sou · H2B368 · 2014-10-08 00:00:00 — I specifikationen bör anges att innebörden av fonden är att det finns en latent skatteskuld. på grund av avyttring av skog (skogsavdrag) eller för s.k. substansminskning vid utvinning av naturtillgångar (substansminskningsavdrag)eller som återfört sådana avdrag. Blankett K7, för den som sålt en näringsfastighet. Blankett K8, för den som sålt en näringsbostadsrätt. underrättelseskyldighet samt fastställelse av belopp Av underrättelseskyldighet i 31 kap. 4 § SFL följer att i samband med att nya regler om företagsfond träder i kraft blir skyldigt att lämna uppgifter till de deklarations- skyldiga om de belopp som är avsatta till företagsfonden och som verket känner till. Det krävs alltså inga författningsändringar. Det finns ändå skäl att diskutera vilka uppgifter som lämpligen bör kunna föra in i specifikationen. Som förslaget är utformat kan näringsidkaren välja att avsätta en del av den fördelningsbara inkomsten till en företagsfond. I och med att det inte föreslås att avsatta medel ska återföras till beskatt- ning finns det inte skäl att behandla gjorda avsättningar som olika fonder, såsom görs med periodiserings- fonderna och som måste återföras senast . När den första avsättningen gjorts (år 1) ska året därpå (år 2) i specifikationen bifogad inkomstdeklarationen kunna ange vilket belopp som är avsatt. Det är dessutom önskvärt att det i specifika- tionen anges att innebörden av fonden är att det finns en latent skatteskuld. Utredningen har övervägt om detta dessutom skulle kunna göras ännu tydligare genom att räknade ut och angav vad det ungefärliga skattebeloppet skulle bli vid en åter- föring. Eftersom skatteberäkningen är komplex och skatteuttaget varierar på grund av inkomstens storlek, i vilken kommun den skattskyldige är bosatt m.m. vore det omöjligt att ange ett rimligt ungefärligt belopp. Beskattningen av kan skilja sig åt med enbart beroende på ålder och folkbokföringsort. Om ett ungefärligt belopp angavs skulle det alltså i många fall vara missvisande och därför lämnas inget sådant förslag. 2 väljer att göra ytterligare en avsättning till eller återför en del av fonden till beskattning bör den totala summan som finns i företagsfonden kunna anges på specifikationen som skickas ut år 3. På så sätt kommer företagaren att inför dekla- rationen enkelt kunna få information om vilket belopp som är avsatt till företagsfond, något som förenklar vid bedömningen av om ytterligare medel ska avsättas eller hur stort belopp som kan återföras då det blivit ett negativt resultat. Tydliggörandet av att det är fråga om en latent skatteskuld är bra för det fall före- tagaren exempelvis planerar att helt avveckla verksamheten eftersom fonden då måste tas upp till beskattning. Detsamma gäller för den person som tar över en fond. underrättelseskyldighet samt fastställelse av belopp Bedömning: bör i specifikationen som är bifogad inkomstdeklarationen ange i vilka rutor i NE- respektive N3A- blanketten uppgifterna om föregående års egenavgifter ska föras in. På NE- respektive N3A-blanketten bör anges att uppgifterna om föregående års egenavgifter finns på randiga papperet. lämnar information i specifikationen bifogad inkomstdeklarationen om föregående års egenavgifter. Under rubriken av föregående års egenavgifter m.m anges dels föregående års gjorda avdrag för egenavgifter m.m. i inkomstslaget näringsverksamhet, dels föregående års påförda egenavgifter och allmän löneavgift. Dessa uppgifter ska sedan föras in för hand i vissa rutor (R40 och R41 i NE-blanketten och rutorna 25 och 26 i N3A-blanketten). I e-tjänsten Inkomstdekla- ration 1 finns uppgifterna på förhand ifyllda i de aktuella rutorna i NE-blanketten. Det skulle förenkla för näringsidkarna som deklarerar på papper om vägledning lämnades i specifikationen i direkt anslutning till uppgifterna om föregående års avdrag respektive påförda avgifter om i vilken ruta i NE- eller N3A-bilagan som beloppen ska föras in. På samma sätt skulle