sou · H2B317 · 2014-03-31 00:00:00 — 12.1Seveso III-direktivets bestämmelser om bedömning av faran för en allvarlig olyckshändelse för ett visst farligt ämne I artikel 4 Seveso III-direktivet finns en ny bestämmelse för korrigering i efterhand om ett ämne som omfattas av direktivet inte längre anses som farligt. En medlemsstat kan vända sig till Europeiska kommissionen med en begäran att ett ämne tas bort om det inte kan orsaka någon allvarlig olyckshändelse. Europeiska kommissionen kan på eget initiativ eller efter anmälan från en medlemsstat göra en bedömning av faran för en allvarlig olyckshändelse för ett farligt ämne. Därefter kan Europeiska kommissionen vända sig till och rådet med ett lagstiftningsförslag om att undanta det farliga ämnet från direktivets tillämpningsområde. Utredningens bedömning: Bestämmelsen om bedömning av faran för en allvarlig olyckshändelse för ett visst farligt ämne föranleder inga lagstiftningsåtgärder. Då bestämmelsen om bedömning av faran för en allvarlig olycks- händelse för ett visst farligt ämne, uteslutande behandlar åtgärder som Europeiska kommissionen och medlemsstaterna ska vidta, krävs ingen författningsreglering från svensk sida. skyldig- heter följer av fördraget om Europeiska Unionen. 13.1Allmänt om verksamhetsutövarens allmänna skyldigheter Samtliga verksamhetsutövare som omfattas av direktivet har en allmän skyldighet att vidta alla de åtgärder som krävs för att förebygga allvarliga olyckshändelser, begränsa deras följder och avhjälpa dem. 13.2Seveso II-direktivets bestämmelser om verksamhetsutövarens allmänna skyldigheter Av artikel 5 i Seveso II-direktivet framgår verksamhetsutövarens allmänna skyldigheter. Verksamhetsutövaren ska vidta alla åtgärder som krävs för att förebygga allvarliga olyckshändelser och för att begränsa följderna av dessa för människor och miljö. Vidare ska verksamhetsutövaren när som helst kunna styrka för den behöriga myndigheten att alla nödvändiga åtgärder vidtagits. 13.3Genomförande av Seveso II-direktivet i svensk rätt Vid det svenska genomförandet ansågs att bestämmelserna om verksamhetsutövarnas allmänna skyldigheter var av grundläggande betydelse och en bestämmelse härom togs in i 6 § Sevesolagen.1 Där framgår att verksamhetsutövaren ska förebygga riskerna för allvarliga kemikalieolyckor. I de fall en allvarlig kemikalieolycka har 1998/99:64 s. 39. inträffat är verksamhetsutövaren skyldig att begränsa följderna för människors hälsa och miljön något som följer också av . tillämpas parallellt med annan lag som reglerar sådan verksamhet som omfattas av balkens tillämpningsområde. Den som bedriver verksamhet som omfattas av Sevesolagen ska iaktta allmänna hänsynsregler i 2 kap, vilket framgår av 6 § andra stycket Sevesolagen. 13.4Seveso III-direktivets bestämmelser om verksamhetsutövarens allmänna skyldigheter I 5 artikeln i upprepas kraven enligt artikel 5 i Seveso II-direktiv. 13.5Artikeln föranleder inga ändringar i svensk rätt Utredningens bedömning: Artikeln föranleder inga ändringar i svensk rätt. Då Seveso III-direktivet upprepar kraven i Seveso II-direktivet och vi gör bedömningen att direktiven är genomförda i svensk rätt i fråga om verksamhetsutövarens allmänna skyldigheter föreslår vi inga lagstiftningsåtgärder. En anmälan ska enligt Seveso II-direktivet innehålla uppgifter om vilka farliga ämnen som ingår i verksamheten, uppgifter om den verksamhet som bedrivs och information om omgivningspåverkan. Vid väsentliga förändringar i verksamheten som har betydelse för de uppgifter som lämnats ska tillsynsmyndigheten informeras. I Seveso III-direktivet utvidgas anmälningsplikten till att omfatta också information om närliggande verksamheter, oavsett om de omfattas av direktivet eller inte, när informationen behövs för att minska risken för så kallade dominoeffekter, dvs. påverkan på omgivningen. I svensk rätt krävs inte någon anmälan enligt Sevesolagen för den verksamhet som omfattas av kravet på säkerhetsrapport, dvs. verksamhet på den högre kravnivån, eftersom en sådan verksamhet kräver tillstånd enligt . Därigenom har kravet på anmälan ansetts överflödigt för verksamhet som kväver tillstånd enligt . 