sou · H2B386 · 2014-12-19 00:00:00 — vittnen när dessa i realiteten är misstänkta för en brottslig handling och den formella ställningen som vittne är oväsentlig15. I ärendet Panovits mot Cypern16 fann att det var fråga om en överträdelse av artikel 6 när uttalanden av en miss- tänkt som gjorts utan en advokat närvarande använts för att nå en fällande dom, trots att det fanns annan bevisning att tillgå. Dom- stolen fann att om den sökande inte ges tillgång till rättsligt bistånd under förhören så utgör detta en inskränkning av rätten till försvar, med undantag för de fall där det föreligger tvingande skäl som inte utgör ett hinder för en rättvis rättegång.17 Även om rättshjälp inte garanteras i konventionen så kan vägran att bevilja rättshjälp i vissa fall göra en domstolsprövning omöjlig eller medföra att ett mål inte kan överklagas till högre domstol. Det kan gälla om frågorna i ett mål är alltför komplicerade för att det ska vara möjligt i praktiken att föra talan på egen hand. I målet Airey mot , som gällde en prövning av rätten till domstolsprövning enligt artikel 6.1, konstaterade att det innebar en förvägran av rätten till sådan prövning när en kvinna, som önskade en laglig separation från sin man, inte hade råd att själv bekosta en rättegång och inte heller kunde få rättshjälp för detta ändamål. Enligt , målet Granos Organicos Nacionales S.A. mot , får staterna emellertid anses ha stor möjlighet att ut- forma sina rättshjälpssystem. Det kan exempelvis inte krävas att även juridiska personer ska komma i fråga för rättshjälp.18 Det behöver inte strida mot konventionen att rättshjälp enligt lag är utesluten i vissa typer av mål. I målet A. mot Förenade kunga- riket hade A. visserligen enligt gällande lag saknat möjlighet att få rättshjälp i ärekränkningsmål, men han hade haft rätt till två timmars rådgivning, vilket ansågs vara tillräckligt för att avsaknaden av rätts- hjälp inte skulle anses strida mot artikel 6. Avsaknaden av rättsligt bistånd för en svarande i civilmål kan även anses utgöra en kränkning mot rätten till en rättvis rättegång. är förhållandet mellan parterna mycket ojämlikt. Så var fallet i målet Steel och mot . 15Dom av i målet Brusco mot , ansökan nr 1466/07, § 47. 16Dom av i målet Panovits mot , ansökan nr 4268/04 § 73–76. 17Dom av i målet Panovits mot , ansökan nr 4268/04 § 66. 18Danelius, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, 4 uppl., s. 181. Nationella och internationella regler aktiva inom , som stämts för förtal av för att de medverkat i en kampanj mot företaget, fick inte rättshjälp trots att det var en invecklad och mycket lång förhandling (). fann att svarandena inte hade haft juri- disk hjälp som motsvarade deras behov och att parterna haft helt olika förutsättningar att föra sin talan. Att svarandena inte fått rättshjälp innebar i detta fall att de inte fått en rättvis rättegång. Ett annat exempel på när rätten till rättvis rättegång kränkts var i målet P.C. och S. mot . Ett föräldrapar hade fått föra sin talan utan biträde i ett komplicerat mål om tvångs- omhändertagande av deras barn. I målet mot prövade en fråga om rättshjälp som gällde byte av biträde. hade beviljats rättshjälp i mål om skadeståndstalan mot en advokat. Tre advokater hade avsagt sig uppdraget på grund av jäv. fick därefter besked om att hans rättshjälp hade förfallit. fann att bedömts vara i behov av advokathjälp och att han borde ha fått en fjärde advokat förordnad. I flera avgöranden från har konventionsstater ansetts bryta mot artikel 6.3 b) och/eller artikel 6.3 c) när det varit fråga om komplicerade rättstvister eller den åtalade riskerade fängelse- straff, särskilt längre sådana, eller andra allvarliga påföljder och den anklagade inte fått en offentlig försvarare förordnad. I målet Granger mot vägrades en man rätts- hjälp vid behandlingen av sitt överklagande av domen och biträddes därför inte av advokat i överinstansen. Granger hade dömts för brott till fängelse. Till