten och dess utredningsverk- samhet. Det framstår som angeläget att utredningsmyndigheten kan tillämpa de nya bestämmelserna även avseende utredningar som har påbörjats i tiden före ikraftträdandet av den nya lagen. Säkerhetsutredningar kan i vissa fall ta att slutföra. Det skulle inte vara tillfredsställande om utredningsmyndigheten skulle behöva tillämpa såväl äldre bestämmelser som de nya föreskrifterna eller t.o.m. en bit in . Det framstår också som viktigt att utredningsmyndigheten får omedelbar tillgång till de nya befogenheter som möjliggörs genom LSU. Utrednings- myndigheten ska därför efter ikraftträdandet av de nya bestäm- melserna tillämpa LSU och FSU på såväl nya säkerhetsutredningar som sådana säkerhetsutredningar som har påbörjats men inte avslutats före ikraftträdandet. De beslut som utredningsmyndig- heten har fattat i sådana utredningar ska då också fortfarande gälla och vid tillämpningen av den nya lagen anses ha meddelats med stöd av den nya lagen. I övrigt ska äldre föreskrifter gälla för för- hållanden före ikraftträdandet och de nya bestämmelserna för förhållanden efter ikraftträdandet. Ett överklagande av myndighets beslut som fattats före ikraft- trädandet av de nya bestämmelserna i och OSF ska efter ikraftträdandet prövas med tillämpning av bestämmelserna i den nya sekretessregleringen. 13.1Förslaget till lag om säkerhetsutredning (LSU) Lagen är ny men de flesta bestämmelserna är oförändrade i för- hållande till regleringen i den gamla lagen (1990:712) om undersök- ning av olyckor (LUO). Att en ny lag föreslås i stället för ändring- ar i den gamla lagen beror på att LUO med tiden har kommit att bli såväl svåröverskådlig som svårtillämpbar. I den nya lagen strukture- ras därför gamla bestämmelser på ett tydligare sätt. Följande bestämmelser från LUO har inte föreslagits överföras till den nya lagen om säkerhetsutredning (LSU) eller den nya för- ordningen om säkerhetsutredning (FSU): 4 a § tredje stycket LUO. Bestämmelsen avser en definition av ro-ro-passagerarfartyg m.m. Definitionen kommenteras i kommen- taren till 3 kap. 13 § LSU. 12 a § LUO har inte förts över till den nya LSU eftersom behov av den regleringen inte har ansetts finnas. Om utredningsmyndig- heten redan vid en preliminär bedömning av en sjöolycka skulle finna behov av ett rubbandeförbud för olycksplatsen får den i stället besluta om avspärrning vilket nu blir möjligt genom utredarens förslag. 1 kap. Allmänna bestämmelser 1 § Denna lag innehåller föreskrifter om säkerhetsutredningar av olyckor och tillbud till olyckor. Med säkerhetsutredningar avses utredningar som görs i syfte att förebygga och begränsa effekterna av olyckor och tillbud men inte i syfte att fördela skuld eller ansvar. Lagens föreskrifter omfattar inte händelser som orsakats av en av- siktlig handling eller underlåtenhet i syfte att åstadkomma skada på människor, egendom eller miljö. Paragrafen anger lagens tillämpningsområde och förtydligar och enhetliggör syftet med, och de yttre ramarna för, en säkerhets- utredning. Första stycket motsvarar bestämmelsen i 1 § LUO. Bestämmelsens andra stycke är nytt och anger syftet med att I första ledet bygger bestäm- melsen emellertid på såväl 6 § LUO som artikel 1.1. i förordningen (EU) nr 996/20101, artikel 1 i direktiv /49/EG2 samt artikel 1.1. i direktiv /18/EG3 och anger därmed tydligt att syftet med en säkerhetsutredning är att förebygga olyckor och tillbud samt att begränsa effekterna av sådana olyckor och tillbud. Andra ledet av bestämmelsen bygger på artikel 1.1 i förordningen (EU) nr 996/2010, artikel 19.4 i direktiv /49/EG samt artikel 1.2 i direktiv /18/EG och anger vad en säkerhetsutredning inte syftar till, nämligen att avgöra ansvars- eller skuldfrågor. Genom den nya bestämmelsen tydliggörs därmed vad som redan gäller för en