sou · H2B386 · 2014-12-19 00:00:00 — Eftersom förutsättningar för att ålägga en skärpt återbetal- ningsskyldighet inte förelegat bör överrätten i en situation som den nämnda ompröva beslutet om skärpt återbetalningsskyldighet efter- som den tilltalade rätteligen skulle ha ålagts en återbetalningsskyl- dighet beräknad enligt 31 kap. 1 och 10 §§ RB. En tilltalad som inte ansöker om återupptagande, eller inte be- viljas återupptagande, och som är missnöjd med kostnadsbeslutet kan överklaga detta. Ett beslut om ansvaret för rättegångskostnader får överklagas särskilt. I andra stycket anges vilka kostnader ersättningsskyldigheten enligt första stycket inte omfattar. Ersättningsskyldigheten omfattar inte kostnader, som inte skäligen varit motiverade för utredningen, eller kostnader, som vållats genom vårdslöshet eller försummelse av någon annan än den tilltalade, den tilltalades ombud eller försvarare som utsetts av den tilltalade (jfr 31 kap. 1 § andra stycket RB). Mot bakgrund av bestämmelserna i och rådets direk- tiv 2010/64/EU om rätt till tolkning och översättning vid straff- rättsliga förfaranden, omfattas inte heller kostnader som en offent- lig försvarare haft för tolkning vid överläggning med den tilltalade av kostnadsansvaret enligt förevarande bestämmelse (jfr 31 kap. 1 § andra stycket RB). I tredje stycket ges en möjlighet till nedsättning av kostnads- ansvaret enligt bestämmelsen. Nedsättning av kostnadsansvaret kan endast ske om det finns skäl till det med hänsyn till den tilltalades personliga förhållanden. Nedsättning kan således inte ske av andra skäl, t.ex. på grund av den tilltalades ekonomiska förhållanden eller på grund av den tilltalades brottslighet. Avsikten är att bestämmel- sen i denna del ska användas restriktivt och endast i fall där ett åläggande av ett fullt ansvar för kostnaderna skulle framstå som stötande. Exempel på personliga förhållanden som även i nu aktu- ellt fall skulle kunna utgöra skäl för jämkning är fall då den tilltalade är . 48 kap. 2 § Strafföreläggande enligt detta kapitel innebär att den misstänkte till godkännande eller föreläggs ett bötes- straff efter vad åklagaren anser att brottet bör föranleda. Under förutsättningar som anges i 4 § andra stycket får strafföreläggande avse villkorlig dom eller sådan påföljd i förening med böter. Av 5 a § framgår att ett strafföreläggande också får omfatta ett enskilt anspråk som avser betalningsskyldighet. Föreläggande av ordningsbot enligt detta kapitel innebär att den misstänkte till godkännande eller föreläggs ett bötesstraff efter vad som bestämts enligt 14 §. Är brott förenat med egendoms förverkande, annan sådan sär- skild rättsverkan eller särskild rättsverkan i form av avgift enligt lagen (1994:419) om brottsofferfond, ska också denna föreläggas den misstänkte till godkännande. Detsamma gäller kostnad för provtag- ning och analys av blod, urin och saliv som avser den misstänkte och som har gjorts för utredning om brottet. I fråga om sådan kostnad tillämpas bestämmelserna om särskild rättsverkan. Är brott förenat med företagsbot ska också denna genom strafföreläggande föreläggas den misstänkte till godkännande. Bestämmelsen innehåller regler om strafföreläggande och ordnings- bot. Våra överväganden finns i avsnitt 8.5.4. Ändringen i tredje stycket innefattar dels en språklig ändring, dels en ändring som innebär att även kostnad för provtagning och ana- lys av salivprov som avser den misstänkte och som har gjorts för utredning om brottet ska föreläggas en misstänkt till godkännande. Förutsättningarna för ersättningsskyldigheten för provtagning och analys av salivprov är desamma som gäller för blodprovstagning, blod- undersökning, urinprovstagning och urinundersökning. Bestämmelsen är i övrigt oförändrad. 