bedömning i målet förelåg en besvärlig rättsfråga, som Granger inte effektivt kunde bemöta. Europadom- stolen fann att Granger borde ha försetts med juridiskt biträde och att det förelåg brott mot artikel 6.3. c). I målet Benham mot som gällde Benhams skyldighet att betala viss kommunalskatt hade Benham av en dom- stol dömts till fängelse om han inte betalade det han var skyldig. Domen grundades på att Benham av oaktsamhet underlåtit att betala skatten. En högre domstol fann senare att Benham inte hade hand- lat oaktsamt, men han hade då redan suttit i fängelse, och han saknade möjlighet att få skadestånd för detta frihetsberövande. fann att det i princip ska finnas en rätt till juri- diskt biträde i fall då frihetsberövande kan komma i fråga som Nationella och internationella regler I fallet hade dessutom de rättsfrågor som skulle prövas varit relativt svåra. Med hänsyn till dessa omständigheter hade Benham haft rätt till en offentlig försvarare. I målet Berliński mot , där bröderna misstänktes för att ha utövat våld mot polismän, fick de inget juridiskt biträde under tid då det hölls förhör med dem och de underkastades läkar- undersökningar. Detta stred enligt mot artikel 6.1 i förening med artikel 6.3 c). I ett mål om skattetillägg, målet Barsom och Varli mot , ansågs rättvisans intresse inte ha krävt juridiskt biträde bekostat av det allmänna. En misstänkts begäran om entledigande eller byte av offentlig försvarare kan inte enligt RB bifallas utan att det finns giltigt skäl för detta. Av avgörande i fallet Lagerblom mot Sverige19 framgår att en domstol visserligen kan behöva ingripa om det blir tydligt att ett offentligt försvar inte ger ett i huvudsak effek- tivt försvar, men att domstolen i övrigt av hänsyn till kostnader och olägenheter kan vara restriktiv när det gäller tillåtande av att en offentlig försvarare som kanske valts av staten och hunnit utföra vissa aktiviteter ersätts av någon som valts av den misstänkte. Rätten till en rättvis rättegång garanteras även i artikel 47 i Euro- peiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna (EU- stadgan). I artikelns tredje stycke anges att rättshjälp ska ges till personer som inte har tillräckliga medel, om denna hjälp är nöd- vändig för att ge dem en effektiv möjlighet att få sin sak prövad inför domstol. I artikel 48 garanteras rätten till försvar och denna rätt har samma innehåll och räckvidd som den rätt som garanteras i artikel 6.3 i . 19 Se SvJT 2003 s. 589. Nationella och internationella regler 4.5Direktiv om rätt till tillgång till försvarare i straffrättsliga förfaranden m.m. antogs direktivet om rätt till tillgång till för- svarare i straffrättsliga förfaranden m.m. (2013/48/EU). Direktivet är ett led i utvecklingen av stärkta processuella rättigheter i straff- rättsliga förfaranden som överenskommits mellan EU:s medlems- stater. Direktivet behandlar rätten för misstänkta och tilltalade att få tillgång till försvarare. Direktivet behandlar även förfaranden enligt en europeisk arresteringsorder. Den eftersökte ska ha rätt till till- gång till försvarare i den utfärdande och i den verkställande staten. Försvararen i den utfärdande staten ska dock endast bistå för- svararen i den verkställande staten. Direktivet innehåller även rättig- heter för frihetsberövade personer, dels rätten att få en tredje per- son underrättad om frihetsberövandet, dels rätten att kommunicera med en tredje person, såsom en anhörig. Rätten till tillgång till försvarare bygger på principen att alla misstänkta och tilltalade i brottmål ska ha tillgång till en försvarare så snabbt som möjligt och på ett sätt som gör det möjligt att effektivt ta tillvara sitt försvar. I direktivet fastställs även innebörden av rätten till tillgång till för- svarare och de åtgärder som en försvarare ska ha rätt att vidta för att säkerställa ett effektivt försvar, bl.a. rätt att närvara vid alla eventuella förhör och förhandlingar. Det finns begränsade möjlig- heter att