14.2Genomförande av Seveso II-direktivet i svensk rätt Verksamhetsutövarens skyldighet att ge in en anmälan till tillsyns- myndigheten, innan byggnadsarbetena påbörjas eller verksamheten tas i drift, framgår av 7 § Sevesolagen. Verksamhetsutövaren ska därefter anmäla om väsentliga ändringar görs. Enligt samma paragraf ska en anmälan innehålla uppgifter om de farliga ämnen som förekommer eller kan förekomma, en redogörelse för driften, samt en beskrivning av verksamhetens omgivning. Närmare precisering av vad en anmälan ska innehålla framgår av 4 § Sevesoförordningen. Enligt denna ska anmälan bl.a. innehålla uppgifter om verksamhetsutövarens namn, verksamhetens adress, namn och befattning på den som ansvarar för verksamheten, samt mängd och fysikaliskt tillstånd för de farliga ämnen som före- kommer. Vid genomförandet ansågs att för de verksamheter som omfattas av kravet på säkerhetsrapport bör regeringen, för att underlätta för dessa verksamhetsutövare, ha möjlighet att föreskriva begränsningar i anmälningsskyldigheten. Detta framgår av 5 § Sevesoförordningen där anmälningsskyldigheten inte gäller för verksamheter som ska lämna in en säkerhetsrapport, vilket är verksamheter på den högre kravnivån. För dessa verksamheter finns i stället ett tillståndskrav och en fördjupad säkerhetsprövning. Det finns även bestämmelser om anmälan i , AFS 2005:19. 14.3.1Anmälan – allmänna skyldigheter I artikel 7 i Seveso III-direktivet finns bestämmelserna om anmälan. Anmälan ska innehålla i huvudsak samma information som i Seveso II-direktivet. I Seveso III-direktivet ska det förutom klargörandet av vilka farliga ämnen som förekommer eller kan förekomma även framgå vilken grupp av ämnen det gäller. Information om omgivningspåverkan ska omfatta också när- liggande verksamheter som faller utanför tillämpningsområdet för direktivet, om de kan öka risken för en allvarlig olyckshändelse och dominoeffekter. Anmälan ska liksom tidigare sändas till den behöriga myndigheten innan byggnadsarbetena påbörjas eller verksamheten tas i drift. I Seveso III-direktivet ska även anmälan göras innan de ändringar görs som leder till en ändring i förteckningen över farliga ämnen. Detta syftar på verksamhetens förteckning över farliga ämnen. I övriga fall ska anmälan sändas från det datum då direktivet börjar tillämpas på den berörda verksamheten. Detta ska inte gälla om verksamhetsutövaren redan har sänt en anmälan till den behöriga myndigheten före , om informationen i anmälan uppfyller kraven. 14.3.2Anmälan om ändringar i verksamheten Vid vissa ändringar i verksamheten ska, enligt artikel 7 4. Seveso III-direktivet, verksamhetsutövaren underrätta den behöriga myndigheten på förhand. Den behöriga myndigheten ska under- rättas i fråga om följande förändringar. betydande ökning eller minskning av mängden, betydande ändring av arten eller den fysiska formen av det aktuella farliga ämnet, eller betydande förändringar av de processer ämnet används i, sådana ändringar av en verksamhet eller en anläggning som kan få betydande konsekvenser när det gäller faran för allvarliga olyckshändelser, definitiv nedläggning av verksamheten eller dess tagande ur drift, eller ändringar i uppgifter om namn och adressuppgifter för verksam- heten, verksamhetsutövaren och på den som ansvarar för verk- samheten, om det rör sig om annan person än verksamhets- utövaren, när anmälan ska göras m.m. 14.4När anmälan ska göras Utredningens förslag: Av Sevesolagen ska framgå att anmälan ska göras till . Likaså att anmälningsplikt inte gäller för verksamheter på den högre kravnivån. Bestämmelserna om vad en anmälan ska innehålla ska framgå av förordningen. Anmälan ska göras även vid väsentliga förändringar av verksam- heten. En anmälningspliktig verksamhet får påbörjas tidigast efter det att anmälan har