säkerhetsutrednings syfte och avgränsningar. Bestämmelsen i tredje stycket är ny, men motsvaras egentligen av 2 d § LUO. 2 d § LUO gäller endast för utredningar inom sjö- farten. I artikel 2.1.a i förordningen (EU) nr 996/2010 undantas från begreppet olycka bl.a. skador som uppkommer av naturliga orsaker eller som är självförvållade eller orsakade av andra personer. Av definitionen till olycka i artikel 3.k i direktivet 2004/49/EG framgår också att endast oavsiktliga händelser avses. Genom bestäm- melsen i tredje stycket enhetliggörs och tydliggörs därför att en 1Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 996/2010 av om utredning och förebyggande av olyckor och tillbud inom civil luftfart och om upphävande av direktiv /56/EG. 2Europaparlamentets och rådets direktiv /49/EG av om säkerhet på gemenskapens järnvägar och om ändring av rådets direktiv /18/EG om tillstånd för järnvägsföretag och direktiv /14/EG om tilldelning av infrastrukturkapacitet, uttag av avgifter för utnyttjande av järnvägsinfrastruktur och utfärdande av säkerhetsintyg (järnvägs- säkerhetsdirektivet). 3Europaparlamentets och rådets direktiv /18/EG av om grund- läggande principer för utredning av olyckor i sjötransportssektorn och om ändring av rådets direktiv /35/EG och och rådets direktiv /59/EG. säkerhetsutredning inte omfattar avsiktliga händelser eller under- låtenheter. 2 § För säkerhetsutredningar av vissa olyckor och tillbud inom luft- farten gäller och rådets förordning (EU) nr 996/2010 av om utredning och förebyggande av olyckor och tillbud inom civil luftfart och om upphävande av direktiv /56/EG. Bestämmelsen är ny och förtydligar att utredningsmyndighetens säkerhetsutredningar även kan stödjas direkt på förordningen (EU) nr 996/2010. Bestämmelserna om utredning av luftfartsolyckor i LUO, som förs över till LSU, grundar sig på åtaganden enligt Chicagokonventionen om den internationella civila luftfarten samt på inhemska överväganden om vilka olyckor och tillbud som ska utredas. Det medför att det finns två parallella regelverk som rör utredning av luftfartsolyckor och tillbud till sådana. I den mån en luftfartsolycka eller ett tillbud till en sådan olycka inte omfattas av den nämnda EU-förordningen, kan en utredning i stället komma att ske med stöd av bestämmelserna i . 3 § När det i denna lag eller i föreskrifter beslutade med stöd av denna lag hänvisas till länder inom Europeiska unionen ska därmed inne- fattas även andra länder som genom bindande avtal inom det för- fattningsreglerade området omfattas av bestämmelser som antagits inom ramen för samarbetet inom Europeiska unionen. Bestämmelsen är ny och bygger på 1 kap. 3 § luftfartslagen (2010:500). Av bestämmelsen följer att svenska myndigheter ska tillämpa även i förhållande till länder utanför EU, när detta framgår av avtal som slutits på unionsnivå, exempelvis EES- avtalet och avtalet med . 4 § En säkerhetsutredning ska göras av den myndighet som regeringen bestämmer (utredningsmyndigheten). I 8 kap. 1 § finns bestämmelser om att utredningsmyndigheten kan överlåta en säkerhetsutredning till någon annan i vissa fall. Första stycket motsvarar 5 § första stycket LUO. Andra stycket tydliggör att utredningsmyndigheten, dvs. , kan delegera sitt utredningsansvar till någon annan. Hänvisningen görs i syfte att tidigt i lagen upplysa om att det även finns bestämmelser om att säkerhetsutredningar, under vissa förutsättningar, kan överlåtas till någon annan att utreda. 