sou · H2B374 · 2014-11-21 00:00:00 — Skulle ett resultat däremot vara att det finns skillnader i gruppernas beteende är det troligt att detta kan hänföras till skillnader i socialförsäkringen. Andra centrala variabler som används i analysen, utöver inform- ation om yrkesställning, sjukpenning, föräldrapenning, a-kassa och inkomst, är kön, ålder, utbildning, civilstånd, bostadsort (kom- mun) och antal hemmavarande barn . När uttag av föräldra- penning studeras begränsas analysen till gruppen personer som har små barn (). Det är främst i denna grupp som uttag av för- äldrapenning är aktuellt även om det är möjligt att utnyttja föräld- radagar fram till dess att barnet fyller . Men när barnen fyllt har deras föräldrar använt av dagarna (2011). Det innebär dock vissa begränsningar att studera föräldrar med barn eftersom det är vanligt att föräldrar tar ut största delen av föräldradagarna under barnets två första levnadsår. Därför kan ett lågt uttag i gruppen bero på att barnet, eller barnen, befinner sig i den övre delen av åldersinterval- let. I det tillgängliga datamaterialet kan inte en mer detaljerad upp- delning efter barnets ålder göras. Egenföretagare och anställda skiljer sig åt i flera avseenden och olika grupper av egenföretagare skiljer sig i sin tur åt. I Tabell 6.1 visas en sammanställning av gruppernas genomsnittliga egenskaper. Egenföretagare är äldre än anställda. Framförallt gruppen är mindre vanligt förekommande bland egen- företagare, medan gruppen är betydligt vanligare förekommande bland egenföretagare. Kvinnor har i genomsnitt längre utbildning än män och de som har längst utbildning är kvin- nor som driver ett eget aktiebolag. Det är också den gruppen som är äldst bland kvinnorna, i högst utsträckning är gifta, i minst utsträckning har små barn och har högst inkomster. av dessa kvinnor är födda i ett land utanför , och , vilket är högre än motsvarande andel bland män med eget aktiebolag. När det gäller inkomster har egenföretagare med eget aktiebolag högst inkomster, därefter kommer anställda medan egenföretagare med enskild firma har lägst inkomster. Detta gäller för både kvinnor och män. Eftersom ersättning från socialförsäk- ringen i grunden beror på inkomst från arbete är det intressant att titta närmare på skillnader i inkomst mellan anställda och egen- företagare. Som nämndes ovan används tre olika inkomstmått. Oavsett vilket inkomstmått som används har egenföretagare med eget aktiebolag högst inkomster, därefter kommer anställda medan lägst inkomster registreras för övriga företagare. att notera att den totala förvärvsinkomsten för kvinnliga egenföre- tagare är högre än om man enbart ser på inkomst från aktiv näringsverksamhet. Det förklaras troligen av att många kvinnliga egenföretagare är kombinatörer och därmed har en anställning vid sidan av sitt företagande. Sist i Tabell 6.1 redovisas också andelen med en inkomst som överstiger 7,5 respektive 10 prisbasbelopp. Det kan vara relevant att se hur denna andel skiljer sig mellan grupperna när skillnader i inkomstkompensation diskuteras senare eftersom inkomster som överstiger dessa nivåer inte ersätts i socialförsäkringen. Över hälf- ten av manliga egenföretagare med eget aktiebolag har en inkomst som överstiger 7,5 prisbasbelopp och bland kvinnliga egenföre- tagare är andelen . Det betyder att många i dessa grupper inte kommer att få kompensation för hela sin inkomst vid sjukdom. Andelen som har en inkomst som överstiger 10 prisbas- belopp är lägre men ändå förhållandevis hög, bland männen och bland kvinnorna. Andelen med inkomster över taken är högre bland män än bland kvinnor och andelen är högre bland anställda än bland egenföretagare med enskild firma. Notera: a Anställda och företagare i eget AB: Summa kontant bruttolön m.m. , enligt kontroll - uppgift till () från arbetsgivare. Egenföretagare: från näringsverksamhet . b Summa inkomst av förvärvskälla: Summerar variabeln kontant bruttolön och inkomst av aktiv näringsverksamhet under