gjorts, om inte bestämmer något annat, vilket ska framgå av Sevesolagen. Vi föreslår, som ett förtydligande att det av Sevesolagen ska framgå att anmälan ska göras till . Vidare föreslår vi att undantaget för verksamheter på den högre kravnivån flyttas från Sevesoförord- ningen till Sevesolagen. Detta för att samla anmälningsskyldigheten. Liksom tidigare gäller i fråga om nya verksamheter att sådant som verksamhetsutövarens namn och adress, verksamhetens adress, befattning på den som ansvarar för verksamheten, uppgifter om de farliga ämnen som förekommer eller kan förekomma inom anlägg- ningen eller som lager, kvantitet och fysikalisk form för det eller de farliga ämnen som förekommer samt en redogörelse för den verk- samhet som ska bedrivas vid anläggningen eller lagret omfattas av vad en anmälan ska innehålla. Då Seveso III-direktivets bestämmelser om farliga ämnen talar om kvantitet och fysikalisk form istället för mängd och fysisk form har vi förslagit att detta även ändras i Seveso- förordningen. Vad som är nytt jämfört med föregående direktiv är att anmälan nu också ska innehålla en beskrivning av verksamhetens omgivning och de faktorer som kan ge upphov till allvarlig olycks- händelse eller förvärra följderna av den inklusive omständigheter av något slag som kan innebära förhöjd risk för påverkan på omgiv- ningen. Föreskrifterna ska framgå av förordningen. Någon anledning att utesluta direktivets bestämmelser i fråga om vad en anmälan ska innehålla saknas. För att göra samarbetet med verksamhetsutövarna smidigt bör Myndigheten för samhällsskydd och beredskap få bemyndigande att meddela ytterligare föreskrifter i fråga om vad en anmälan ska innehålla. som får in anmälan enligt miljöprövnings- förordningen har ansvar för att anmälan, i förekommande fall, även betraktas som en anmälan enligt Sevesolagstiftningen. Eftersom ändringarna kan ha betydelse ur störningssynpunkt för människors hälsa och miljö bör tillsynsmyndigheterna underrätta varandra om en sådan anmälan. Underrättelser om vissa förändringar i artikel 7 4. Seveso III- direktivet ska ske på förhand. Här talar direktivet inte om anmälan, utan om underrättelse. Enligt vår mening är det dock inte lämpligt att utöver tillstånd och anmälan också införa en särskild ordning som heter underrättelse. till vad en underrättelse ska omfatta kan man knappast anse de intressena vara mindre angelägna från allmän synpunkt än vad anmälningsplikten omfattar enligt Seveso- lagstiftningen och . Dessutom blir regelverket tydligare och enklare om man reserverar ändringar till att kräva antingen tillstånd eller anmälan, låt vara att vissa begränsade ändringar inte kräver vare sig det ena eller det andra. Vi har därför föreslagit att anmälan även ska göras vid väsentliga förändringar. Vilka dessa förändringar är ska framgå av Sevesoförordningen. Där ska det framgå att ändringar som leder till en ändring över förteckningen av farliga ämnen, betydande ökning eller minskning av mängden, betydande ändring av arten eller den fysiska formen av det aktuella farliga ämnet enligt tidigare anmälan, sådana ändringar av en verksamhet eller en anläggning som kan få betydande konsekvenser när det gäller faran för allvarliga kemikalieolyckor, definitiv ned- läggning av verksamheten eller dess tagande ur drift samt ändringar i ovan angivna uppgifter ska föranleda en anmälan. Detta för att genomföra artikel 7.4 Seveso III-direktivet. Enligt artikel 7.2 a) Seveso III-direktivet ska anmälan ges in inom rimlig tid för nya verksamheter och på förhand när det är fråga om ändring, artikel 7.4. I likhet med vad som gäller enligt 9 kap 6 c § anser vi att en anmälningspliktig verk- samhet får påbörjas tidigast efter det att anmälan har gjorts, om inte bestämmer något annat. Samma tids- intervall får anses rimligt också när det är fråga om sådan ändring av verksamheten som avses i direktivet. Vi har därför föreslagit att en anmälningspliktig verksamhet får påbörjas tidigast efter det att