49 kap. 5 § En tingsrätts beslut får överklagas särskilt, om tingsrätten i beslutet 1.avvisat ett ombud, ett biträde eller en försvarare eller ogillat ett yrkande om detta, 2.ogillat ett yrkande av tredje man att få delta i rättegången som intervenient eller målsägande eller prövat fråga enligt 13 kap. 7 § om övertagande av ett käromål, 3.förelagt en part eller någon annan att lägga fram skriftligt bevis eller att tillhandahålla föremål för syn eller besiktning eller vid pröv- ning enligt 3 kap. 3 § andra stycket 4 eller 5 tryckfrihetsförordningen eller 2 kap. 3 § andra stycket 4 eller 5 yttrandefrihetsgrundlagen funnit det vara av synnerlig vikt att en uppgift som avses där läm- nas vid vittnesförhör eller förhör med en part under sanningsförsäk- ran, 4.prövat en fråga om utdömande av förelagt vite eller häkte eller om ansvar för förseelse i rättegången eller om skyldighet för någon att ersätta rättegångskostnad, 5.prövat en fråga om ersättning eller förskott av allmänna medel till målsägande eller enskild part eller om ersättning eller förskott till biträde, försvarare, vittne, sakkunnig eller någon annan, 6.prövat en fråga i tvistemål om kvarstad eller annan åtgärd en- ligt 15 kap. eller i brottmål om häktning, tillstånd till restriktioner enligt 24 kap. 5 a §, en åtgärd som avses i 25–28 kap. eller omhänder- tagande enligt 28 kap. , 7.avslagit en begäran om biträde eller försvarare eller avslagit en begäran om byte av biträde eller försvarare eller till sådant uppdrag utsett någon annan än parten föreslagit, 8.prövat en fråga som gäller rättshjälp enligt rättshjälpslagen (1996:1619) i annat fall än som avses i 5 eller 7, 9.avslagit en begäran om att ersättning till vittne som åberopats av en enskild part ska utgå av allmänna medel enligt 36 kap. 24 § andra stycket, eller 10.prövat en fråga enligt 33 kap. om avräkning av tiden för vissa frihetsberövanden. Bestämmelsen innehåller regler för när en tingsrätts beslut får över- klagas särskilt. Våra överväganden finns i avsnitt 6.6.3. I bestämmelsen görs dels en språklig ändring, dels en komplet- tering av punkten 7 kompletterats med en uttrycklig regel som gäller beslut om byte av offentlig försvarare. Kompletteringen är föranledd av att det införs en särskild bestämmelse om byte av offentlig för- svarare (se kommentaren till 21 kap. 6 § andra stycket RB). Någon ändring såvitt avser möjligheten att överklaga beslut om byte av försvarare avses inte. 1.Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer. 2.Har offentlig försvarare eller annat biträde som påverkar åter- betalningsskyldigheten förordnats före ikraftträdandet tillämpas 31 kap. 1 § i sin äldre lydelse. 3.Har offentlig försvarare eller annat biträde som påverkar åter- betalningsskyldigheten förordnats före ikraftträdandet tillämpas inte 31 kap. 1 a och 4 a §§. 4.För kostnader för salivprov som tagits före ikraftträdandet tillämpas 31 kap. 1 och 48 kap. 2 §§ i sin äldre lydelse. Våra överväganden beträffande ikraftträdande och övergångsbestäm- melser finns i avsnitt 11. Av den första punkten följer att ändringarna träder i kraft den dag regeringen bestämmer. Av övergångsbestämmelsen i den andra punkten följer att om offentlig försvarare eller annat biträde som påverkar återbetalnings- skyldigheten förordnats före ikraftträdandet ska 31 kap. 1 § i sin äldre lydelse tillämpas. I tredje punkten förordnas att de nya bestämmelserna i 31 kap. 1 a och 4 a §§ inte ska tillämpas om offentlig försvarare eller annat biträde som påverkar återbetalningsskyldigheten förordnats före ikraftträdandet. I fjärde punkten stadgas att för kostnader för salivprov som tagits före ikraftträdandet tillämpas 31 kap. 1 § och 48 kap. 2 § i sin äldre lydelse. 13.