förutsättning att inkomst av aktiv näringsverksamhet är positiv, i annat fall redovisar variabeln endast kontant bruttolön. c Förvärvsinkomst och arbetsrelaterad ersättning: summa kontant bruttolön, inkomst av aktiv näringsverksamhet, sjukpenning, graviditetspenning, smitt- bärarpenning, sjuklönegaranti, skattepliktig arbetsskadeersättning, föräldrapenning vid barn s födelse eller adoption, tillfällig föräldrapenning för vård av barn, närståendepenning och rehabiliterings - ersättning. d Prisbasbeloppet baseras på förvärvsinkomst, dvs. summa inkomst av förvärvskälla(SCB, 2009). Innan skillnader i inkomstkompensation analyseras närmare, beskrivs skillnader i användning av föräldra- och sjukförsäkringen. Skill- nader i användning av a-kassa samt skillnader i ersättningsnivå från a-kassa analyseras i ett separat avsnitt. 6.5.1Användning av föräldra- och sjukförsäkringen Skillnader i ersättningsnivåer kan bara analyseras bland dem som faktiskt använder sig av försäkringen, och det är därför intressant att se hur uttaget skiljer sig åt beroende på sysselsättningsform och kön. För att studera uttag av föräldrapenning begränsas urvalet till pappor och mammor med barn . Det framgår av Tabell 6.2 att det är vanligare att anställda pappor med barn har använt föräldrapenning än pappor som är egenföretagare med barn . Bland egenföretagare är det vanligare att företagare med eget aktiebolag har varit föräldralediga. I genomsnitt tar anställda pappor ut jämfört med för egenföretagare. Medeltalet inkluderar även pappor som tagit noll dagar. Om pappor som inte tagit ut exkluderas är skill- naden mindre mellan grupperna och att egenföretagare med enskild firma tar i genomsnitt ut mer än anställda. Bland kvinnor är mönstret ungefär detsamma; det är vanligare bland anställda än bland egenföretagare att ha haft föräldrapenning. Dock är det ingen skillnad mellan de två grupperna av egenföretagare. Det är inte heller någon stor skillnad som mammor med olika yrkesställning tar ut. Exkluderas de som inte tar ut , har egenföretagare med enskild firma tagit ut fler dagar i genomsnitt än anställda kvinnor. Det kan finnas flera förklaringar till detta mönster. För det första framgår inte barnens exakta ålder i data och om det är så att egenföretagare i större utsträckning har barn som befinner sig i den övre delen av åldersspannet kan det vara så att deras barn redan har börjat på förskola och att föräldrarna av denna anledning inte är föräldralediga. En regressionsanalys med kontroller för bland annat föräldrarnas ålder samt antalet barn har skattats, och det finns egentligen inget skäl till att tro att egenföretagarnas barn, givet föräldrarnas ålder, systematiskt skulle vara äldre än de anställ- das barn. För det andra är det möjligt att egenföretagarna, givet barnets ålder, förbrukar sin föräldraledighet snabbare. Man kan maximalt ta ut sju dagars föräldraledighet , men det är också möjligt att ta ut färre dagar för att på så sätt få dagarna att räcka längre. I regressionerna inkluderas även kontroller för ålder, antal barn i åldern , om man är gift eller inte, födelseregion, utbildning, bostadsort (kommun) samt bransch (42 kategorier). Resultaten presenteras separat för kvinnor och män i Tabell A1 i Appendix B. Först undersöks sannolikheten att överhuvudtaget ta ut föräldra- dagar för att sedan i gruppen som faktiskt tar ut dagar se hur anta- let föräldradagar skiljer sig åt mellan anställda och egenföretagare. I linje med den deskriptiva analysen visar resultatet av regressions- analysen att både manliga och kvinnliga egenföretagare är mindre benägna att ta ut föräldraledighet om de har barn mellan noll och ålder. Men givet att man tar ut dagar, tar egenföretagare med enskild firma ut än vad anställda gör. Man- liga egenföretagare med enskild firma tar i genomsnitt ut ungefär fyra fler dagar medan kvinnliga egenföretagare med enskild firma i genomsnitt tar ut mer än anställda. Manliga företagare med eget aktiebolag tar däremot ut färre dagar jämfört