anmälan har gjorts, om inte bestämmer något annat och att anmälan om ändring ska ges in minst före ändringar. Miljöprövningsförordningen (2013:251) innehåller bestämmelser om tillståndsplikt och anmälningsplikt för verksamheter och åtgärder vid miljöfarlig verksamhet. Många Sevesoverksamheter omfattas av dessa bestämmelser. Redan nu är det så att anmälningsplikten enligt Sevesolagen inte gäller för verksamheter på den högre kravnivån. Av miljöprövningsförordningen framgår vilka verksamheter som omfattas av tillståndsplikt eller anmälningsplikt enligt miljö- balken. För ändring av en tillståndspliktig verksamhet krävs det ett ändringstillstånd i vissa fall. Anmälningsplikten omfattar mindre ingripande ändringar, där ändringen dock har betydelse från stör- ningssynpunkt. Enligt utredningens uppfattning bör verksamhetsutövarens administrativa börda kunna minska på sätt att verksamhetsutövaren inte ska behöva lämna in mer än en anmälan när det är fråga om ändring av en verksamhet som är tillståndspliktig enligt miljö- balken och också omfattas av Sevesolagen. Dock bör här tilläggas. I frågan om huruvida en ändring av en miljöfarlig verksamhet påkallar ett ändringstillstånd eller om det räcker med en anmälan enligt , bör vid sådant övervägande tas i beaktande om ändringen rör en Sevesoverksamhet på den högre kravnivån. Genom den samlade tillstånds- och tillsynsprövningen kan det ses som en fördel, att en ändring av mer väsentligt slag, en ändring som kan påverka säkerheten i verksamheten, föranleder en tillstånds- prövning varigenom säkerhetsfrågorna får den breda belysning, inte minst när det gäller allmänhetens deltagande, som ligger i linje med Seveso III-direktivets inriktning. Någon författningsreglering ser vi dock inte här som nödvändig, utan det ankommer på att överväga frågan i varje enskilt fall. 15Handlingsprogram för hur allvarliga kemikalieolyckor ska förebyggas 15.1Allmänt om handlingsprogram för hur allvarliga kemikalieolyckor ska förebyggas innehåller regler om krav på att ta fram säker- hetspolicy för verksamheter. Detta krav genomfördes efter det att en analys av allvarliga olyckor visat att brister i ledningssystemen varit en bidragande orsak i av de rapporterade olyckorna.1 Verksamhetsutövaren ska utarbeta ett dokument med företagets säkerhetspolicy för att förebygga allvarliga olyckshändelser och se till att den tillämpas i verksamheten. Säkerhetspolicyn innefattar mål och allmänna handlingsprinciper som verksamhetsutövaren ställt upp för sin hantering av risker. Inom verksamhetens över- gripande organisation ska ett system av strukturer, ansvarsområden och rutiner genomföras med ett säkerhetsledningssystem. Enligt Seveso II-direktivet omfattar kravet på säkerhetspolicy endast de verksamhetsutövare som omfattas av den lägre krav- nivån.2 I praktiken omfattas alla verksamheter eftersom det råder ett krav på att en säkerhetspolicy ska ingå i säkerhetsrapporten som ska upprättas för verksamheter på den högre kravnivån. I Seveso III-direktivet är undantaget för verksamheter på den högre krav- nivån borttaget och det är uttryckligen så att kravet på säkerhets- policy omfattar alla verksamheter. I Seveso III-direktivet klargörs att säkerhetspolicyn ska genom- föras genom ett säkerhetsledningssystem. 1Riktlinjer för säkerhetspolicy utfärdade av kommissionen 2Seveso II-direktivet artikel 7 3. I Seveso II-direktivet finns inget krav att lämna in säkerhets- policyn till behöriga myndigheter om inte myndigheterna begär det. För de verksamheter som är på den högre kravnivån ställs däremot ett krav på att säkerhetsrapport, där säkerhetspolicyn ska ingå, lämnas in till behöriga myndigheter. I Seveso III-direktivet finns däremot möjlighet för medlemsstaten att införa bestämmelser om att säkerhetspolicyn ska lämnas in till tillsynsmyndigheten. 