det underlätta för den deklarationsskyldige om det på pappersversionen av NE- och N3A-blanketterna, i direkt anslutning till aktuella rutor, informerades om att uppgifterna finns i specifikationen. Vad som ska bestämmas vid beskattningen följer av den materiella skattelagstiftningen. Utgångspunkten är att de belopp ska fast- ställas som är nödvändiga för att bestämma skatter och avgifter för respektive beskattningsår (se 56 kap. 3 § SFL). Det görs emellertid vissa undantag, där storleken av ett belopp bestäms redan när den kan beräknas. Till exempel ska underskott av näringsverksamhet prövas och fastställas redan vid beskattningen för underskottsåret.2 1989/90:110 s. 588. underrättelseskyldighet samt fastställelse av belopp Detta görs alltså trots att beloppet inte påverkar skatteuttaget för . Vidare gäller detta också uppskovsbelopp avseende andelar och bostäder. Ett fastställt belopp kan senare endast ändras enligt reglerna om omprövning och efterbeskattning. Utredningen anser att det finns skäl att överväga om vissa belopp som inte fastställs ska beräknas och fastställas av det år de uppkommer eller förändras. Utredningen har förstått att det på området för sparade utrymmen skulle innebära tydliga förenklingar för näringsidkarna om beloppen kunde fast- ställas. Det gäller dels sparat räntefördelningsbelopp (avsnitt 8.3.1), dels utrymmet för skogsavdrag (avsnitt 8.3.2). I likhet med vad som gäller för underskotten föreslås att skyldighet att beräkna sparade belopp ska regleras i inkomstskattelagen och inte i skatteförfarandelagen. Detta eftersom det är fråga om undantags- regler i förhållande till de generella reglerna i skatteförfarandelagen. Förslag: Sparat räntefördelningsbelopp ska fastställas av . Såsom framgår av avsnitt 6.4.3 föreslår utredningen att det införs två modeller för att beräkna räntefördelning, förenklad respektive fullständig räntefördelning. Vid fullständig räntefördelning föreslås att den som inte kan eller vill utnyttja räntefördelningen, liksom , ska kunna spara hela eller delar av beloppet till ett senare år. Detta benämns sparat fördelningsbelopp i 33 kap. 7 § IL, men före- slås fortsättningsvis kallas sparat räntefördelningsbelopp, se avsnitt 6.4.6. Näringsidkaren bestämmer normalt själv när han eller hon ska utnyttja det sparade räntefördelningsbeloppet. Det kan användas på en gång eller delas upp . Det kan också sparas under ett obegränsat antal år. Nuvarande regler innebär att ett sparat räntefördelningsbelopp inte fastställs. Vid den beskattning då näringsidkaren begär att få utnyttja beloppet i form av räntefördelning sker en fastställelse (fattas beslut) avseende det belopp som omfattas av avdrags- yrkandet. Eftersom det inte finns någon begränsning i tiden kan ett yrkande om att utnyttja ett sparat belopp komma in till underrättelseskyldighet samt fastställelse av belopp långt efter det att har gallrat deklarationsmaterialet då beloppet sparades. möjligheter att kontrollera det sparade beloppet kommer då att vara ytterst begränsade. Denna problematik togs upp av den dåvarande förenk- lingsutredningen, som också lade fram ett förslag om att närings- idkaren ska kunna begära fastställelse av ett positivt ränte- fördelningsbelopp. I betänkandet SOU 1997:178 lämnades följande motivering till förslaget (s. 106 f). Såväl skattemyndigheten som den skattskyldige har lättare att reda ut och ta fram underlag för en räntefördelning som ligger nära i tiden. Om den skattskyldige har glömt att begära fastställelse av ett positivt fördelningsbelopp kan han begära sådan fastställelse under ompröv- ningsfristen. När tiden för omprövning gått ut kan han inte längre få ett positivt fördelningsbelopp fastställt. Den beskrivna ordningen kommer att medföra merarbete för skattemyndigheten genom att myndigheten på yrkande av den skattskyldige måste utreda och fast- ställa detta belopp oavsett om den skattskyldige kommer att utnyttja detsamma eller inte. Å andra sidan uppvägs det i viss mån av att