med pappor som är anställda. För kvinnor finns det ingen signifikant skillnad mellan anställda och företagare med eget aktiebolag. Slutsatsen av denna analys är att det framförallt bland egenföre- tagare med enskild firma finns en stor spridning i hur man beter sig. Framförallt är det många pappor som inte tar ut någon föräld- raledighet alls, medan de som gör det i genomsnitt tar ut fler dagar. Ett liknande mönster återfinns bland mammorna. Denna spridning skulle till viss del kunna förklaras av vilken typ av företag som man driver. I regressionsanalysen inkluderas också kontroller för bransch, dock på en förhållandevis grov nivå (42 kategorier), men detta verkar inte förklara skillnaden. Det ligger dock utanför ramen för detta kapitel att gå in mer i detalj på exakt vad det är som gör att grupperna skiljer sig åt. En bakomliggande förklaring kan vara att företagare som har anställda har lättare att kunna ta ut föräldra- ledighet, något som inte har tagits hänsyn till här. a Definition av att ha använt föräldrapenning är att antal nettodagar är större än noll. Motsvarande analys har gjorts beträffande användning av sjukpen- ning. Dock kompliceras denna analys av att sjukpenning betalas ut från dag 15 för anställda och företagare med eget aktiebolag, medan startdagen för utbetalning för egenföretagare med enskild firma beror på deras val av karensdag. Har man till exempel valt sju dagars karenstid betalas ersättningen ut från dag åtta. I datamateri- alet finns ingen information om val av karenstid. I en samman- ställning gjord av ISF framkommer att av egenföretagarna med enskild firma hade en karenstid , vilket motsvarar grundkarensen . Omkring 42 pro- cent hade aktivt valt tre dagars karenstid och bara omkring 2 pro- cent hade valt en karenstid (ISF 2012). Eftersom ersätt- ning från sjukförsäkringen alltså börjar betalas ut efter olika lång sjukperiod för egenföretagare och anställda kan vi inte tolka skill- naderna i antal dagar med sjukpenning som skillnad i antal dagar man är sjuk. När anställda börjar få ersättning från Försäkrings- kassan har de redan varit sjuka , medan egenföretagare i vissa fall börjar få ersättning utbetald redan efter den första sjuk- dagen. Detta kommer däremot inte utgöra ett problem när vi analy- serar skillnader i ersättningsnivå, eftersom vi då räknar ut dag- ersättningen genom att dividera den totala ersättningen från sjuk- försäkringen med antalet nettodagar med sjukpenning. Som nämndes tidigare i kapitlet har en rapport från ISF visat att företagare överlag är mindre ofta sjukfrånvarande än anställda (ISF 2012). Det datamaterial som används för den empiriska analysen i detta kapitel visar att en högre andel bland egenföretagare med enskild firma har fått sjukpenning, både jämfört med anställda och med egenföretagare med eget aktiebolag (se Tabell 6.3). Detta skulle eventuellt kunna förklaras av att egenföretagarna i genomsnitt är äldre, men även när kontroller för ålder samt en del andra bakgrundsvariabler inkluderas i en regressionsanalys framkommer det att egenföretagare med enskild firma är mer benägna att ha fått sjukpenning . Detta gäller dock bara för män. Kvinnliga egenföretagare är oavsett bolagsform sjuk- skrivna i mindre utsträckning är anställda kvinnor. Resultatet av regressionsanalysen presenteras i Tabell A2 i Appendix B. Det framkommer också i Tabell 6.3 när det gäller män, att om egenföretagare med enskild firma tar ut sjukpenning gör de det under färre dagar än vad anställda gör. För egenföretagare med eget aktiebolag gäller det omvända. Av regressionsanalysen framkom- mer också detta mönster för män. Kvinnliga egenföretagare tycks mindre ofta använda sjukpenning men givet att man får sjukpen- ning, har man sjukpenning under fler dagar än anställda. En faktor som också kan påverka uttaget av sjukdagar för företagare med aktiebolag, är att de har ett sjuklöneansvar gentemot sig själva . Det är svårt att förklara skillnaderna i användning av sjukpen- ning, eftersom