sou · H2B318 · 2014-04-02 00:00:00 — Grov stöld, rån och grovt bedrägeri undan- togs därför från tillämpningsområdet för de dåvarande bestämmel- serna i strafflagen.66 Grov utpressning undantogs dock inte, och en prövning av om åtal är påkallat ur allmän synpunkt måste alltså ske i de fall grov utpressning begåtts av en närstående till målsäganden och målsäganden inte anger brottet till åtal. Det kan i samman- hanget nämnas att någon liknande begränsning inte gäller för åtal av olaga tvång. För detta brott gäller, enligt 4 kap. 11 §, att det krävs angivelse till åtal av målsäganden eller att åtalsprövning görs endast i de fall ett olaga tvång skett genom hot att åtala eller ange annan för brott eller genom att om annan lämna menligt meddelande. 6.6.4Överväganden och förslag avseende grov utpressning m.m. Förslag: Minimistraffet för grov utpressning höjs till fängelse och . Grov utpressning undantas från bestäm- melsen om åtalsbegränsning i 9 kap. 12 § . Skälen för förslaget: Vad som särskilt ska beaktas vid avgörandet av om ett utpressningsbrott är grovt är om allvarliga former av våld eller hot använts vid gärningen. Liksom för rån är det i dessa fall fråga om instrumentellt våld eller hot om våld, alltså våld eller hot om våld som används för att uppnå ett visst syfte, i utpressnings- fallen en förmögenhetsöverföring. Hot om våld torde vara vanli- gare än faktisk våldsutövning.67 Utpressningsbrottslighet kan i många fall ses som systemhotande, då brottsligheten sker som ett led i olika former av privat rättsskipning, där verkliga eller påhitt- ade skulder ligger bakom brottsligheten, eller där motivet till gär- ningen är en tvist om pengar eller någon annan meningsskiljaktig- het. Inte sällan utnyttjar gärningsmannen det allmänna skrämsel- kapital som annan våldsbrottslighet ger upphov till, t.ex. rädslan att utsättas för påtryckningar från kriminella organisationer.68 Mot 1942 :4 s. 94 f. och 121. 1986/87:86 s. 55, där departementscehefen uttalade att det får anses rimligt att målsäganden i stor utsträckning själv får ha inflytande på om något som kan betraktas som en familjeangelägenhet ska behandlas av rättsväsendet. 67Brå-rapport 2012:6 s. 10. s. 35 f. I Brås studie, som omfattar anmälningar av utpressningsbrott , förekom uttalade kopplingar till kriminella organisationer i av fallen, medan anspelningar Våra bedömningar och förslag denna bakgrund anser vi att de skäl som allmänt talar för en straff- nivåhöjning av allvarliga våldsbrott också talar för att höja det abstrakta straffvärdet för grov utpressning. När det gäller grov utpressning talar också proportionalitetsskäl för att höja minimistraffet till samma nivå som grov misshandel. När bestämmelsen ändrades genom straffmätningsreform anförde regeringen att det grova brottet är avsett att innefatta grov misshandel och grovt olaga hot, men även något mindre allvarliga former av våld eller hot. För att upprätthålla proportionaliteten mellan brottstyperna grov misshandel och grov utpressning bör även miniminivån för grov utpressning höjas till samma nivå som grov misshandel, alltså och sex månaders fängelse. Som vi anfört i de allmänna utgångspunkterna är en höjning till fängelse av minimistraffet också den höjning som kan komma ifråga för brottstyper som har fängelse som minimum, med beaktande av bl.a. att alltför stora höjningar av de abstrakta straffvärdena inte bör komma i fråga. En sådan höjning innebär också att minimistraffet fortfarande ligger under den mini- minivå som gäller för de brottstyper som bör ses som allvarligare än grov utpressning, t.ex. grovt övergrepp i rättssak eller våldtäkt. Proportionaliteten i förhållande till andra brottstyper rubbas därmed inte på ett sätt som kan uppfattas som en nedvärdering av allvaret av andra brott (jfr vad som anförts om grov misshandel, avsnitt 6.4.3). straffmätningsreform jämfördes grov utpressning även med brottstypen rån. Likheterna mellan brottstyperna anför- des som ett argument för att höja straffminimum