utredningsarbetet redan är gjort när beloppet utnyttjas vilket besparar myndigheten arbete eftersom utredningen gjorts på ett tidigt stadium. Enligt utredningens uppskattning kommer därför skattemyndigheternas sammanlagda arbetsbörda inte att öka nämnvärt. Dåvarande avstyrkte förslaget med motiveringen att ett sådant fastställelseförfarande skulle bli betungande för skattemyndigheterna. Förslaget har inte lett till lagstiftning. Utredningen kan konstatera att näringsidkarna upplever det som problematiskt och betungande att det räntefördelningsbelopp som sparas ett visst år inte fastställs av . Ett förfarande där den enskilda näringsidkaren särskilt ska begära fastställelse framstår som både krångligt och resurskrävande. Det skulle däremot förenkla om det redovisade sparade utrymmet fastställdes vid beskattningen och sedan redogjordes för i specifikationen till deklarationen åren därefter. Om det tillkommer ett sparat utrymme ska det tillkommande beloppet fastställas och det sammanlagda sparade utrymmet anges i specifikationen. På samma sätt ska ett nytt belopp fastställas om ett sparat räntefördel- ningsbelopp utnyttjats. Ett sådant fastställelseförfarande skulle innebära ytterligare arbete för . ska beaktas att får lägga resurser på att utreda sparade belopp underrättelseskyldighet samt fastställelse av belopp som hänför sig långt bakåt i tiden. Genom att fastställa beloppet när det uppkommer kan också flera tvister undvikas. Utredningen har övervägt att begränsa reglerna om fastställande av sparade utrymmen till att gälla för sparade belopp som upp- kommer efter ikraftträdandet. Anledningen till detta är det blir ett alltför omfattande arbete att utreda alla sparade belopp som finns . En sådan lösning skulle emellertid vara problematisk för dem som har sparade belopp . Tanken är att de fastställda beloppen ska hjälpa näringsidkaren inför kommande års deklara- tioner och om då endast en del av det sammanlagda sparade be- loppet finns fastställt blir den information om sparat belopp som lämnas inför deklarationen missvisande. Utredningen föreslår därför i stället att sparat räntefördelningsbelopp alltid ska fast- ställas. Av avsnitt 9.4 framgår att räntefördelningsbeloppet, efter att reglerna trätt i kraft, ska fastställas första gången i samband med att räntefördelning yrkas av en näringsidkare. När sådan yrkas måste det nämligen finnas en utredning avseende tidigare års sparade belopp. Detta kommer att innebära att sparad räntefördel- ning fastställs för olika skattskyldiga. För dem som har sparade belopp när reglerna införs men som sedan aldrig yrkar räntefördelning kommer det inte att fastställas något sparat belopp. Det kan emellertid inte anses innebära någon rättsförlust för den enskilde. Det är också bra att de resurser behöver lägga på att fastställa gamla sparade belopp därigenom till viss del kan begränsas. Efter att det sparade räntefördelningsbeloppet har fastställts första gången ska olika händelser åren därefter föranleda fast- ställelse av ett nytt belopp. Det måste ske när ett räntefördelnings- belopp utnyttjas och när ett nytt räntefördelningsbelopp sparas. Dessutom kan ett sparat belopp, vid överlåtelser genom arv, testamente, gåva och bodelning, övertas av förvärvaren (33 kap. 7 a §). Sådana förändringar måste redovisas av den enskilde i samband med deklarationen. ska sparat räntefördelnings- belopp anges under övriga uppgifter på NE-blanketten. Detta görs inte av alla skattskyldiga. Med ett fastställelseförfarande måste emellertid samtliga händelser som påverkar det sparade beloppet bli obligatoriska uppgifter att lämna i samband med deklarationen. Eftersom inkomstskattelagen (1999:1229), förkortad IL, riktar sig till skattskyldiga såväl som till och domstolarna är underrättelseskyldighet samt fastställelse av belopp det inte lämpligt att i lagtexten ange att ett visst belopp ska fastställas. Det är endast och i förlängningen domstol- arna som kan fastställa belopp. Andra begrepp som