göra undantag från dessa bestämmelser. Ett undantag får inte utgöra ett hinder för en rättvis rättegång och får medges endast om det är nödvändigt och det finns tillräckliga rättssäkerhetsgaran- tier. Direktivets bestämmelser får enligt svensk rätt anses gälla från tidpunkten då en person underrättas om brottsmisstanken enligt 23 kap. 18 § RB. ska den misstänkte eller till- talade enligt gällande regler ha underrättats om rätten att själv an- lita biträde för sitt försvar. Direktivet ska vara genomfört i medlemsländerna . Nationella och internationella regler och rådets direktiv /29/EU av den 25 okto- ber 2012 om fastställande av miniminormer för brottsoffers rättig- heter och för stöd till och skydd av dem samt om ersättande av rådets rambeslut /220/RIF (Brottsofferdirektivet) antogs av parlamentet och rådet . Direktivet ersatte rambeslut. Direktivet trädde i kraft och ska vara genomfört i medlemsstaterna . Direktivet syftar till att säkerställa att brottsoffer får lämplig information, lämpligt stöd och skydd samt kan medverka i straff- rättsliga förfaranden. Bestämmelserna i direktivet är utformade som en rättighetskatalog som medlemsstaterna ska säkerställa att brottsoffren har tillgång till. Direktivet reglerar bl.a. rätten till rätts- hjälp och rätten till kostnadsersättning. Direktivet förutsätter att ersättningen till biträdet finansieras genom allmänna medel. En departementspromemoria (Ds 2014:14) har utarbetats för att ta ställning till hur brottsofferdirektivet ska genomföras i svensk rätt. Promemorian har remissbehandlats. 4.7Ett paket med processuella rättigheter Kommissionen lade fram ett paket med processuella rättigheter för att ytterligare stärka rättssäkerhets- garantierna för enskilda i straffrättsliga förfaranden. Paketet består av tre direktiv och två rekommendationer. Syftet är att stärka dels misstänktas eller tilltalades rätt till rättshjälp, dels rättssäkerhetsgarantier under straffrättsliga förfaranden för miss- tänkta eller tilltalade som är barn eller särskilt utsatta på grund av ålder eller funktionsnedsättning. Paketet innehåller också vissa aspekter av oskuldspresumtionen och rätten att närvara vid en dom- stolsförhandling. Kommissionens förslag ligger i linje med Europeiska rådets in- bjudan till kommissionen i Stockholmsprogrammet att lägga fram en färdplan för att stärka processuella rättigheter för misstänkta eller tilltalade i straffrättsliga förfaranden samt att även undersöka andra frågor, t.ex. oskuldspresumtionen, på området. Nationella och internationella regler Det övergripande syftet med förslagen är enligt kommissionen att garantera alla medborgare en rättvis rättegång, oavsett var de befinner sig i EU. Därutöver syftar förslagen till att bidra till att öka det ömsesidiga förtroendet för medlemsstaternas rättssystem och därmed säkra ett välfungerande europeiskt samarbete. Samtliga förslag till direktiv förhandlas . lade kommissionen fram ett förslag till en förord- ning med ändring i insolvensförordningen. Förordningen kan i viss mån komma att påverka ersättningsbestämmelserna till konkurs- förvaltare. Förslaget innebär att insolvensförordningens tillämpningsområde utökas genom att definitionen av begreppet insolvensförfarande breddas. En följd av detta blir bl.a. att svenska skuldsanerings- förfaranden kommer att omfattas av insolvensförordningen. För- slaget innehåller också förtydliganden när det gäller behörighets- reglerna i insolvensförordningen, bl.a. genom kodifiering av praxis från . Vidare innehåller förslaget bestämmelser i syfte att förbättra och förtydliga reglerna om samordning mellan huvud- och sekundärförfaranden, öka kraven på att offentliggöra informa- tion om insolvensförfaranden och förbättra samordningen mellan insolvensförfaranden för företag inom samma koncern. Såväl Europa- parlamentets förstaläsningsståndpunkt som den allmänna inriktning som ministerrådet enats om innehåller förslag om en särskild reg- lering om koordinerade