för grov utpress- ning från sex månaders fängelse till samma nivå som minimistraffet för rån, fängelse. Med vår bedömning av brottstypen rån, där vi inte föreslår några förändringar av straffskalan, kommer i och för sig den rådande ekvivalensen mellan dessa båda brottstyper att rubbas. Som vi har anfört i våra överväganden kring rån avser rån- gärningar på en miniminivå bl.a. gärningar där våldet, hotet eller värdet på det tillgripna gränsar till att vara av mindre allvarlig art och då inte bedömas som rån. Det våld eller hot om våld som kvali- ficerar en gärning som rån behöver inte vara av den allvarliga form som krävs för att ett utpressningsbrott ska bedömas som grovt. Att miniminivån för grov utpressning föreslås ligga över minimistraffet eller metoder som särskilt förknippas med kriminella organisationer, t.ex. användandet av skjutvapen eller hänvisningar till att flera personer står bakom utpressaren, användes i av fallen. Jfr också s. 99. Våra bedömningar och förslag för rån anser vi därför vara förenligt med principerna om propor- tionalitet och ekvivalens. Bör straffmaximum höjas? Straffskalan för grov utpressning sträcker sig till maximalt fängelse, vilket är samma straffmaximum som för grov misshandel. utnyttjas straffskalan knappast över två-årsnivån.69 Om minimistraffet höjs torde straffmätningen förskjutas så att fler fall hamnar över denna nivå och även högre upp i straffskalan. Sam- tidigt finns det knappast anledning att befara att straffskalan inte skulle vara tillräcklig för att kunna täcka även de allvarligaste fallen av grov utpressning. Om grov utpressning sker tillsammans med synnerligen grov misshandel eller människorov, döms i brotts- konkurrens för de brotten. Mot denna bakgrund saknas skäl att höja maximistraffet. Åtalsbegränsningsregeln i 9 kap. 12 § gäller, som redogjorts för i föregående avsnitt, bestämmelsen om åtalsbegränsning för utpressningsbrottet oavsett svårhetsgrad. För andra brott gäller däremot att de allvarligare formerna av brotten är undantagna från åtalsbegräsningsregeln, t.ex. gäller i 9 kap. 12 § ett undantag för grovt bedrägeri. Undantaget torde vara motiverat av att allvarligare brottslighet ska kunna åtalas utan åtalsprövning även om brottet begåtts mot en närstående och denne inte vill ange brottet till åtal. Eftersom det abstrakta straffvärdet för grov utpressning överstiger det för grovt bedrägeri bör samma undantag gälla för båda brotten. Att grov utpressning inte tagits upp som ett undantag, trots att brottet även innan straffskalan ändrades får anses ha haft ett lika högt abstrakt straffvärde som grovt bedrä- geri, torde bero på ett förbiseende. Bestämmelsen i 9 kap. 12 § bör därför nu ändras. 69 Den officiella kriminalstatistiken, se tabell 430 (domslut med huvudpåföljd fängelse efter huvudbrott och fängelsetidens längd i månader) för . Merparten av fängelsedomarna med grov utpressning som huvudbrott avsåg fängelsestraff med en längd mellan ett och fängelse (15 stycken av 21). Fyra fängelsedomar hade strafflängder om mer än två men mindre än fängelse, och det fanns inga domar som avsåg högre fängelsestraff än så. fanns det 8 domar i intervallet ett till , och tre stycken i intervallet över två men under fyra års fängelse, och inte heller detta år fanns någon dom med ett längre fäng- elsestraff än så. Statistiken för såg ungefär likadan ut; inte heller detta år fanns någon fängelsedom med ett straff längre än , och 15 av 65 domar i intervallet mellan två och fängelse. Våra bedömningar och förslag I 4 kap. 4 § finns bestämmelsen om straff för den som tvingar en annan person att göra, tåla eller underlåta något; olaga tvång. För straffbarhet förutsätts att tvånget sker genom våld (gen- om misshandel eller på annat vis med våld) eller genom vissa slag av hot (hot om brottslig gärning, hot att åtala eller ange någon annan för brott, hot att om någon annan lämna ett menligt meddelande). När det gäller hot om att åtala eller annars ange en annan person för brott och hot eller