bestämma, besluta och ta ställning till skulle också innebära att lagtexten riktade sig till endast en viss part. Det är i stället lämpligare att använda begreppet beräkna, som redan används för fast- ställelse av underskott i 14 kap. 21 § IL. Förslaget föranleder en ändring i 33 kap. 7 § IL. Förslag: Avdragsutrymmet för skogsavdrag ska fastställas av . Såsom framgår av avsnitt 7.2.6 har utredningen funnit att det inte finns skäl att förändra huvuddragen i dagens system för skogs- avdrag och att dagens modell, där det görs en beräkning utifrån intäkterna från avyttrad skog, ska behållas. En enskild närings- idkare ska , liksom , få göra skogs- avdrag med högst av anskaffningsvärdet. Till skillnad från vad som gäller för skogsavdrag föreslår utredningen att det, för det beskattningsår som fastigheten förvärvas och de fem följande beskattningsåren, inte ska finnas någon begränsning i hur stor andel av skogsintäkten som får dras av under ett beskattningsår. Skogsavdrag kan göras så länge näringsidkaren inte har utnyttjat hela avdragsutrymmet. Inne- havstiden kan vara mycket lång när det gäller fastigheter. Vid benefika fastighetsöverlåtelser övertar den nye ägaren normalt den tidigare ägarens outnyttjade utrymme för skogsavdrag. Det innebär att skogsavdragsutrymme kan komma att finnas kvar efter att skogsmarken anskaffades. Det kan vara mycket svårt att utreda hur stort det kvarvarande utrymmet för skogs- avdrag är efter fastighetsköpet. Näringsidkare som inte kan ta fram hela det underlag som visar vad det kvarvarande utrym- met är kan gå miste om avdrag. Det skulle förenkla avsevärt om det outnyttjade utrymmet för skogsavdrag kunde fastställas av och sedan justeras i takt med att avdrag görs. skulle då kunna lämna uppgift om det aktuella kvar- underrättelseskyldighet samt fastställelse av belopp varande skogsavdragsutrymmet i samband med att deklarationen skickas ut. Även om ett fastställelseförfarande medför ytterligare arbete för kommer det att innebära att får ett bättre underlag och slipper lägga ner resurser på svårutredda avdragsutrymmen. Utredningen föreslår därför att kvarvarande skogsavdragsutrymmen ska fastställas. Ett fastställelseförfarande bör utformas så att det blir ett sam- manhängande system som omfattar såväl fastställelse som avdrag och återföring. Man kan utgå från antingen näringsverksamheten eller fastigheten. Enligt nuvarande regler får skogsavdrag göras i förhållande till hela näringsverksamhetens avdragsutrymme. Utred- ningen föreslår dessutom i avsnitt 7.3.1 att reglerna om återföring av skogsavdrag ska ändras så att avdraget inte längre knyts till fastighetsnivån. Därmed bör även kvarvarande skogsavdragsutrymmen som fastställs avse hela näringsverksamheten. Utredningen har övervägt att begränsa regeln till att gälla utrym- met för fastigheter som förvärvas från och med ikraftträdandet. Att i samband med ikraftträdandet fastställa det samlade kvarvarande avdragsutrymmet för samtliga näringsverksamheter skulle bli allt- för arbetskrävande och komplicerat för såväl näringsidkarna som . Tanken är att det ska vara enkelt att fastställa utrymmet, vilket det är i samband med förvärvet då utrymmet utgörs av av anskaffningsvärdet. En sådan begränsning skulle emellertid innebära problem. Dagens skogsägare skulle endast få fastställt den del av avdragsutrymmet som avser nyför- värvade fastigheter. I och med att avdragsutrymmet inte är kopplat till fastigheten skulle det i dessa fall inte vara möjligt att hänföra ett avdrag till det fastställda utrymmet. Detta skulle i sin tur kunna lösas med regler om proportionering men systemet skulle bli komplicerat. Dessutom skulle det fastställda beloppet, när det anges i specifikationen påföljande år, vara vilseledande för skogs- ägare med såväl fastställda (nya innehav) som ej fastställda belopp (äldre innehav). Utredningen har därför försökt hitta en lösning där det kvar- varande avdragsutrymmet för hela näringsverksamheten kan fast- ställas och kommit fram till