sou · H2B354 · 2014-07-15 00:00:00 — I jaktlagen finns de civilrättsliga reglerna om jakträtt och de grundläggande krav som ställs på viltvården och jakten. Kom- pletterande detaljregler finns i jaktförordningen och i Naturvårds- verkets olika föreskrifter om jakt, viltvård och vapen. I jaktlagen behandlas i olika huvudavsnitt viltvården, jakträtten, jakten, utplantering av vilt, kunskapsprov, avgifter, ansvar, bemyn- diganden och överklagande. Enligt lagen om viltvårdsområden kan två eller flera fastigheter sammanföras till ett viltvårdsområde i syfte att främja viltvården genom en samordning av jakten och åtgärder till skydd och stöd för viltet. De fastigheter som ingår i området bildar en viltvårdsområdes- förening. har att beakta EU:s förordningar och direktiv, i synner- het rådets direktiv /43/EEG av om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter (Art- och habitatdirektivet)1 och och rådets direktiv /147/EG av (konsoliderad version) om bevarande av vilda fåglar (Fågeldirektivet)2. Fågeldirektivet omfattar alla fåglar som före- kommer naturligt i , medan Art- och habitatdirektivet om- fattar de arter och livsmiljöer som anges i direktivet. EU:s förord- ningar gäller som lag i . De aktuella direktiven har främst genomförts genom ändringar i jaktförordningen. Habitatdirektivet omfattar subsidiaritetsbestämmelser som gör det möjligt att fatta beslut om förvaltningen av Natura 2000-områden och bestånd på lokal, regional och nationell nivå. I artikel 2.3 i habitat- direktivet fastställs att åtgärder som vidtas i enlighet med direktivet ska ta hänsyn till ekonomiska, sociala och kulturella behov samt till regionala särdrag. Lokalt engagemang för att utveckla förvaltningen av vilda däggdjur och fåglar är viktig. Ansvaret för att säkerställa de nationella målen för livskraftiga stammar behöver tas nationellt, men ansvaret för förvaltningen bör i allt större utsträckning ske regionalt och med lokalt inflytande. En sådan förvaltning stärker möjlig- heterna till samexistens mellan människor och vilda däggdjur och fåglar. är central sektorsmyndighet för förvaltning av vilda däggdjur och fåglar. Den regionala förvaltningen handhas av . fullgör dessutom uppdrag inom jaktens och viltvårdens område och erhåller för detta bidrag ur viltvårdsfonden, det s.k. allmänna uppdraget. 1EUT L 363, 20.12.2006, s. 368 (Celex 320061L0105) 2EUT L 20, 26.1.2010, s. 7 (Celex 32009L0147) Uppdraget att se över jaktlagstiftningen Jaktlagen är nu närmare och har ändrats ett flertal gånger. Regeringen konstaterade i prop. 2008/09:210 om en ny rovdjursförvaltning att det kan finnas ett behov av en översyn av jaktlagen. Regeringen avsåg därför att återkomma i frågan. Jakt- formerna och viltarternas utbredning och numerär har förändrats sedan jaktlagen trädde i kraft. Även synen på jakt, viltvård och djur- skydd är annorlunda . Det svenska medlemskapet i EU har inneburit att Fågeldirektivet och Art- och habitatdirektivet har genomförts i svensk rätt. När blev medlem i EU 1995 hade den nya jaktlagstiftningen varit i kraft . Det gjordes därför ingen total översyn vid införlivandet av naturvårdsdirektiven i samband med medlemskapet. Genomförandet skedde främst i jakt- förordningen med en delvis ny systematik som följd. Flera skäl talar för att dessa direktiv, som är av grundläggande betydelse för viltförvaltningen, i större omfattning än bör genomföras i själva lagen. har vidare i ett mål om ansvar för grovt jaktbrott m.m. uttalat att systematiken i jaktlagen i visst av- seende inte präglas av den tydlighet som skulle ha varit önskvärd (dom B 406-06 ). Vidare föreslår Rovdjursutred- ningen i sitt slutbetänkande Mål för rovdjurspolitiken (SOU 2012:22) att en utredning bör tillsättas för att arbeta fram ett regelverk som i språk och uppbyggnad är modernt, mer förutsägbart och enklare att tillämpa än vad som gäller . Vid Landsbygdsdepartementets beredning av vissa ärenden har också framkommit behov av en översyn av jaktlagen. Det har till departementet dessutom kommit in ett antal framställningar om ändringar i jaktlagstiftningen. Sam- mantaget finns det således ett behov av att se över lagen såväl ur systematisk synvinkel som med hänsyn till . Utredaren ska därför se över den svenska jaktlagstiftningen och utarbeta förslag till en ny jaktlag och en ny jaktförordning. Syftet är dels att få till stånd en lagstiftning med tydlig systematik och moderna bestämmelser om jakt, viltvård och djurskydd för de vilda djuren, dels att förbättra genomförandet av EU-rättsliga åtaganden. bör i större utsträckning än