lämna ett menligt meddelande om en annan person förutsätts det för straffansvar att tvånget är otillbörligt. Den brottsliga handlingen utgörs primärt av att gärningsmannen med våld tvingar en annan person att göra, tåla eller underlåta något. Med våld avses i denna bestämmelse även lindrigare former av vålds- användning än vad som menas med våld å person i rånbestäm- melsen, dvs. misshandel eller annat fysiskt betvingande. Våldet måste dock vara så kraftigt att det övervinner ett motstånd från offrets sida. Av beskrivningen av misshandel i 3 kap. 5 § fram- går att misshandel inbegriper också det fall att gärningsmannen försätter någon i vanmakt eller i ett annat sådant tillstånd.70 Gränsdragningen mellan brott av normalgraden och grovt brott Vid bedömningen av om ett olaga tvång är att betrakta som grovt brott ska enligt andra stycket särskilt beaktas om gärningen inne- fattat pinande till bekännelse eller annan tortyr. I förarbetena till straffbestämmelsen anfördes bl.a. följande om förutsättningarna för att bedöma ett olaga tvång som grovt. Orden pinande och tortyr förutsätta kroppsligt eller själsligt plågande av större intensitet eller längre varaktighet. [] Med bekännelse i ut- trycket pinande till bekännelse avses att någon vidgår ett brott eller annat som enligt allmän uppfattning och värdering utgör något orätt. Huruvida den tvungne verkligen begått den handling som bekännelsen skall avse, saknar betydelse för frågan huruvida tvånget är straffbart. [] Stadgandet om grovt olaga tvång kan vinna tillämpning även i vissa andra fall än då gärningen innefattar pinande till bekännelse eller annan tortyr. En förutsättning härför är emellertid att brottet med hänsyn till tvångsmedlets art, beskaffenheten av den handling som 70 NJA II 1962 s. 124. Våra bedömningar och förslag åsyftades med tvånget samt övriga omständigheter utgör ett så allvar- ligt övergrepp att det kan jämställas med typiska fall av tortyr.71 I rättsfallet NJA 1992 s. 26 bedömde en gärning som grovt olaga tvång. Två gärningsmän hade trängt sig in i måls- ägandens hem, knuffat henne och hotat henne med ett skarpladdat vapen vilket ledde till att hon överlämnade sina bilnycklar till dem. Eftersom männen inte hade uppsåt att tillägna sig nycklarna eller bilen var gärningen inte ett rån. Det olaga tvånget ansågs med hän- syn till omständigheterna ha varit ett så allvarligt övergrepp mot målsäganden att brottet var grovt. I ett hovrättsavgörande, RH 1982:10, bedömdes en gärning som grovt olaga tvång i förening med mindre grovt människorov. Två män bemäktigade sig målsäganden och höll honom frihetsberövad, dock , för att få ett erkännande av att han hade en skuld till den ene av gärningsmännen och betalning av skulden. Under frihetsberövandet förekom knytnävsslag och hot med kniv. Målsäganden betalade till slut en del av den påstådda skulden och fördes hem till sin bostad. Gärningen att tvinga offret att betala kunde inte betraktas som rån, eftersom gärningsmännen inte hade uppsåt att orsaka förmögenhetsskada, då de ansåg att det fanns ett riktigt skuldförhållande. Gärningen bedömdes i stället som olaga tvång. Gärningen bedömdes som grovt brott med hän- syn till den psykiska press, särskilt genom knivhotet, som offret utsattes för under frihetsberövandet. I ett annat hovrättsavgörande, RH 1990:75, bedömde hovrätten inte ett olaga tvång som grovt brott. Bakgrunden till gärningen var snarlik den i det tidigare hov- rättsavgörandet, nämligen ekonomiska mellanhavanden mellan gär- ningsmannen och målsäganden. Gärningsmannen ansåg sig berätti- gad att få återbetalad en handpenning om som han hade överlämnat för ett hus som vid gärningstill- fället ännu inte levererats. Målsäganden bortfördes i bil till ett skogs- parti där han utsattes för misshandel och hotelser. Enligt hov- rättens domskäl avsåg det olaga tvånget närmast att målsäganden tvingades ringa några telefonsamtal. Möjligen var det därför som rubriceringen stannade vid olaga tvång av normalgraden.72 71NJA II 1962 s. 126. 