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1946:804) om införande av nya Har någon genom dom, som får verkställas, trots att den inte äger laga kraft, dömts till straff eller annan påföljd för brott och är han eller hon för sådan verkställighet intagen i kriminalvårdsanstalt eller i särskilt ungdomshem med stöd av 32 kap. 5 § , skall han eller hon vid fullföljd av talan i målet anses som häktad för brottet. Detsamma gäller i fråga om den som är omhändertagen enligt 28 kap. 11 § . Vad i nya är föreskrivet angående brottmål ska, om inte annat är föreskrivet, i tillämpliga delar gälla, då mot någon, som blivit dömd för brott, vid domstol inleds förfarande, som avser undanröjande av påföljd och ådömande av annan påföljd för brott eller som avser annan åtgärd i fråga om ådömd påföljd; är han eller hon för verkställighet av påföljd intagen i anstalt eller särskilt ung- domshem som avses i första stycket, ska han eller hon anses som häktad för brottet. Har offentlig försvarare förordnats för den dömde, ska bestämmelserna i 31 kap. om återbetalningsskyl- dighet för den tilltalade gälla. Paragrafen innehåller bestämmelser om bl.a. kostnader för offentlig försvarare i vissa särskilda förfaranden. Våra överväganden finns i avsnitt 8.5.4. Ändring har skett i andra stycket. Av stycket framgår numera att om en offentlig försvarare har förordnats för den dömde i förfaran- den som avser undanröjande av påföljd och ådömande av annan påföljd för brott eller som avser annan åtgärd i fråga om ådömd påföljd ska bestämmelserna i 31 kap. om återbetal- ningsskyldighet för den tilltalade gälla. Bestämmelsen innebär att samma regler för återbetalningsskyldighet gäller för den dömde i angivna förfaranden som för tilltalade i brottmål. Hänvisningen till 31 kap RB omfattar samtliga bestämmelser i det kapitlet som rör återbetalningsskyldighet för en tilltalad, dvs. även bestämmelser som avser en tilltalad som frikänns. Det sagda innebär bl.a. att om en påföljd inte undanröjs, trots yrkande därom, kan ett åläggande av återbetalningsskyldighet inte komma ifråga då detta får jämställas med ett frikännande i angivet avseende. 1.Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer. 2.Har offentlig försvarare förordnats före ikraftträdandet tillämpas äldre bestämmelser. Våra överväganden beträffande ikraftträdande och övergångsbestäm- melser finns i avsnitt 11. Av den första punkten följer att ändringarna träder i kraft den dag regeringen bestämmer. Av övergångsbestämmelsen i den andra punkten följer att 19 § i sin äldre lydelse ska tillämpas om offentlig försvarare förordnats före ikraftträdandet. 13.3Förslaget till lag om ändring i lagen (1988:609) om målsägandebiträde När en förundersökning har inletts eller återupptagits ska ett särskilt biträde för målsäganden (målsägandebiträde) förordnas i mål om 1.brott enligt 6 kap. , om det inte är uppenbart att målsäganden saknar behov av sådant biträde, 2.brott enligt 3 eller 4 kap. , på vilket fängelse kan följa, eller enligt 8 kap. 5 eller 6 § eller försök, för- beredelse eller stämpling till sådant brott, om det med hänsyn till målsägandens personliga relation till den misstänkte eller andra sär- skilda omständigheter kan antas att målsäganden har behov av så- dant biträde, 3.annat brott på vilket fängelse kan följa, om det med hänsyn till målsägandens personliga förhållanden och andra särskilda omstän- digheter står klart att målsäganden har ett särskilt starkt behov av sådant biträde. Paragrafen innehåller bestämmelser om i vilka mål och under vilka förutsättningar ett målsägandebiträde ska förordnas. Våra övervägan- den finns i avsnitt 6.6.2. Bestämmelsen i punkten 1 reglerar förordnande av målsägande- biträde vid sexualbrott. Bestämmelsen är oförändrad. Bestämmelsen i punkten 2 reglerar rätten till målsägandebiträde i mål om brott enligt 3 och 4 kap. på vilka fängelse kan följa, och rån, grovt rån samt försök, förberedelse och stämpling till sådana brott. Enligt bestämmelsen kan ett målsägandebiträde förordnas med hänsyn till målsägandens personliga relation till den misstänkte. Exempel på fall där ett målsägandebiträde kan vara motiverat är, liksom tidigare, t.ex. fall där parterna har eller har haft en nära rela- tion till varandra. När det inte är fråga om målsägandens personliga relation till den misstänkte krävs att det på grund av särskilda om- ständigheter kan antas att målsäganden har behov av sådant biträde. I bestämmelsen har ett förtydligande skett genom tillägget av ut- trycket särskilda. Förtydligandet