karenstiden för egenföretagare skiljer sig åt och ofta är kortare än för anställda, dvs. börjar betala ut ersättning tidigare till egenföretagare med en kortare karenstid än än vad man gör till anställda. a Definition av att ha använd sjukpenning är att antal nettodagar är större än noll. 6.5.2Könsskillnader i inkomstkompensation från föräldra- och sjukförsäkringen För att undersöka könsskillnader i inkomstkompensation beräknas dagersättningen genom att dividera det totala ersättningsbeloppet betalat ut med antal nettodagar med föräldrapenning respektive sjukpenning. I denna analys är det intressant att jämföra kvinnor och män med varandra, men det är också intressant att jämföra de olika sysselsättningsformerna med varandra. För att ge en så bra överblick som möjligt skattas en modell med så kallade interaktionstermer, vilket betyder att ersätt- ningen som kvinnor erhåller jämförs med ersättningen män erhål- ler, att ersättningen egenföretagare erhåller jämförs med ersätt- ningen anställda erhåller och att ersättningen kvinnliga egenföreta- gare erhåller jämförs med ersättningen kvinnliga anställda erhåller och att slutligen motsvarande jämförelse görs för män. Modellen som skattats beskrivs mer ingående i Appendix A. Innan en närmare analys av skillnader i inkomstkompensation från föräldra- och sjukförsäkringen görs, studeras motsvarande skillnader i arbetsinkomst, förvärvsinkomst och förvärvsersättning. Arbetsinkomst består av inkomst från huvudsaklig förvärvskälla (anställd eller egenföretagare), förvärvsinkomst består av summan av inkomst från anställning och näringsverksamhet, och förvärvs- ersättning består slutligen av summan av inkomst från anställning och näringsverksamhet plus en rad ersättningar från socialförsäk- ringen. Utifrån regressionsresultaten som presenteras i Tabell A3 i Appendix B har de procentuella inkomstskillnaderna mellan olika grupper beräknats. Beträffande jämförelsen av förvärvsinkomster för olika grupper framkommer följande7: anställda kvinnor har i genomsnitt 22,9 pro- cent lägre (förvärvs)inkomst än män, manliga företagare med enskild firma har i genomsnitt lägre inkomster än manliga anställda och manliga aktiebolagsägare har i genomsnitt högre inkomster än manliga anställda. För att jämföra inkomster mellan olika grupper av kvinnor adderas alla relevanta koefficienter från regressionsanalysen. För att ta reda på hur stor skillnaden i förvärvsinkomst mellan kvinnliga egenföretagare som driver enskild firma och anställda kvinnor är, måste skillnaden som egenföretagare i genomsnitt har adderas med skillnaden just för kvinnliga företagare, det vill säga, vi adderar -29,3 med +2,7 vilket 7 Skillnader uttryckt i procent har räknats ut som eβ_1. innebär att kvinnliga egenföretagare i genomsnitt har lägre inkomst än vad anställda kvinnor har. Kvinnliga företagare med eget aktiebolag har å andra sidan högre inkomster än vad anställda kvinnor har om vi utför motsvarande beräkning. Eftersom estimatet för interaktionstermerna är positivt innebär det att kvinnor med enskild firma förlorar mindre i inkomst relativt anställda kvinnor och kvinnliga egenföretagare med aktie- bolag tjänar mer relativt anställda kvinnor än vad som gäller för män. Detta resultat kan bero på att inkomsterna för kvinnor gene- rellt sätt är lägre och spridningen också mindre.8 Gemensamt för alla grupper (kvinnor, egenföretagare och kvinn- liga egenföretagare) är att skillnaden i förhållande till anställda män är mindre då vi studerar skillnader i förvärvsersättning. Detta är förväntat då förvärvsersättning inkluderar en rad inkomsttransfer- eringar som utjämnar skillnaderna i arbetsinkomst. Beträffande skillnader i inkomst mellan anställda män och kvin- nor är det värt att poängtera att det som studeras här är totala års- inkomster utan hänsyn till exempel till arbetstid. Därför är skillna- den på mycket större än det könslönegap som till exempel räknar fram baserat på månadslöner (). I regressionsanalysen som presenteras i