72Hovrätten nämnde inte i domskälen det förhållande som framgår av referatets rubrik och tingsrättens domskäl, nämligen att målsäganden också tvingades klä av sig naken. Våra bedömningar och förslag Om en person utsätts för en våldshandling som är att betrakta som grov misshandel och genom detta tvingas till något, bör det ofta bli aktuellt att döma för både grovt olaga tvång och grov misshandel.73 Om en gärning är att bedöma som en kvalificerad form av olaga tvång, t.ex. utpressning eller övergrepp i rättssak, döms i stället för Straffskalan för det grova brottet är fängelse, lägst och högst . Straffskalan för normalgraden av brottet är böter eller fängelse i högst . Dessa straffskalor har varit oförändrade sedan infördes. Av NJA 1992 s. 26 går inte att utläsa vilket straffvärde ansåg gärningen ha, eftersom gärningsmännen dömdes för flera andra allvarliga brott. I RH 1982:10 dömdes gärningsman- nen även för människorov, som betraktades som mindre grovt, till fängelse. I bilaga 3 finns exempel på orefererade hovrättsavgöranden som alla avser liknande situationer som den som bedömdes i NJA 1992 s. 26, nämligen tillgrepp av bilar under rånliknande förhållanden (under hot med vapen/vapenattrapp eller efter intrång i bostad). Straffvärdena i de orefererade rättsfallen har troligen bedömts ligga runt fängelse. 73NJA II 1962 s. 126. 74Asp/Ulväng, Kriminalrättens grunder, s. 524, se också , en kommentar på internet, kommentaren till 4 kap. 4 § . Våra bedömningar och förslag 6.7.3Överväganden och förslag avseende grovt olaga tvång Förslag: Minimistraffet för grovt olaga tvång höjs till nio måna- ders fängelse. Skälen för förslaget: Grovt olaga tvång innefattar gärningar som innebär instrumentellt våld eller hot om våld, dvs. våld eller hot som utövas i ett visst syfte. Utpressning är en kvalificerad form av olaga tvång, eftersom den gärningen syftar till att förmå offret till en förmögenhetsöverföring, medan olaga tvång omfattar allt slags handlande eller underlåtenhet som offret tvingas till. Själva våldet eller hotet kan dock vara lika allvarligt som i en rån- eller utpress- ningssituation, vilket bl.a. framgår av ovan redovisade rättsfall. Att gärningsmannen t.ex. saknar tillägnelseuppsåt, vilket kan vara avgö- rande för gränsdragningen mellan rån och grovt olaga tvång, torde sakna betydelse för offrets känsla av utsatthet och rädsla i en situa- tion som den i det redovisade NJA-fallet (målsäganden hotades med ett skarpladdat vapen i sitt hem för att förmås att överlämna sina bilnycklar till gärningsmännen, som dock inte hade uppsåt att tillägna sig nycklarna eller bilen). Liksom grov utpressning torde grovt olaga tvång i många fall kunna anses som systemhotande när våld eller hot om våld används som medel för ett slags privat rätts- skipning. Brottets allvar och de allmänna skälen för en höjd straff- nivå för allvarliga våldsbrott anser vi motiverar att straffskalan för grovt olaga tvång höjs. Även förhållandet mellan grovt olaga tvång och grov utpress- ning, där grov utpressning utgör en kvalificerad form av grovt olaga tvång, talar för att grovt olaga tvång får ett högre abstrakt straff- värde om detta höjs för grov utpressning. Våra allmänna utgångspunkter överförda på grovt olaga tvång innebär att det är straffminimum som i första hand bör höjas för att åstadkomma en skärpning av straffnivån, men att höjningen inte bör vara mer än hälften av det nuvarande minimistraffet. Straff- minimum bör därför fastställas till nio månaders fängelse. Genom en sådan höjning förblir också förhållandet mellan brottstyperna grovt olaga tvång och grov utpressning i princip detsamma som . Förhållandet till rån kommer med våra förslag, där straffmini- mum för rån ska ligga kvar fängelse, att förskjutas något, men framgår fortfarande att rån typiskt sett anses vara en allvarligare gärning. Våra bedömningar och förslag Bör straffmaximum höjas? Straffskalan för grovt olaga tvång sträcker sig till maximalt fängelse. Denna straffskala