är avsett att på ett bättre sätt inskärpa den restriktivitet med vilken förordnande enligt punkten 2 ska ske och syftar till att återföra praxis till den nivå som lagstift- aren åsyftat i tidigare lagstiftningsarbeten men inte lyckats markera tillräckligt tydligt i lagtexten. Förtydligandet är också avsett att markera vikten av att målsägandens behov av biträde prövas utifrån en helhetsbedömning av målsägandens hela situation, satt i relation till det brott som målet gäller. Någon ändring av lagstiftarens inten- tion för när målsägandebiträde ska utses enligt punkten är alltså inte avsedd. Liksom tidigare kan skäl för att målsägandebiträde ska förordnas enligt punkten vara att målsäganden av något skäl befinner sig i underläge gentemot den misstänkte, t.ex. att målsäganden är ung, eller om målsäganden har psykiska problem eller har fått om- fattande eller komplicerade skador. Även fall där bevisläget och det processuella läget i övrigt är sådant att man kan räkna med att målsäganden utsätts för ingående eller pressande förhör kan, lik- som tidigare, utgöra skäl för förordnande av målsägandebiträde enligt punkten. Som angetts ska en helhetsbedömning göras och det kan inte anses sakligt motiverat att mera regelmässigt förordna målsägandebiträde i t.ex. mål om misshandel eller olaga hot. I punkten 3 regleras frågan om när målsägandebiträde kan för- ordnas i mål om annat brott på vilket fängelse kan följa. I sådana fall kan biträde förordnas om det med hänsyn till målsägandens personliga förhållanden och andra särskilda omständigheter står klart att målsäganden har ett särskilt starkt behov av sådant biträde. Utöver viss språklig ändring har, liksom beträffande punkten 2, ett förtydligande skett genom tillägget av uttrycket särskilda. Ut- trycket har samma innebörd i punkten 3 som i punkten 2. Där- utöver har vikten av restriktivitet för förordnande av målsägande- biträde enligt punkten 3 markerats än tydligare i lagtexten på det sätt att biträde ska förordnas endast om det står klart att målsäganden har ett särskilt starkt behov av biträde. Uttrycket stå klart innebär att ett starkare beviskrav införts. Ut- trycket innebär att den som har att pröva frågor om förordnande av målsägandebiträde, i det enskilda fallet, måste utreda huruvida det föreligger sådana personliga förhållanden och andra särskilda omstän- digheter som berättigar ett förordnande av målsägandebiträde. Förtydligandet är också i denna del avsedd att på ett bättre sätt inskärpa den restriktivitet med vilken förordnande av målsägande- biträde enligt punkten ska ske och syftar till att återföra praxis till den nivå som lagstiftaren åsyftat i tidigare lagstiftningsarbeten men inte lyckats markera tillräckligt tydligt i lagtexten. är också här avsett att markera vikten av att målsägandens behov av biträde prövas utifrån en helhetsbedömning av målsägandens hela situation, satt i relation till det brott som målet gäller. Målsägande- biträde i nu aktuella mål ska, som ovan påpekats även beträffande punkten 2, inte förordnas regelmässigt utan bara när det är påkallat av förhållandena i det enskilda fallet. Förtydligandena är avsedda att inskärpa vikten av att domstolarna verkligen prövar de omständig- heter som anförs för förordnande av målsägandebiträde enligt punk- ten 3 och innebär visserligen en skärpning i förhållande till gällande rätt men inte i förhållande till de förarbeten som ligger till grund för bestämmelsen. Någon skärpning av lagstiftarens intention för när målsägandebiträde ska utses enligt punkten är alltså inte avsedd. Förordnande av målsägandebiträde enligt punkten 3 ska ske än mer restriktivt än förordnande enligt punkten 2. Detta tydliggörs genom att målsägandebiträde enligt punkten 3 endast ska förordnas om det med hänsyn till målsägandens personliga förhållanden och andra särskilda omständigheter står klart att målsäganden har ett särskilt starkt behov av sådant biträde. Enbart en personlig relation till den misstänkte motiverar alltså inte att ett