Appendix B har inte heller hänsyn tagits till yrke, vilket vanligen betraktas som en variabel som förklara mycket av könslönegapet för anställda. Skälet är att SCB inte samlar in information om yrke för egenföretagare i samma utsträckning som man gör för anställda. I Tabell A4 i appendix B, kolumn I, presenterars regressionsresultat från när dagersättning från föräldraförsäkringen analyseras. Anställda kvinnor har i genomsnitt lägre dagersättning än vad anställda män har. Män med enskild firma får igenomsnitt också lägre dagersättning än vad anställda män har. Av regressionsresultaten framgår också att kvinnliga egenföretagare som driver enskild firma i genomsnitt får lägre ersätt- ning än vad anställda kvinnor får. Detta betyder att manliga före- tagare med denna typ av företag förlorar mer i förhållande till anställda män än vad kvinnliga egenföretagare gör i förhållande till 8 I urvalet som används i denna analys är standardavvikelsen i männens förvärvsinkomst 292 689 jämfört med 209 661 för kvinnorna. Det är visserligen sant att kvinnor generellt får lägre dagersättning än män, vilket kan förklaras av att de i genom- snitt har lägre inkomster och därmed lägre SGI, och det är också sant att egenföretagare får lägre ersättning än vad anställda får, men vi finner alltså att kvinnliga egenföretagare förlorar relativt sett mindre i termer av dagersättning jämfört med kvinnliga anställda än vad manliga egenföretagare gör i förhållande till anställda män. För egenföretagare med eget aktiebolag är bilden en annan. Manliga företagare i denna kategori får i genomsnitt högre ersättning än manliga anställda och kvinnliga företagare med eget aktiebolag får högre ersättning än vad anställda kvinnor får. Även här visar resultaten att kvinnliga företagare tjänar relativt sett mer än vad manliga företagare gör. Det har i debatten hävdats att utformningen av socialförsäk- ringen kan verka hämmande på kvinnors vilja att bli egenföretagare eftersom kvinnor antas fästa ett högre värde vid en väl anpassad socialförsäkring. Och det kan mycket väl vara så att kvinnor tror att socialförsäkringen inte är utformad för att möta deras behov som egenföretagare. Men resultaten som presenteras här tyder på att kvinnor skulle förlora förhållandevis mindre på att vara egen- företagare än vad män skulle göra ur ett socialförsäkringsperspek- tiv. Detta resultat gäller för ersättning från föräldraförsäkringen. I nästa avsnitt studeras dagersättning från sjukförsäkringen. När könsskillnader i inkomstkompensation från sjukförsäkringen bland egenföretagare och anställda studeras, används inte samma urval som när ersättning från föräldraförsäkringen analyseras. Då begränsades analysen till mammor och pappor med små barn (03 år) som fått någon ersättning från föräldraförsäkringen . ingår istället alla, men eftersom den logaritmerade dagersätt- ningen används i analysen av sjukförsäkringen innebär det att urvalet begränsas till dem som har fått någon ersättning från sjuk- försäkringen . Samma typ av regression som tidigare skattas och interaktionstermer inkluderas så att jämförelsen kan göras över både kön och sysselsättningsform. Regressionsresultaten som presenteras i Tabell A4, kolumn II, visar att kvinnor i genomsnitt har lägre dagersättning än män och företagare med enskild firma i genomsnitt har 18,0 procent lägre ersättning än anställda. Estimatet av interaktionster- men mellan kvinna och enskild firma är inte signifikant skilt från noll, vilket betyder att det inte finns någon statistiskt signifikant skillnad mellan vad manliga företagare får i förhållande till manliga anställda och vad kvinnliga egenföretagare får i förhållande till kvinnliga anställda. Däremot finner vi att kvinnliga företagare med eget aktiebolag också i sjukförsäkringen får en högre ersättning i förhållande till anställda kvinnor relativt vad manliga egenföreta- gare får i förhållande till manliga anställda. Manliga egenföretagare med eget aktiebolag har i genomsnitt högre