att det bör vara möjligt i samband med att skogsavdrag yrkas. Förslaget blir därför att det kvarvarande avdragsutrymmet alltid ska fastställas. Av avsnitt 9.2 framgår att, efter att reglerna har trätt i kraft, ska det kvarvarande avdrags- underrättelseskyldighet samt fastställelse av belopp utrymmet fastställas första gången för en näringsidkare i samband med att skogsavdrag yrkas. Även om det inte är lika enkelt att fastställa ett utrymme som när ett fastighetsförvärv just har ägt rum torde det ändå inte möta alltför stora problem. När avdrag yrkas bör skogsägaren ha en utredning som visar totalt skogsavdragsutrymme, utnyttjat utrymme och kvarvarande utrym- me. kan dessutom ha uppgifter tillgängliga som kommit in via N8-blanketten . På så sätt kan ta ett samlat grepp för alla fastigheter som näringsidkaren har och fastställa det samlade kvarvarande skogsavdragsutrymmet. Det innebär att vissa kommer att få sitt utrymme fastställt första året efter att reglerna trätt i kraft medan det för vissa kommer att dröja innan så sker. Det är positivt för om arbetet med att fastställa beloppen kan spridas ut över tiden på detta sätt. Det torde inte heller innebära någon ökad administrativ belastning för näringsidkarna. Efter att fastställelse har skett första gången är nästa fråga när ett nytt belopp ska fastställas. Om det ska fastställas igen först nästa gång som skogsavdrag yrkas finns en risk att det har skett förändringar som gör att det fastställda beloppet inte är rättvisande. Tanken med att fastställa utrymmet är att den enskilde ska kunna använda sig av den uppgift som lämnar om utrymmet. Beloppet måste därför vara korrekt för att inte syftet att förenkla för näringsidkaren ska förfelas. Händelser som påverkar avdragsutrymmet är t.ex. fastighets- reglering, hel- eller delavyttringar, lämnad gåva, erhållet arv m.m. (se 21 kap. IL). För att ska kunna fastställa ett nytt belopp måste näringsidkaren komma in med uppgifter om händel- ser som påverkar avdragsutrymmet. ska N8-blankett lämnas när den enskilde begär skogsavdrag eller ska återföra skogsavdrag vid avyttring (det är ingen skyldighet, även om de flesta troligtvis inkommer med blanketten). Om utrymmet ska kunna hållas aktu- ellt måste det krävas av näringsidkaren att denna rapporterar in förändringar som påverkar avdragsutrymmet i deklarationen som förändringen ägt rum. Det innebär en ökad rapporterings- skyldighet för den enskilde. Den något ökade bördan för de enskilda får anses rimlig med beaktande av de fördelar som uppnås genom att få ett aktuellt kvarvarande avdragsutrymme fastställt. underrättelseskyldighet samt fastställelse av belopp Liksom i fråga om sparade räntefördelningsbelopp som ska fastställas används i lagtexten begreppet beräknas. Innebörden är emellertid att ska fastställa det kvarvarande utrymmet. Förslaget tas in i en ny paragraf, 21 kap. 9 a § IL. 8.3.3Möjlighet att påföra skattetillägg Förslag: En ny regel om skattetillägg införs för de fall en oriktig uppgift har lämnats om ett sparat räntefördelningsbelopp eller skogsavdragsutrymme som ska fastställas. Skattetillägget bestäms till av det belopp som felaktigt skulle ha tillgodoräknats den som lämnat uppgiften. Förslaget att sparade räntefördelningsbelopp och sparade skogs- avdragsutrymmen ska fastställas är en ny företeelse inom skatte- förfarandet. finns visserligen olika exempel på att belopp bestäms utan att sedan faktiskt påverka beskattningen det aktuella året, t.ex. kapitalvinstunderlaget efter försäljning av bostäder när uppskov begärs och inkomst av näringsverksamhet som hänförs till periodiseringsfond. Om oriktig uppgift lämnas i dessa fall kan skattetillägg ändå tas ut i enlighet med 49 kap. 19 § SFL. Inne- börden av denna bestämmelse är att yrkanden som rör en annan fråga än den som ligger till grund för skattetillägget inte ska påverka underlaget för skattetillägg och det gäller oavsett om yrkandet påverkar skatten det innevarande året eller ett annat år.3 Bestäm- melsen torde