förfaranden för koncerner. En sådan reg- lering är tänkt att innebära bl.a. att en koordinator utses för att samordna olika insolvensförfaranden som avser bolag i samma kon- cern. Koordinatorn ska bl.a. kunna lägga fram en räddningsplan för koncernen. Koordinatorn ska enligt den reglering som förhandlats fram i ministerrådet ha rätt till ersättning enligt en särskild kost- nadsbestämmelse i förordningen. Förhandlingar mellan rådet och inleddes . Nationella och internationella regler De rättigheter som räknas upp i artikel 6 i har sin motsvarighet i artikel 14.1 i den Internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter och i artikel 10 i allmänna förklaring om de mänskliga rättigheterna. I artikel 10 anges att var och en är på samma villkor berättigad till en rättvis och offentlig förhandling vid en oberoende och opartisk domstol vid prövningen av hans eller hennes rättigheter och skyldig- heter och av varje anklagelse om brott mot honom eller henne. Även inom har utarbetats regler kring rätten till försvarare. I ingressen till ministerkommitténs rekommendation, Rec(2006)2, till medlemsstaterna avseende de europeiska fängelse- reglerna anges bl.a. att ministerkommittén beaktar den Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grund- läggande friheterna och rättspraxis från Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna. I artikel 23 i rekommendationen, vilken artikel behandlar juridisk rådgivning, anges att alla intagna har rätt till juridisk rådgivning och att fängelsemyndigheterna ska erbjuda dem rimliga förutsättningar att få tillgång till sådan rådgivning (23.1). Vidare anges att de intagna har rätt att konsultera en juridisk rådgivare, som de själva väljer och bekostar, i alla juridiska frågor (23.2), att myndigheterna, om det finns ett allmänt rättshjälpssystem, ska uppmärksamma alla intagna på detta (23.3), att konsultationer och andra kontakter, inklusive korrespondens i juridiska frågor, mellan intagna och deras juridiska rådgivare ska vara konfidentiella (23.4), att behörig rättslig myndighet under extraordinära omständigheter kan besluta om inskränkningar i konfidentiella fall för att förhindra allvarlig brottslighet eller allvarliga hot mot ordningen och säker- heten i fängelset (23.5), och att de intagna ska ha tillgång till, eller tillåtas inneha, handlingar som berör deras rättsliga processer (23.6). I vårt uppdrag ingår att undersöka relevanta delar av ersättnings- systemet för rättsliga biträden i några jämförbara länder. I det följande lämnas en kortfattad redogörelse för lagstiftning inom ersättningssystemets område i ett antal länder. För undersök- ningen har valts ut våra nordiska grannländer , och . I övrigt har , , och valts ut. Vi har också särskilt inhämtat uppgifter om hur olika rätts- system hanterar konkurskostnader som ett konkursbo ådragit sig när det saknas tillgångar i konkursboet. En översiktlig redogörelse för detta system i olika länder lämnas. Redogörelsen lämnas separat från redogörelsen för det övriga ersättningssystemet. Även för denna undersökning har våra nordiska grannländer , och valts ut. I övrigt har valts , , , och . Den utländska översikten avser rättsläget . 5.2Ersättningssystem för rättsliga biträden I lämnas tre olika typer av rättshjälp. Rättshjälp kan läm- nas en tilltalad i form av försvarare i brottmål. Ett brottsoffer kan få rättshjälp i form av juridiskt biträde. Vidare lämnas rättshjälp i äktenskapsmål, vårdnadmål och vid vissa mål rörande överförande av barn. Rättshjälp i form av försvarare lämnas en tilltalad om staten väcker åtal för brott. Den tilltalade kan fritt välja försvarare. Om den tilltalade fälls för brottet ska han eller hon till staten återbetala statens kostnader för försvararen. Om den tilltalade frikänns står staten för kostnaderna för försva- rare. Juridiskt biträde till brottsoffer lämnas normalt sett endast vid begäran om sådant biträde. Vid vissa typer av brott är juridiskt bi- träde till