målsägandebiträde förordnas enligt punkten. Det förhållandet att målsäganden har eller har haft en nära relation till den misstänkte ska dock, liksom tidigare, beaktas. Exemplen ovan på vad som kan anses utgöra sär- skilda omständigheter enligt punkten 2 kan anföras också när det gäller motsvarande skäl för punkten 3. Liksom tidigare kan exem- pel på brott där det kan bli aktuellt att förordna målsägandebiträde med stöd av angiven bestämmelse vara utpressning, bedrägeri, stöld, skadegörelse, övergrepp i rättssak, våld och hot mot tjänsteman, mordbrand och överträdelse av besöksförbud. Bestämmelser om förordnande av målsägandebiträde i högre rätt återfinns numera i 1 a §. Målsägandebiträdets förordnande gäller, om inte annat följer av 3 §, fram till att tiden för att överklaga en lägre rätts dom har löpt ut. Målsägandebiträde får förordnas i högre rätt, om åklagaren eller den tilltalade har överklagat domen i ansvarsdelen. Vid bedömningen ska den högre rätten, förutom vad som anges i 1 §, särskilt beakta om det med hänsyn till att målsäganden ska höras, vad den högre rätten ska pröva i fråga om enskilt anspråk eller något annat särskilt skäl kan antas att målsäganden har behov av målsägandebiträde. Genom paragrafen, som är ny, införs en bestämmelse om begräns- ning i tiden för ett målsägandebiträdes förordnande. Våra överväg- anden finns i avsnitt 6.6.2. Bestämmelsen gäller både fall när målsägandebiträde förordnats i tingsrätten och målet överklagas till hovrätten och när målsägande- biträde förordnats i hovrätten och målet överklagas till Högsta dom- stolen samt fall där ett biträde inte varit förordnat i den lägre rätten. I första stycket föreskrivs att ett målsägandebiträdes förordnande gäller fram till att tiden för att överklaga lägre rätts dom löpt ut, förutsatt att inte annat följer av 3 §. I 3 § finns bl.a. bestämmelser om avskiljande enligt 22 kap. 5 § RB och om överklaganden endast i fråga om enskilt anspråk. Även tiden för anslutningsöverklagande innefattas. Av andra stycket följer inledningsvis att ett målsägandebiträde får förordnas i högre rätt, om åklagaren eller den tilltalade har över- klagat domen i ansvarsdelen. Bestämmelsen har i denna del över- flyttats oförändrad från 1 §. Bestämmelsen innebär att ett måls- ägandebiträde kan förordnas i högre rätt om det är åklagaren eller den tilltalade som har överklagat tingsrättens dom, men inte om det är målsäganden ensam som har överklagat. Ett målsägandebiträde kan, liksom , förordnas efter begäran från målsägan- den eller när det annars finns anledning till det, t.ex. efter initiativ från åklagaren eller den högre rätten själv. Vad den högre rätten har att bedöma vid förordnande av måls- ägandebiträde anges också i andra stycket. Vid bedömningen ska den högre rätten, förutom vad som anges i 1 §, särskilt beakta om det med hänsyn till att målsäganden ska höras, vad den högre rätten ska pröva i fråga om enskilt anspråk eller något annat särskilt skäl kan antas att målsäganden har behov av målsägandebiträde. Bestäm- melsen innebär att den högre rätten ska göra en förnyad prövning enligt den allmänna bestämmelsen i 1 §. Därutöver innebär bestäm- melsen att den högre rätten vid behovsprövningen särskilt ska be- akta om målsäganden ska höras, vad som ska prövas i fråga om enskilt anspråk eller om målsäganden av något annat särskilt skäl kan antas ha behov av ett biträde. Bestämmelsen i sist nämnda del är avsedd att klargöra att prövningen enligt 1 § ska ske utifrån de behov som målsäganden har i överrättsprocessen. Om det står klart att målsäganden ska höras på nytt bör det ofta vara ett skäl som talar starkt för att målsäganden behöver ha ett biträde även i den högre rätten. En bedömning ska dock göras i det enskilda fallet. Vad brottet rör, målsägandens situation – t.ex. rela- tionen till den tilltalade – och vad målsäganden ska höras om har förstås också betydelse enligt den allmänna bestämmelsen i 1 §. Man kan också tänka sig att biträdet i sådana fall bara behöver