dagersätt- ning vid sjukdom än vad manliga anställda har, medan kvinnliga företagare med denna typ av företag i genomsnitt får högre dagersättning i förhållande till anställda kvinnor. Det är inte rimligt att tolka dessa skillnader som kausala effekter av egenföretagande. Dagersättningen beror på vilken SGI man rap- porterat till , vilken i sin tur beror på faktisk inkomst. Valet att bli egenföretagare är troligen korrelerat med den förväntade inkomsten från egenföretagande, om man inte tror att man kan tjäna tillräckligt mycket som egenföretagare kommer man troligen inte att välja det alternativet. Storleken på (förväntad) inkomst beror på ett antal faktorer, som inte kan observeras men som troligen är korrelerade både med valet att bli egenföretagare och med inkomsten och därmed ersättning från socialförsäkringen. Dessa faktorer kan bland annat ha att göra med entreprenöriell förmåga. Sammantaget betyder detta att resultaten inte kan tolkas som att vilken person som helst kan få en högre ersättning om man till exempel valde att bli egenföretagare och startade ett eget aktie- bolag. Det är troligt att det sker en kraftig selektion av arbetstagare in i företagande och kanske framförallt när det gäller företagare som driver aktiebolag eftersom det krävs en kapitalinsats på . krävdes en kapitalinsats på , vilket också var den relevanta insatsen för vilket data används i detta kapitel. Att analysera uttag av a-kassa för egenföretagare och anställda innebär en rad svårigheter. För det första innebär ju arbetslöshet per definition att man, , varken är anställd eller egenföreta- gare. Man har förvisso haft en viss form av sysselsättning innan man blev arbetslös, men detta kan vara svårt att identifiera med hjälp av årsdata. Sysselsättningsstatus utgår från sysselsättning och inkomstslag . Definieras man som egen- företagare med utgångspunkt från som man har varit registrerad som arbetssökande , är det förmod- ligen så att man var arbetslös innan man blev egenföretagare. Detta kapitel fokuserar framförallt på den omvända situationen där arbetstagaren först är egenföretagare respektive anställd men där- efter blir arbetslös. Ett sätt att försöka komma runt problemet är att använda data från fler år. Därför kommer också data för att användas och sysselsättningsstatus detta år kommer att vara utgångspunkten för att undersöka risken att vara arbetslös samt ersättning från arbetslöshetsförsäkringen för dem som varit arbetslösa. Ytterligare ett problem är att man kan vara arbets- lös utan att kvalificera sig för att få ersättning. Det kan till exempel hända om man inte varit medlem i någon a-kassa. Det är svårt att få uppgifter om hur stor andel av anställda respektive egenföretagare som är medlem i en a-kassa, i synnerhet när det gäller egenföretagare. Siffror från Inspektionen för Arbets- löshetsförsäkringen (IAF) visar att hade SmåA, a-kassan som speciellt riktar sig mot egenföretagare, knappt 120 200 med- lemmar. I SCB:s sysselsättningsregister för är cirka 355 000 personer definierade som egenföretagare, vilket skulle betyda att av egenföretagarna är med i en a-kassa. Görs en uppdelning efter kön framkommer det att av kvinnliga egenföretagare är med i en a-kassa jämfört med 33 pro- cent av manliga egenföretagare. Dock finns det andra a-kassor än SmåA, till exempel AEA, där egenföretagare också kan vara med- lemmar, så detta får ses som grova uppskattningar. Om samma beräkningar görs för anställda, framkommer att av de anställda är medlemmar i en a-kassa. Vid en uppdelning efter kön ser man att av kvinnliga anställda är medlemmar jämfört av manliga anställda. Andra siffror från Inspektionen för Arbetslöshetsförsäkringen (IAF) visar att fler kvinnor än män fick arbetslöshetsersättning . Detta år utbetalades också ett högre totalt belopp till kvinnor.9 Analysen av skillnader i ersättning för a-kassa baseras på ett mindre urval . Av de skäl som beskrevs ovan begränsas urvalet till dem som var sysselsatta som egenföretagare eller anställda