utnyttjas endast i liten utsträckning.75 Även om straffmätningen, med ett nytt minimistraff, kommer att förskjutas uppåt i straffskalan, bör fortfarande fängelse ses som en tillräckligt hög nivå för att kunna beakta allvaret i de allra allvarligaste fallen av grovt olaga tvång. I de fall där våldet varit av mycket allvarligt slag, t.ex. misshandel som anses som synnerligen grov, finns möjlighet att döma i brottskonkurrens för brotten. Straffbestämmelsen om olaga hot i 4 kap. 5 § riktar sig mot den som lyfter vapen mot annan eller eljest hotar med brottslig gärning på ett sätt som är ägnat att hos den hotade framkalla allvar- lig fruktan för egen eller annans säkerhet till person eller egendom. Det är enligt bestämmelsen tillräckligt att hotet är ägnat att hos den hotade framkalla allvarlig rädsla för att hotet ska verkställas. I be- stämmelsen fäster man alltså framför allt avseende vid hur situa- tionen har tett sig från den hotades synpunkt och det krävs inte att det är utrett att det objektivt sett funnits anledning att befara att hotet skulle förverkligas. Andra tecken på gärningsmannens farlig- het än själva hotet kan också få betydelse för om det varit ägnat att hos den hotade framkalla allvarlig fruktan. Om det däremot för den hotade framstår som uppenbart att hotet inte är allvarligt menat kan det inte vara ägnat att framkalla allvarlig fruktan.76 När det gäller hotelse genom att lyfta vapen uttalas i förarbetena att inte bara föremål som tekniskt sett är att betrakta som vapen avses, utan också andra föremål som kan vara livsfarliga om de används som tillhyggen, t.ex. yxor och järnspett.77 75Den officiella kriminalstatistiken, se tabell 430 (domslut med huvudpåföljd fängelse efter huvudbrott och fängelsetidens längd i månader). , vilket är då det grova brottet särredovisats i statistiken, avsåg de två meddelade fängelsedomarna med grovt olaga tvång som huvudbrott påföljder om ett till två års fängelse. avsåg en av nio domar med olaga tvång (alltså inklusive grovt brott) som huvudbrott ett fängelsestraff mellan två och fängelse, vilket var det längsta fängelsestraffet för brottet detta år. hade två fängelsedomar av 20 de längsta fängelsestraffen för brottet, mellan ett och fängelse. 76NJA II 1962 s. 128. 77NJA II 1962 s. 128, jfr NJA 2011 s. 556 som i och för sig avsåg tillämpningen av lagen (1988:254) om förbud beträffande knivar och andra farliga föremål, men där även frågan om Våra bedömningar och förslag Gränsdragningen mellan hot av normalgraden och grovt olaga hot Den särskilda straffskalan för grovt olaga hot infördes i ett nytt andra stycke i 4 kap. 5 § brottsbalken.78 I fråga om tillämp- ningen av andra stycket anförde departementschefen att det för att ett olaga hot ska kunna bedömas som grovt bör krävas att brottet i betydande grad skiljer sig från normala fall av olaga hot. Faktorer som kan vara av betydelse är, förutom hotets innebörd och hur akut det framstår, om hotet riktats mot någon med en särskilt skyddslös ställning eller om det är fråga om upprepade allvarliga hot. När en psykisk påverkan leder till medicinskt påvisbar sjukdom utgör gärningen i regel misshandel. Men det kan finnas fall där gär- ningsmannen genom hot orsakat svårt psykiskt lidande utan att sjukdomsfall har inträffat. I dessa fall samt då gärningsmannen på annat sätt visat särskild hänsynslöshet eller råhet bör straffskalan för det grova brottet användas.79 I rättsfallet RH 1996:28 gjorde hovrätten bedömningen att ett olaga hot var att bedöma som grovt brott. En man var åtalad för att ha hotat en annan man med ett vapen i en privat klubblokal. Hov- rätten uttalade bl.a. följande. har hotat genom att – efter ha gjort en mantel- rörelse – hålla en pistol från dennes huvud och därvid uttala att han hade maffians uppdrag att döda tre negrer. har därefter, sedan han stoppat pistolen i jackfickan, bett att följa med ut i serveringslokalen och välja ut tre lämpliga personer, var- vid uttalat att han, om sade något på somaliska eller