5 § En säkerhetsutredning ska 1.så långt som möjligt klarlägga såväl händelseförloppet och orsaken till olyckan eller tillbudet som skador och effekter i övrigt, 2.ge underlag för beslut om åtgärder som har som mål att före- bygga liknande olyckor eller tillbud, eller att begränsa effekten av sådana olyckor eller tillbud, och 3.om utredningsmyndigheten anser att det är motiverat från säker- hetssynpunkt, ge underlag för en bedömning av de insatser som sam- hällets räddningstjänst har gjort i samband med olyckan eller tillbudet och för förbättringar av räddningstjänsten. Överväganden för bestämmelsen finns i avsnitt 7.3. Bestämmelsen motsvarar 6 § LUO i justerad form. I bestämmel- sens tredje punkt har utredningsmyndighetens bedömning av rädd- ningstjänstens insatser gjorts beroende av om en sådan bedömning kan anses motiverad från säkerhetssynpunkt. 6 § ska med beaktande av 5 § och vad som följer av internationella åtaganden bestämma omfattningen av säkerhetsutredningen med utgångspunkt i olyckans eller tillbudets art och omfattning samt vad som bedöms motiverat från säkerhetssyn- punkt. Bestämmelsen är ny. Överväganden finns i avsnitt 7.2. I bestämmelsen konstateras att utredningsmyndigheten vid sin bedömning av hur omfattande en utredning bör bli, först ska beakta de allmänna mål som anges för en säkerhetsutredning i 5 §. I en utredning ska det alltså eftersträvas att händelseförloppet klar- läggs, liksom de skador och effekter i övrigt som händelsen fått. Vidare ska det övervägas om utredningen kan ge underlag för åtgär- der som förebygger liknande olyckor eller tillbud eller för förbätt- ringar av räddningstjänsten. I syfte att undvika att utredningsresurser läggs ned på alltför ambitiösa utredningar, bemyndigas utredningsmyndigheten emel- lertid också att kunna begränsa sina utredningar. Vid den samlade bedömningen om utredningens omfattning ska hänsyn tas till olyckans eller tillbudets art och omfattning samt vad som bedöms motiverat från säkerhetssynpunkt. Detta innebär att om det t.ex. inte bedöms som motiverat från säkerhetssynpunkt att fortsätta ett arbete med ett visst eller vissa utredningsmoment, så ska utred- ningsmyndigheten när som helst under sin säkerhetsutredning kunna besluta att begränsa omfattningen av undersökningarna och arbetet i övrigt. Detta gäller alltså även om ett sådant fortsatt arbete hade kunnat klarlägga en olyckas eller ett tillbuds händelse- förlopp, skador eller effekter ytterligare. Om ett sådant fortsatt arbete endast bedöms ha marginell nytta för utredningen, bör utredningsresurserna i stället användas på ett bättre sätt. Bestäm- melsen syftar till att ge utredningsmyndigheten ett verktyg att kunna eliminera eller minimera arbetsmoment som bedöms endast marginellt kunna leda till utredningsresultat av värde för säker- heten. Sådana överväganden görs frekvent av de utländska utred- ningsmyndigheter som utredaren har haft kontakt med. Det ligger i sakens natur att även gör avgränsningar i sin utredningsverksamhet. Ett tydligt lagstöd för sådana beslut har dock saknats, trots att det finns föreskrifter om detta i EU-rätts- akter på området. Av artikel 5.3 förordningen (EU) nr 996/2010 följer att en säkerhetsutrednings omfattning ska bestämmas av utred- ningsmyndigheten med hänsyn till de lärdomar som kan förväntas dras av utredningen. På motsvarande sätt förutsätts det i artikel 5.3 i direktiv /18/EG och i artikel 19.3 i direktiv /49/EG att omfattningen av säkerhetsutredningar ska bestämmas med hänsyn till utredningarnas förväntade värde för säkerheten. 7 § Olyckor och tillbud ska utredas om de har inträffat i . Särskilda bestämmelser om säkerhetsutredning av olyckor och till- bud med internationell anknytning finns i 2–4 kap. Bestämmelsen i första stycket motsvarar 4 § första stycket första meningen LUO. I andra stycket görs en hänvisning till särskilda bestämmelser i lagens 2–4 kap. Även om den grundläggande territorialprincipen som utgångspunkt innebär att utredningsmyndigheten ska utreda de olyckor och tillbud som inträffar i , finns det en del sär- skilda bestämmelser som såväl inskränker som utvidgar den prin- cipen. De särskilda bestämmelserna återfinns i kapitlen 2–4 för luftfarten, sjöfarten respektive den spårbundna trafiken. 