15.2Genomförandet i svensk rätt av Seveso II- direktivet Direktivets krav på en säkerhetspolicy uttrycks i 8 § Sevesolagen som ett krav på handlingsprogram för hur allvarliga kemikalie- olyckor ska förebyggas.3 Handlingsprogrammet ska kunna visas upp för tillsynsmyndigheten. I 6 § Sevesoförordningen framgår att handlingsprogrammet ska innehålla uppgift om de mål och allmänna handlingsprinciper som verksamhetsutövaren har ställt upp för hanteringen av riskerna för allvarliga kemikalieolyckor samt uppgift om säkerhetsorganisationen för verksamheten. Myndigheten för samhällsskydd och beredskap har även bestämmelser om handlingsprogram i Statens räddningsverks före- skrifter om åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga kemikalieolyckor, SRVFS 2005:2. I 2 § hänvisas till bilaga 1 där det framgår vad en säkerhetsorganisation ska innehålla. Förutom information om organisation och personal ska det av programmet framgå att riskerna för allvarliga kemikalieolyckor har identifierats och bedömts. Vidare ska handlingsprogrammets innehålla information om styrning, hantering av ändringar, planering inför nödsituationer, resultatuppföljning samt utvärdering och revision. Det finns även bestämmelser om handlingsprogram i föreskrifter, AFS 2005:19, om förebyggande av allvarliga kemikalieolyckor. 1998/99:64 s. 40 I artikel 8 i Seveso III-direktivet framgår kravet på säkerhetspolicy för att förebygga allvarliga olyckshändelser. För att förebygga allvarliga olyckshändelser ska alla verksamhetsutövare utarbeta en säkerhetspolicy och den ska genomföras genom ett säkerhetsled- ningssystem.4 Säkerhetspolicyn ska utformas så att den säkerställer en hög skyddsnivå för människors hälsa och miljön. Den ska stå i proportion till faran. Säkerhetspolicyn ska visa verksamhets- utövarens övergripande syften och verksamhetsprinciper. Av säker- hetspolicyn ska framgå ledningens roll och ansvar samt åtagandet att kontinuerligt förbättra åtgärderna för att förebygga allvarliga olyckshändelser. Ledningens ansvar att säkerställa en hög skydds- nivå ska också framgå. Säkerhetspolicyn ska sändas till den behöriga myndigheten inom vissa tidsfrister förutsatt att nationell lagstiftning kräver det. Det föreligger alltså en valfrihet för medlemsstaten att införa sådana bestämmelser. Tidsfristen för nya verksamheter är inom en rimlig tid innan byggnadsarbetena påbörjas eller verksamheten tas i drift, eller innan de ändringar görs som leder till en ändring i förteckningen över farliga ämnen. I alla övriga fall är tidsfristen från det datum då direktivet börjar tillämpas på den berörda verksamheten. Detta ska inte gälla om verksamhets- utövaren redan har utarbetat en säkerhetspolicy och sänt den till den behöriga myndigheten före , om informationen i anmälan uppfyller kraven i direktivet och informationen inte har ändrats. Verksamhetsutövaren ska regelbundet, men minst , se över och vid behov uppdatera säkerhetspolicyn. När det krävs enligt nationell lagstiftning ska den uppdaterade säkerhetspolicyn sändas till den behöriga myndigheten utan dröjsmål. Säkerhetspolicyn ska genomföras genom ett säkerhetslednings- system som står i proportion till faran för allvarliga olyckshändelser och komplexiteten i verksamhetens organisation eller aktiviteter. Hur ett säkerhetsledningssystem ska se ut framgår av bilaga III till direktivet. För verksamheter på lägre nivå får skyldigheten att genomföra säkerhetspolicyn uppfyllas med hjälp av andra lämpliga medel med beaktande av de principer som anges i bilaga III. De uppgifter som ska redovisas i säkerhetsledningssystemet, överensstämmer i stora delar med uppgifter i beskrivningen av 4 Seveso III-direktivet artikel 8 punkt 5. säkerhetsorganisationen i Seveso II-direktivet. Vid beskrivningen av organisationen och personalen ska även de åtgärder som vid- tagits för att öka medvetenheten om att det behövs ständiga för- bättringar redovisas. Vid identifieringen av risker ska verksamhet som lagts ut på underleverantörer inräknas.5 När beslut om hur arbetet kan bedrivas under säkra förhållanden redovisas, ska även larmrutiner ingå. Hänsyn ska också tas till tillgänglig information om bästa praxis för övervakning och kontroll.6 Styrning och kontroll av de risker som är förknippade med stigande ålder på den utrustning som installerats i en verksamhet ska framgå. Vid resultatuppföljningen ska resultatindikatorer finnas. 