brottsoffer obligatoriskt. Biträdet, oftast en advokat, bi- träder brottsoffret i såväl juridiska som praktiska frågor. I biträdets uppgift ingår även att bistå vid eventuella framställningar om skadeståndsanspråk på grund av brottet. Äktenskapsmål, vårdnadmål och mål om överförande av barn handhas inledningsvis av olika regionala myndigheter. Om en part inte är nöjd med myndighetens beslut kan beslutet överklagas till domstol. I dessa fall kan domstolen förordna ett juridiskt biträde till parterna. När ärendet är avslutat ska biträdet ge in en kostnadsräkning till domstolen av vilken bl.a. ska framgå den tid biträdet lagt ner på ärendet. Domstolen ska sedan göra en bedömning av om den an- givna tiden framstår som rimlig. Därefter beslutar domstolen, på grundval av vissa fasta priser, om arvodet. Priserna är samma över hela landet och regleras regelbundet. De tre olika kategorierna av rättshjälp ersätts sinsemellan enligt differentierade prisnivåer. Inom varje kategori finns också specificerat olika saktaxor, dvs. med hur mycket olika åtgärder ersätts. En försvarare i brottmål ersätts t.ex. med men ett fängelsebesök av normal varaktig- het ersätts med ett fast pris om . I finns två olika system för rättshjälp. Ett system finns i rättshjälpslagen (5.42002/287) som anger att den som behöver sakkunnig hjälp i en rättslig angelägenhet och som på grund av sin ekonomiska ställning inte själv kan betala ut- gifterna för att sköta saken kan beviljas rättshjälp med statlig finan- siering. Rättshjälpen lämnas av ett offentligt rättsbiträde. Det andra systemet finns i 2 kap. lagen om rättegång i brottmål (/689). Där anges under vilka förutsättningar den som är misstänkt för brott kan få försvarare och när ett rättegångsbiträde kan förordnas för att bistå målsäganden. Ersättning till de olika rättegångsbiträdena betalas, enligt båda systemen, med statlig finansiering och enligt samma grund. Bestäm- melser om ersättningen finns i rättshjälpslagen och lagen om rätte- gång i brottmål. Enligt rättshjälpslagen fastställs, för ett privat biträde, ett skäligt arvode för de behövliga åtgärderna enligt tidsåtgång och för tids- spillan med anledning av nödvändiga resor samt ersättning för kostnader. Arvodet och kostnadsersättningen betalas av statens medel minskade med en självriskandel. Biträdet ska normalt lägga fram en detaljerad utredning om de åtgärder han eller hon har vid- tagit i saken och om sina kostnader. I ett ärende som behandlas i domstol bestämmer den domstol som behandlar huvudsaken det arvode och den ersättning som av statens medel ska betalas till bl.a. ett privat biträde. Arvodet och ersättningen till ett biträde bestäms av domstolen när biträdets uppdrag vid domstolen upphör. Beslutet om arvodet och ersättningen ges separat från avgörandet i huvud- saken, men i samband med eller som avgörandet. Tings- rätten, förvaltningsdomstolen och försäkringsdomstolen är behöriga också i en sammansättning med en lagfaren domare när de beslutar om arvode och ersättning. I lagen om rättegång i brottmål anges att arvode och ersättning till försvarare och målsägandebiträden betalas av statens medel, med iakttagande i tillämpliga delar av det som anges i rättshjälpslagen. En person för vilken det har förordnats en försvarare eller en måls- ägande som har fått ett rättegångsbiträde är befriad från skyldig- heten att betala en självriskandel. Genom förordning av statsrådet föreskrivs närmare om de åt- gärder för vilka arvode betalas, storleken av timarvodet, minimi- arvodet för ett enskilt ärende, de kostnader som ersätts samt de skäl i anslutning till ärendet och biträdet enligt vilka arvodet kan höjas eller sänkas. Förordningen gäller för såväl biträden som förordnats enligt rättshjälpslagen som när biträden förordnats enligt lagen om rättegången i brottmål. Arvoden till biträden betalas som huvudregel utifrån den tid bi- trädena använt för skötseln av uppdraget. Timarvodets belopp är . För behandling vid sammanträde