8 § får även genomföra temautredningar om det är motiverat från säkerhetssynpunkt. Med temautredningar avses analyser av flera likartade händelser eller annan information i syfte att ge underlag för sådana beslut och bedömningar som anges i 5 § 2 och 3. Bestämmelsen är ny. Överväganden finns i avsnitt 7.4. Vid bedömningen av om en olycka eller ett tillbud av mindre all- varlig art ska utredas, ska det inom spårtrafikens område, enligt 3 a § förordningen (1990:717) om undersökning av olyckor (FUO), tas hänsyn till om händelsen utgör en del i en serie olyckor eller tillbud av betydelse för systemet som helhet. Med stöd av den bestämmelsen kan genomföra temautredningar inom spårtrafiken. Enligt artikel 15.2 i direktivet 2009/18/EG ska en sådan möjlighet också finnas för sjöfartens del. Statens motsvarighet i på sjö- fartssidan, MAIB4, har t.ex. genomfört en uppmärksammad tema- utredning av ett flertal inträffade olyckor och tillbud med timmer- last ombord på fartyg. Genom regleringen i första stycket möjliggörs det för utredningsmyndigheten att genomföra temautredningar inom alla utredningsområden, vilket bedöms vara till fördel för säkerheten. Tanken med bestämmelsen är emellertid inte att utred- ningsmyndigheten ska utföra sådant analysarbete som normalt görs av tillsynsmyndigheterna. Möjligheten för utredningsmyndigheten att genomföra temautredningar är kopplad till utredningsmyndig- hetens roll som fristående säkerhetsutredande myndighet och av- hängig av att det kan bedömas vara motiverat från säkerhetssyn- punkt att genomföra en temautredning. Bestämmelsen är fakulta- tivt utformad och temautredningar ska genomföras inom ramen för befintliga anslag. Temautredningar kan t.ex. aktualiseras när flera likartade olyckor eller tillbud inträffar och ingen av de enskilda händelserna är av så allvarlig art att en säkerhetsutredning ska ske, men serien av olyckor eller tillbud indikerar att det finns ett grund- läggande systemfel som har betydelse för säkerheten. I bestämmelsens andra stycke ges en definition av begreppet temautredningar i syfte att markera att inte ska inrikta sig på mer allmänna händelseanalyser eller olycks- statistik, utan på konkreta inträffade händelser. 2 kap. Luftfartsolyckor och tillbud inom luftfarten Olyckor och tillbud som ska utredas 1 § En olycka som har inträffat vid användning av ett luftfartyg (luft- fartsolycka) ska utredas om 1.någon har avlidit eller blivit allvarligt skadad, 2.luftfartyget har fått betydande skador, 3.egendom som inte transporterats med luftfartyget har fått bety- dande skador, 4.omfattande skador har uppkommit i miljön, 5.luftfartyget är oåtkomligt, eller 6.luftfartyget har försvunnit under flygning och inte har kunnat återfinnas. Bestämmelsen motsvarar 2 § första punkten LUO. 2 § Ett tillbud till en luftfartsolycka ska utredas om tillbudet 1.inneburit allvarlig fara för att en olycka som avses i 1 § skulle inträffa, 2.tyder på ett väsentligt fel hos luftfartyget, eller 3.tyder på andra väsentliga brister i säkerhetshänseende. Bestämmelsen motsvarar 2 § andra stycket LUO. 3 § Olyckor och tillbud till olyckor som avses i 1–2 §§ och som rör luftfartyg med en maximal startmassa om högst , vilka enligt en internationell överenskommelse som har biträtts av inte ska ha luftvärdighetsbevis, ska endast utredas om en utredning är av bety- delse från säkerhetssynpunkt. Olyckor och tillbud till olyckor som avses i 1–2 §§ och som rör obemannade svenska statsluftfartyg, ska endast utredas om en utred- ning är av betydelse från säkerhetssynpunkt. Bestämmelsens första stycke motsvarar 2 § tredje stycket LUO. Ursprungligen infördes undantaget i syfte att begränsa Statens skyldighet att utreda