15.4Handlingsprogrammet ska lämnas in m.m. Utredningens förslag: Av Sevesolagen ska framgå dels att det i handlingsprogrammet ska ingå ett säkerhetsledningssystem dels att handlingsprogrammet för verksamheter på den lägre krav- nivån ska lämnas in till tillsynsmyndigheten senast före det verksamheten tas i drift. I det enskilda fallet får medges, om det finns särskilda skäl. Bestämmelser om att handlingsprogrammet ska ses över och vid behov uppdateras minst ska införas i Sevesolagen. Av Sevesoförordningen ska framgå att handlingsprogrammet ska innehålla uppgifter om ett säkerhetsledningssystem för verksamheten och att syftet ska vara att verksamhetsutövaren kontinuerligt förbättrar åtgärderna för att förebygga allvarliga kemikalieolyckor. Handlingsprogrammet ska även innehålla en redogörelse för det samråd som genomförts med allmänheten och resultatet av det samt de uppgifter som framgår av bilaga 2 till förordningen. För att genomföra Seveso III-direktivets krav på att säkerhets- policyn, som vi i enlighet med tidigare väljer att kalla handlings- program, ska genomföras genom ett säkerhetsledningssystem ska 5Seveso III-direktivet bilaga III punkt b), ii). 6Seveso III-direktivet bilaga III punkt b), iii). Detta är en hänvisning till direktiv /75/EU om industriutsläpps princip om bästa tillgängliga teknik, BAT, av engelskans Best Available Techniques. Denna princip innebär användning av den etablerade teknik som är mest effektiv för att uppnå en hög skyddsnivå för miljön som helhet och som kan tillämpas inom den berörda branschen på ett ekonomiskt och tekniskt genomförbart sätt med beaktande av kostnader samt nytta. det av Sevesolagen framgå att i handlingsprogrammet ska ingå ett säkerhetsledningssystem. I Seveso III-direktivet finns möjlighet för medlemsstaten att införa bestämmelser om att säkerhetspolicyn ska lämnas in till till- synsmyndigheten. För att förbättra tillgången till miljöinformation bör nivån på information till allmänheten höjas i enlighet med beaktandesatsen 19, dvs. främja tillgången till miljöinformation för allmänheten enligt den uttalade ambitionen med Seveso III- direktivet. Om handlingsprogrammet lämnas in till tillsynsmyndig- heten, blir den en allmän handling och offentlig i enlighet med svensk lagstiftning. Allmänheten kan då få tillgång till den enligt svensk rätt, något som leder till en ökad öppenhet. Vi föreslår därför att handlingsprogrammet för verksamheter på den lägre kravnivån ska lämnas in till som ska vara tillsyns- myndighet. Handlingsprogrammet ska ges in senast före det verksamheten tas i drift. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får i det enskilda fallet besluta om , om det finns särskilda skäl. Att handlingsprogrammet ska ses över och vid behov uppdateras minst bör framgå av Sevesolagen. Att underlåta att ge in ett handlingsprogram ska föranleda sanktionsavgift, se kapitel 29. Säkerhetspolicyn ska enligt Seveso III-direktivet genomföras genom ett säkerhetsledningssystem. Vi har därför föreslagit att det av Sevesoförordningen ska framgå att handlingsprogrammet ska innehålla uppgifter om ett säkerhetsledningssystem för verk- samheten. I Seveso III-direktivet införs ett krav på att säkerhets- policyn ska visa ledningens åtaganden att kontinuerligt förbättra åtgärderna för att förebygga allvarliga olyckshändelser. Detta bör införas i Sevesoförordningen. Av framgår att allmänheten ska ha tillgång till resultatet av de samråd som hållits. Det ska därför framgå av Sevesoförordningen att handlingsprogrammet ska innehålla en redogörelse för det samråd som genomförts med stöd av 14 a § första stycket Sevesolagen och resultatet av det. I bilaga III till Seveso III-direktivet finns bestämmelser om säkerhetsledningssystem.