närvara vid förhöret med målsäganden. Så kan t.ex. vara fallet i en situation när målsäganden inte för talan. Även målsägandens behov av stöd med talan om enskilt anspråk kan vara ett skäl som talar för att biträdet bör förordnas på nytt i den högre rätten. bör dock målsäganden kunna få ett lika gott stöd genom att åklagaren för talan, oavsett om målsägan- den eller den tilltalade klagat. Är det fråga om mer komplicerade skadeståndsfrågor där det krävs argumentation eller mer ingående genomgång av skriftlig bevisning, kan det dock vara mest ända- målsenligt att målsägandebiträdet som utförde talan i den lägre rätten även gör det i den högre rätten. Det kan finnas andra situationer där förhållandena är sådana att målsäganden har behov av att målsägandebiträdet närvarar vid för- handlingen och bevakar målsägandens rätt. Exempel på detta kan vara när målsäganden inte ska höras, men det ska ske förnyade för- hör med andra personer angående frågor som har stor betydelse för målsäganden. Vid vissa typer av sexualbrott kan frågorna i målet vara sådana att det inte är uppenbart att målsäganden saknar behov av ett målsägandebiträde i den högre rätten trots att målsäganden inte ska höras eller frågan om enskilt anspråk inte är sådan att ett biträde behövs. Även vid vissa allvarliga våldsbrott kan frågorna vara sådana att det är rimligt att ett målsägandebiträde även när- varar vid rättegången i den högre rätten. I båda dessa fall är det ofta fråga om betydande skadeståndsbelopp. Även om talan i skade- ståndsdelen i och för sig skulle kunna föras av åklagaren kan det vara ett särskilt skäl som talar för att målsägandebiträdet bör när- vara och ta tillvara målsägandens intressen. Målsägandebiträde förordnas på begäran av målsäganden eller när det annars finns anledning till det. Vid förordnandet tillämpas 26 § första stycket rättshjälpslagen (1996:1619). I fråga om byte av målsägandebiträde tillämpas 26 § andra stycket rättshjälpslagen. Ett målsägandebiträde får inte utan rättens medgivande sätta någon annan i sitt ställe. Målsägandebiträdet ska entledigas, om det är påkallat med hän- syn till förhållandena i målet eller om det annars finns skäl för det. I övrigt tillämpas i fråga om målsägandebiträde regler om rättegångsbiträde. Paragrafen innehåller bestämmelser om förordnande, byte, substi- tution och entledigande av målsägandebiträde. Våra överväganden finns i avsnitt 6.6.4. Genom en ändring i andra stycket undantas substitution från hän- visningen till rättshjälpslagen. Hänvisningen till rättshjälpslagen gäller numera endast i fråga om byte av målsägandebiträde. Substitution av målsägandebiträde regleras nu direkt i lagen genom ett nytt tredje stycke av vilket framgår att ett målsägandebiträde inte utan rättens medgivande får sätta någon annan i sitt ställe. Bestäm- melsen har införts för att säkerställa att endast för det särskilda upp- draget lämpliga personer förordnas som målsägandebiträde. Genom bestämmelsen tillförsäkras rätten en möjlighet att i det enskilda fallet göra en bedömning av om det är lämpligt med den begärda substi- tutionen. Enligt tidigare bestämmelser krävdes rättens tillstånd i vissa fall. Någon ändring av den praxis som utbildats därvid är inte avsedd. Liksom tidigare gäller att substitutionen inte får medföra en beakt- ansvärd ökning av kostnaderna. Bestämmelsen har i övrigt endast ändrats redaktionellt och språk- ligt. 13.4Förslaget till lag om ändring i rättshjälpslagen (1996:1619) Rättshjälp får beviljas en fysisk person vars ekonomiska underlag enligt 38 § inte överstiger . Rättshjälp får även beviljas ett dödsbo om det finns synnerliga skäl. I 14 § finns bestämmelser om övergång av rättshjälp till döds- bo. I paragrafen finns bestämmelser om inkomstgräns (den rättssökan- des ekonomiska underlag) för att kunna få rättshjälp och när rätts- hjälp får beviljas ett dödsbo. Våra överväganden finns i avsnitt 7.6.2. Bestämmelsen har ändrats endast på så sätt att inkomstgränsen i första stycket höjts, från till .