händelser som involverade flygskärmar, hängglidare och liknande mindre luftfartyg. Hänvis- ningen till luftfartyg som inte ska ha luftvärdighetsbevis syftade på sådana luftvärdighetsbevis som utfärdas med stöd av Chicago- konventionen5 om internationell civil luftfart.6 Den utredningsskyldighet som följer av 1–2 §§ omfattar såväl civil luftfart som statsluftfart. utfärdas även luftvärdig- hetsbevis för militära luftfartyg eller luftfartygssystem enligt Regler för militär luftfart (RML). Paragrafens första stycke, som förts över från 2 § tredje stycket LUO, har därför förtydligats för att klargöra att de luftfartyg som undantas är sådana som inte ska ha luftvärdighetsbevis enligt Chicagokonventionen. Bestämmelsens andra stycke är nytt. De skäl som motiverar ett undantag från utredningsskyldigheten för civila luftfartyg gör sig även gällande beträffande militär luftfart. En väsentlig skillnad är dock att även små militära luftfartyg ingår i ett organiserat luft- fartssystem. Militära luftfartsolyckor och tillbud till sådana ska där- för, även i fortsättningen utredas om de rör bemannade luftfartyg, oavsett luftfartygets storlek. Det finns dock inte skäl att Statens utredningsskyldighet ska vara absolut när en olycka eller ett tillbud inträffar med ett militärt obemannat luft- fartyg. Vid olyckor eller tillbud med sådana luftfartyg bör det vid bedömningen av om en utredning är av betydelse från säkerhets- synpunkt beaktas om det förelegat risk för skador på personer, egendom på marken eller miljön. Däremot bör den omständigheten att det obemannade luftfartyget skadas eller förstörs inte vara till- räckligt för att en säkerhetsutredning ska behöva genomföras. 5Convention on , undertecknad i . 2005/06:12. Olyckor och tillbud med internationell anknytning 4 § Olyckor och tillbud som har inträffat i och som rör ut- ländska statsluftfartyg ska endast utredas om det finns särskilda skäl för en sådan utredning. Bestämmelsen är ny. Överväganden finns i avsnitten 6.4 och 6.5. I LUO gäller inga särskilda begränsningar för Statens haveri- kommissions utredningsskyldighet av utländska statsluftfartyg, men väl avseende utländska statsfartyg, vilka inte får utredas enligt 4 § första stycket andra meningen LUO. Genom bestämmelsen i 2 kap. 4 § och bestämmelsen i 3 kap. 14 § LSU enhetliggörs reglerna för utredning av utländska statsluftfartyg och utländska statsfartyg. Den nya utgångspunkten blir därmed att inte ska utreda olyckor eller tillbud som inträffar i med utländska statsluftfartyg eller utländska statsfartyg. Utredningar av utländska statsfartyg eller statsluftfartyg är inte vanligt förekommande, varför de nya bestämmelserna inte kommer att aktualiseras i någon större omfattning. Den stat som ett stats- luftfartyg eller statsfartyg tillhör har också en långtgående möjlig- het att hävda statsimmunitet mot åtgärder, däribland utredningar av luftfartygen eller fartygen. Det finns inga tvingande inter- nationella regleringar avseende statsluftfartyg eller statsfartyg i vare sig Chicagokonventionen eller EU-rättsakter. Statsluftfart och statssjöfart anses i stället principiellt vara en nationell angelägenhet som regleras genom nationella bestämmelser. Regleringen har där- för enhetliggjorts och tydliggör nu att som en utgångs- punkt ska ansvara för sina statsluftfartyg (2 kap. 6 §) och stats- fartyg (3 kap. 15 §) medan andra länder ska ansvara för sina stats- luftfartyg (2 kap. 4 §) och statsfartyg (3 kap. 14 §). Det är emellertid viktigt att för vissa fall kunna göra undantag från den nu angivna huvudregeln. Utrymme för ett sådant undan- tag införs genom regleringen att en utredning ändå kan genomföras om det finns särskilda skäl. Om skulle bedöma att det i ett enskilt fall finns särskilda skäl för att utreda en olycka som inträffat i med ett utländskt