inte kunna tillämpas när oriktig uppgift lämnats som skulle ha medfört att ett sparat utrymme eller belopp blivit för stort. Anledningen till det är att det i dessa fall inte är ett yrkande av näringsidkaren som leder till att det inte blir en beskattnings- konsekvens det aktuella året. Ett annat exempel på belopp som bestäms utan att påverka beskattningen det aktuella året är underskotten som fastställs som de uppkommer. Det fastställda underskottet är, på samma sätt som fastställelse av sparade utrymmen eller belopp, att likna vid en överenskommelse om en nedsättning av skatten på framtida inkomster. Skattetilläggsregeln i 49 kap. 14 § SFL är 2010/11:165 s. 952. underrättelseskyldighet samt fastställelse av belopp emellertid utformad för att endast omfatta underskott och skulle inte kunna tillämpas på sparade utrymmen eller belopp. Mot bakgrund av att nuvarande regler om skattetillägg inte skulle omfatta oriktiga uppgifter om sparade utrymmen eller belopp föreslår utredningen att det införs en ny skattetilläggsregel. På samma sätt som det inte kan förutsägas hur mycket lägre skatten skulle ha kommit att bli som en följd av ett felaktigt fast- ställt underskott går det inte att i förväg känna till det lägre skatte- belopp som skulle ha blivit resultatet av ett för högt fastställt sparat utrymme eller belopp. Därför anser utredningen att en skattetilläggs- regel bör utgå från det belopp som skulle ha blivit felaktigt fastställt om den oriktiga uppgiften hade godtagits. Det framstår som rimligt att skattetillägget bestäms till av det belopp som fel- aktigt skulle ha tillgodoräknats den som lämnat uppgiften. Skatte- tillägg ska också kunna påföras om näringsidkaren underlåter att deklarera en sådan förändring som innebär att det sparade utrym- met ska minskas. kommer att ha möjlighet att ändra ett fastställt sparat utrymme inom ramen för reglerna om omprövning och efterbeskattning och de tidsfrister som då gäller. Sparat utrymme eller belopp kommer även att kunna bli föremål för process i domstol enligt de vanliga reglerna i SFL. Det finns nackdelar med att införa regler som kan innebära processer om belopp som inte har någon betydelse för skatten det aktuella beskattningsåret. Utredningen anser emellertid att fördelarna för näringsidkarna, när det gäller sparat räntefördelningsbelopp och skogsavdragsutrymme, överväger nackdelarna. Slutligen diskuteras något om vad som ska anses utgöra saken när ett belopp ska fastställas. Här följer ett exempel på ett händelse- förlopp vad gäller räntefördelning: underrättelseskyldighet samt fastställelse av belopp SOU 2014:68 Frågan är vad som utgör saken som ska prövas av år 5, om det är det totala beloppet om eller det tillkom- mande beloppet om . Tanken är att den enskilde ska kunna förlita sig på ett belopp som är fastställt och att det därmed endast ska kunna ändras inom ramen för reglerna om omprövning och efterbeskattning och de tidsfrister som då gäller. År 5 i exemplet blir det därför det tillkommande beloppet om som utgör saken som ska prövas. Det belopp om som beslutades år 2 kan endast ändras på yrkande av den enskilde eller på initiativ av antingen enligt reglerna om efterbeskattning eller om ändringen är till fördel för den enskilde. När gjort bedömningen att det nya sparade beloppet kan godtas ska det beslutas och adderas till det tidigare fastställda beloppet. Om näringsidkaren inte deklarerar en förändring som ska påverka det sparade räntefördelningsbeloppet, t.ex. i och med ett arvsskifte, kommer det att innebära att förändringen inte ger utslag i det fast- ställda belopp som och den enskilde har att utgå från när räntefördelning sedermera yrkas. Om detta skulle uppdagas t.ex. efter att förändringen ägde rum kommer det att inne- bära att den inte kan ligga till grund för en ändring av det sparade beloppet. Åtminstone inte på yrkande av den skattskyldige eller, om det skulle innebära en förändring till nackdel för den enskilde, enligt efterbeskattningsreglerna.