och för biträdande vid förundersökning betalas dock alltid arvode för . Arvode för förberedelser betalas utifrån den tidsanvändning som kan anses vara godtagbar med hänsyn till ärendets art och omfatt- ning samt vidtagna åtgärder. I brottmål som till sin natur och om- fattning är normala betalas dock inte utan särskilda skäl arvode för förberedelser än . Till biträdet kan, på begäran av biträdet, i stället för det arvode som betalas utifrån den tid som använts för skötseln av ett uppdrag betalas ett minimiarvode. I brottmål som behandlas vid muntlig förhandling i tingsrätten är minimiarvodet och, om för- handlingen vid sammanträde har tagit än , . I tvistemål eller ansökningsärenden som behandlas vid muntlig förhandling i tingsrätten är minimiarvodet och, om förhandlingen vid sammanträde har tagit än , . Bestämmelser om minimiarvode finns även för högre rätts behandling av ärendet. Minimiarvodet omfattar alla åtgärder som vidtagits i ärendet. I minimiarvodet ingår dock inte ersättning för restid. I vissa fall kan biträdets arvode höjas med högst , t.ex. kan så ske om uppdraget av orsaker som är oberoende av biträdet måste utföras på ett främmande språk, under exceptionella förhåll- anden eller som är mycket brådskande. Under vissa förutsättningar kan ett biträdes arvode också sänkas, så är fallet t.ex. om biträdet inte har avlagt juris kandidatexamen eller motsvarande examen. I ges rättshjälp i form av försvarare i brottmål, i form av biståndsadvokater och som fri rättshjälp i vissa fall i civilmål. I finns en rätt till försvarare på det offentligas bekostnad. Det offentliga står normalt kostnader när det gäller allvarligare brott. Mindre allvarliga brott står den enskilde kostnaden för. Fri rättshjälp, i form av biståndsadvokater, ges också till den som söker ersättning för felaktigt åtal och i fall där brottsoffer söker ersättning av gärningspersonen. Det ges också bistånd till den som varit utsatt för sexualförbrytelser, människosmuggling och i vissa fall rörande tvångsäktenskap. Fri rättshjälp ges i form av fri rådgivning och fri sakbehandling av privatpraktiserande advokat eller av offentligt advokatkontor. Som huvudregel ska ansökan om fri rättshjälp göras innan bistånd ges. Fri rättshjälp kan emellertid ges också efter att saken eller problemet det söks fri rättshjälp för är färdigbehandlat. Endast de som av ekonomiska skäl inte själva kan betala för rättslig hjälp kan komma i fråga för fri rättshjälp. Fri rättshjälp beviljas endast för saker som har stor betydelse för den enskilde. T.ex. kan fri rättshjälp beviljas för frågor om vårdnad om barn och vid frågor om ersättning för arbetsskada. Det är bara nödvändiga utgifter som kan bekostas med fri rätts- hjälp. Det måste alltså vara nödvändigt med juridiskt bistånd för att erhålla få fri rättshjälp. Detta innebär att bistånd som kan täckas av andra ordningar och advokatutgifter som kan bli täckta på annat sätt inte anses som nödvändiga. På områden där det finns etable- rade offentliga för att ta till vara all- mänhetens behov av bistånd, förutsätts det att dessa nyttjas innan eventuell rättshjälp söks. För att få fri rättshjälp får den sökande inte ha en årlig brutto- intäkt som överstiger 246 eller en nettoförmögenhet överstigande 100 . Vissa specialregler finns när sökanden är sammanboende med annan. Den som erhåller fri rättshjälp ska som huvudregel betala en egenandel av kostnaderna för biståndet. För samtliga biträdesformer gäller att de, när det gäller tvister i domstol, arvoderas . gäller en timersätt- ning om . För juridisk rådgivning gäller en saktaxa. Inom ramen för saktaxan ersätts ett visst antal timmar beroende på vilken sak det gäller. Om ett biträde lagt ner mer än dubbelt så många timmar på en sak som omfattas av en saktaxa kan biträdet ansöka om att få det överskjutande arbetet ersatt av staten. I kan rättshjälp erhållas inom många rättsområden, t.ex. i brottmål, familjerätt, mål rörande skadestånd för personskada o.d.