statsluftfartyg eller statsfartyg måste kunna göra undantag från den nu angivna huvudregeln. På motsvarande sätt kan en bedöm- ning enligt 2 kap. 6 § eller 3 kap. 15 § göras att Statens haverikom- mission i ett enskilt fall inte ska utreda en händelse med ett svenskt statsluftfartyg eller statsfartyg i utlandet. Särskilda skäl att frångå huvudregeln i bestämmelserna bör i första hand ha avseende på flaggstatens inställning till en utredning samt bedömningen om vem som har bäst möjlighet att genomföra en utredning i det enskilda fallet. För de flesta fall där sådana ovanliga händelser inträffar kan det förutsättas att utrednings- myndigheten genom en dialog med den andra statens motsvarande utredningsorgan, kommer att komma fram till hur situationen bäst hanteras och att samförstånd därmed kan nås om den svenska utredningsmyndigheten ska utreda händelsen eller inte. Om den stat som det utländska statsluftfartyget eller statsfartyget tillhör i en sådan dialog skulle hemställa att den svenska utredningsmyndig- heten utreder händelsen, talar det starkt för att det föreligger sär- skilda skäl för att en säkerhetsutredning genomförs i . En sådan hemställan ska emellertid inte i sig eller med nödvändighet medföra att utredningsmyndigheten måste besluta om en utred- ning. Olyckans eller tillbudets art och omfattning ska också beak- tas vid bedömningen. Om det i t.ex. skulle inträffa en mycket allvarlig olycka med ett utländskt statsluftfartyg eller stats- fartyg med ett flertal omkomna svenskar, så skulle ett stort svenskt allmänintresse uppstå för en oberoende svensk utredning av hän- delsen. En sådan typ av allvarlig olycka skulle då i sig starkt tala för att särskilda skäl föreligger för en svensk säkerhetsutredning av händelsen, oavsett den andra statens inställning till en svensk utred- ning. Om en utredning av en olycka eller ett tillbud med ett ut- ländskt statsfartyg eller statsluftfartyg bedöms kunna ge säkerhets- vinster för t.ex. trafikledningen i , flygplatsorganisationen eller flyg- och , bör det också kunna anses föreligga särskilda skäl för en utredning av händelsen. har också sär- skilda avtal med andra stater, såsom t.ex. överenskommelsen mellan , ett s.k. Memorandum of Under- standing (MoU), om att mellan länderna tillämpa Chicagokonven- tionens regler om utredningsansvar även för militär luftfart i sam- band med gemensam övningsverksamhet. Sådana överenskom- melser kan också utgöra särskilda skäl för en utredning i . Om en annan stat skulle åberopa statsimmunitet och motsätta sig en svensk utredning, innebär det inte nödvändigtvis att en utredning inte kan komma till stånd. utredningsmyndigheten, liksom andra svenska myndigheter inte kan utöva några befogenheter mot den andra staten. Det medför t.ex. att utredningsmyndigheten inte kan gå ombord på den andra statens fartyg eller luftfartyg, kräva att få teknisk eller operativ information eller förhöra besättningen. Däremot kan andra fak- torer som rör olyckan eller tillbudet undersökas såsom den svenska räddningsinsatsen, den svenska flygtrafikledningen eller den svenska farleden. Normalt torde detta innebära att utredningen skulle bli så begränsad att det inte är motiverat från säkerhetssynpunkt att genomföra den. I undantagsfall kan dock situationen vara sådan att utredningsmyndigheten, trots att statsimmunitet åberopas, bedömer att de inhemska förhållanden som kan undersökas är av tillräckligt intresse för att det ska vara motiverat att genomföra en sådan begränsad säkerhetsutredning. 5 § Olyckor och tillbud som har inträffat utanför territorium och som rör ett svenskt luftfartyg ska utredas, om inte annat följer av en internationell överenskommelse som har biträtts av . Bestämmelsen motsvarar 4 § tredje stycket första meningen LUO, med endast språkliga förändringar.