något annat språk som inte förstod, skulle skjuta såsom den förste. Sedan båda gått ut i köket igen, har på nytt tagit upp pistolen och på kort avstånd siktat med den mot i brösthöjd och uttalat att denne hade kvar att leva. Pistolen har i efterhand visserligen visat sig vara en attrapp. Hovrätten har emellertid kunnat konstatera att den är mycket naturtrogen och därför ger intryck av att vara en riktig pistol. var vid tillfället spritpåverkad, något som lade märke till. Hotet har således varit av mycket allvarlig natur. Det har också haft lång varaktighet; enligt tog det från det att pistolen togs fram till dess att han lyckades avväpna . Hotet har vidare ägt rum inne på en privat klubblokal där hade rätt att känna sig skyddad och där inte hade någon som helst anledning att be- finna sig. Brottet har utgjort ett allvarligt angrepp på inte- innebörden av vapen i bestämmelsen om olaga hot berördes. Innehavet i fråga gällde ett bollträ, och gärningsmannen fälldes för detta. 78SFS 1993:207, prop. 1992/93: 141. Våra bedömningar och förslag gritet, och det har framkommit att han har mardrömmar till följd av händelsen och känner obehag när han ute på stan möter okända vita män. Vid en samlad bedömning med hänsyn till det anförda finner hovrätten, i likhet med tingsrätten, att det olaga hotet bör be- dömas som grovt brott. har bedömt frågan om ett hot skulle anses som grovt brott i rättsfallet NJA 2001 s. 627. I målet hade gärnings- männen tillverkat en bombattrapp, lagt den under en parkerad bil på en garageuppfart, ringt SOS Alarm och uppgett att en bomb var utplacerad på platsen. Bilägaren och hans familj fick på så sätt kännedom om bombhotet, som föranledde en rad insatser från bl.a. polisen, innan det kunde konstateras att bomben var en attrapp (gärningsmännen var också åtalade för falskt larm). Angående det olaga hotet mot bilägaren ansåg att det, mot bakgrund av förarbetsuttalandena kring bestämmelsen, inte kunde anses vara av den kvalificerade kategori av gärningar som var att bedöma som grova. Rättsfallet NJA 2008 s. 1010 gällde bl.a. frågan om ett olaga hot var att betrakta som grovt. En man drog en kvinna i håret nedför en trappa, tog ett grepp om hennes hals, tryckte en kniv mot halsen, vilket ledde till en sårskada, och uttalade att han skulle skära halsen av henne. anförde att det som talade för att det olaga hotet skulle bedömas som grovt var att en kniv använts och att dödshot uttalats. Det som talade emot var att hotet varit kortvarigt och att gärningsmannen avslutat sitt hand- lande när målsäganden uttalat den ursäkt han ville ha. Högsta dom- stolen ansåg att gärningsmannens handlande visserligen var hänsyns- löst, men att hotet vid en helhetsbedömning inte kunde anses vara av så kvalificerat slag att det skulle bedömas som grovt. Högsta dom- stolen slog också fast att det för rubriceringen av hotet inte hade någon betydelse att gärningsmannen gjort sig skyldig till misshandel. Då olaga hot, genom uttalanden eller lyftande av vapen, begås i instrumentellt syfte, t.ex. att stjäla, åstadkomma en förmögenhets- överföring eller tvinga fram någon annan handling, döms för det brott som i så fall kan vara aktuellt, t.ex. rån, utpressning eller olaga Våra bedömningar och förslag tvång, och det olaga hotet konsumeras då av den mer kvalificerade gärningen.80 Om olaga hot förekommer i samband med en misshandels- situation kan ibland det olaga hotet anses som en s.k. medbestraffad gärning, och hotelserna kan då i stället komma att påverka bedöm- ningen av misshandelsgärningens straffvärde.81 Ett hot i samband med misshandel kan dock i sig anses som så allvarligt att miss- handelsgärningen i stället ska ses som medbestraffad.82 Eftersom ingen subsidiaritet i och för sig råder mellan brottstyperna olaga hot och misshandel, kan domstolen naturligtvis också döma för båda brottstyperna, särskilt om hot förekommit efter det att miss- handeln avslutats.83 För normalgraden av olaga hot är straffskalan böter eller fängelse i högst .