genomföras i själva jaktlagen. Stora förändringar har skett inom viltförvaltningen. Viltförvaltningsdelegationer har inrättats på länsstyrelsenivå genom beslut om en ny rovdjursförvaltning. Delegationernas ansvar om- fattar även övrig jakt och har inneburit förändringar i ansvaret för myndigheterna. Ansvaret för olika delar av hanteringen av jakt- administrationen har också varit föremål för prövning. Utredaren ska därför utvärdera olika myndigheters ansvar och ansvarsfördel- ning för att säkerställa en god jakt- och viltvård i enlighet med be- stämmelserna i jaktlagstiftningen. Regeringen får enligt 29 § jaktlagen meddela föreskrifter om allmän jakt, licensjakt och skyddsjakt. Tider och villkor för jakt regleras i bilagor till jaktförordningen. Regeringen handlägger ett antal ärenden med yrkanden om ändring av gällande jakttider. fanns i Svenska Jägareförbundets regi en jakttidsberedning med företrädare för jägare och naturvårdsintresserade organisationer. Be- redningen lämnade förslag till om ändrade jakt- tider. Efter ett remissförfarande lämnade verket ett sådant förslag till regeringen. För att följa de jaktbara arternas utveckling och för att effektivi- sera handläggningen av ärenden som rör jakttider ska utredaren över- väga om det bör tillskapas en beredning för jakttidsärenden hos an- svarig myndighet. Samernas rätt att jaga Fastighetsägaren har enligt 10 § jaktlagen jakträtten på den mark som hör till fastigheten. Enligt 25 § rennäringslagen har en medlem i en sameby emellertid rätt att jaga på utmark inom de delar av byns betesområde som hör till renbetesfjällen i eller lapp- markerna i och när renskötsel är tillåten där. Denna rätt att jaga gäller på både statlig och privat mark och ingår i den bruksrätt som renskötselrätten utgör. Den är underkastad de begränsningar som följer av jaktlagstiftningen. En samebymedlem har dock inte ensamrätt till jakten på dessa marker eftersom markägaren har den jakträtt som följer med äganderätten Det finns således en "dubbel" jakträtt. Det kan i sam- manhanget nämnas att Girjas sameby i stämt staten med yrkande i första hand att samebyn ska förklaras ha ensamrätt till jakt och fiske inom den del av samebyns område som ligger på statens fastighet kronoöverloppsmark 2:1 och att byn där har ensam rätt att förfoga över jakt- och fiskerätten. I andra hand yrkas fastställande av att rätten till jakt och fiske är delad mellan samebyn och staten och att byn gemensamt med staten ska ha förfoganderätt över jakt och fiske. Regeringen föreslog i prop. 2009/10:239 om älgförvaltningen att det nya älgförvaltningssystemet ska gälla även i de delar av landet där medlem i en sameby har rätt att jaga. Detta innebär för marken utanför älgskötselområdena att marken blir "dubbelregistrerad". Det innebär att älgmarken inom en sameby registreras som ett enda licensområde med en älgtilldelning för samebymedlemmarna. Inom detta större licensområde registreras dessutom särskilda licensom- råden omfattande den privata marken med en egen älgtilldelning för varje område. tillkännagav vid behandlingen av pro- positionen att det parallella nyttjandet av jaktmarken av såväl samer som andra jaktlag skapar en onödig konflikt mellan samebyar och annan ortsbefolkning. Enligt beslut ska därför regeringen göra en översyn av möjligheterna att undanröja den dubbla jakt- rätten och återkomma till med ett förslag i frågan. I över- synen bör det enligt presenteras förslag på hur man löser de situationer då kompensation krävs (bet. 2010/11:MJU6, rskr. 2010/11:49). Utredaren ska, med utgångspunkt i samernas renskötselrätt och i enlighet med tillkännagivande, göra en översyn av möjlig- heterna att undanröja den dubbla jakträtten inom vissa delar av renskötselområdet till följd av bestämmelsen i 25 § rennäringslagen om rätt för medlem i sameby att jaga på renbetesfjällen och i lapp- markerna. Utredaren ska föreslå lösningar för situationer då kom- pensation krävs. Rätt till jakt efter småvilt på kronomarken ovanför odlingsgränsen i och samt på renbetesfjällen i På sådan kronomark ovanför odlingsgränsen som står under statens omedelbara disposition och på renbetesfjällen får enligt 32 § ren- näringslagen nyttjanderätt upplåtas om upplåtelsen kan ske utan avse- värd olägenhet för renskötseln. Upplåtelse av jakt får dock endast ske om upplåtelsen är förenlig med god viltvård och kan ske utan besvärande intrång i rätten till jakt enligt 25 §. Enligt 3 § rennäringsförordningen (1993:384) i dess lydelse före skulle rätt till sådan småviltsjakt på statens mark ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen som inte bedrivs yrkes- mässigt upplåtas till den som är fast bosatt i . Upplåtelse fick dock endast ske om någon olägenhet av betydelse inte uppkom för rennäringen, något hinder inte mötte enligt bestämmelserna i 32 § rennäringslagen och jakten inte inverkade på miljön, turismen eller andra intressen. Regeringen beslutade att ändra 3 § rennärings- förordningen så att kravet på att upplåtelse endast skulle ske till den som är fast bosatt i togs bort . Ändringen i 3 § rennäringsförordningen skedde efter en grundlig analys i när det gäller bestämmelsens förenlighet med artikel 12 och 49 i EG-fördraget (nu artikel 18 och 56 i för- draget om Europeiska unionens funktionssätt). Regeringen konsta- terade att bestämmelsen inte kunde behållas. Det måste emellertid även i fortsättningen finnas möjlighet att vid behov kunna begränsa antalet jägare så att jakten inte kommer i strid med de villkor som finns i rennäringslagen, rennäringsförordningen och föreskrifter. Även bestämmelsen i 4 § jaktlagen att viltet ska vårdas i syfte att främja en med hänsyn till allmänna och enskilda intressen lämplig utveckling av viltstammarna och att jakten ska anpassas efter tillgången på vilt gör att det kan finnas behov av en sådan begräns- ning. Dessa skyddsbestämmelser är oförändrade, men genom änd- ringen i 3 § rennäringsförordningen kan tilllämpningen inte längre basera sig på jägarens bosättningsland. kommun och har i olika skrivel- ser framhållit att jakttrycket på de aktuella markerna blivit oaccep- tabelt högt genom tillströmningen av utländska jägare. De anser därför att jakttrycket bör begränsas genom att svenska jägare ges företräde till jakt före utländska (dnr L2007/3104, L2008/3061 och L2010/2297). har tillkännagett att regeringen långsiktigt bör trygga fjälljakten och i det arbetet ompröva bestämmelserna i 3 § rennärings- förordningen i syfte att återgå till regleringen som den var utformad före förändringen 2007 (bet. 2011/12:MJU13, rskr. 2011/12:172). Utredaren ska i enlighet med tillkännagivande över- väga hur jakten, inom ramen för , på renbetesfjällen i och på kronomarken ovanför odlingsgränsen i och långsiktigt kan tryggas. Det är i sammanhanget viktigt att beakta att likvärdiga villkor bör gälla mellan de nordiska länderna. I 43–45 §§ jaktlagen finns straffbestämmelser för olika överträdel- ser av jaktlagen och föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen. I jaktlagen finns också bestämmelser om försök och förbere- delse till jaktbrott, jakthäleri och förverkande. Flertalet av lagens straffbestämmelser är s.k. blankettstraffbud. har uttalat att regeringsformen inte tillåter att en myndighet fyller ut blankettstraffbud som har fängelse i straffskalan så att den gärning som straffbeläggs anges helt eller i det väsentliga i myndighetens före- skrifter (NJA 2005 s. 33). Utredaren ska därför undersöka i vilken mån jaktlagen innehåller blankettstraffbud som kan antas stå i strid med regeringsformen och lämna förslag på en lösning. (dir. 2011:31) har ett generellt uppdrag att kartlägga förekomsten av otillåtna blankettstraffbud och föreslå lösningar på problemet. Utredaren ska därför under fullgörandet av uppdraget i denna del beakta straffrättsanvändningsutredningens arbete. Högsta domstolens uttalanden i NJA 2008 s. 376 kan tolkas som att en överträdelse av varje villkor som en myndighet ställer upp i ett beslut om licensjakt eller skyddsjakt utgör ett brott mot fred- ningsbestämmelsen i 3 § lagen och därmed kan föranleda straffansvar enligt 43 § 2, oavsett hur trivialt villkoret är i sak. har påtalat att det innebär att det endast krävs oaktsamhet för att fällas till ansvar, medan övriga överträdelser som är straffbara enligt 43 och 45 §§ kräver åtminstone grov oaktsamhet. Jägareför- bundet anser att brott mot villkor för jakten i stället endast bör om- fattas av 45 § med krav på minst grov oaktsamhet och med endast böter i straffskalan (dnr L2011/493). Utredaren ska mot denna bakgrund analysera gällande rätt utifrån Högsta domstolens avgörande i NJA 2008 s. 376 och överväga om det finns skäl att ändra eller inskränka straffbestämmelserna i jakt- lagstiftningen. Jakt på allmänt vatten På allmänt vatten där fastighetsägare inte har jakträtt, liksom på sådana , klippor och skär som inte hör till något hemman, får enligt 12 § andra stycket jaktlagen jakt bedrivas endast efter till- stånd. Regeringen eller får genom beslut i det enskilda fallet eller genom föreskrifter meddela sådant tillstånd. Det finns önskemål om att det skapas en mer enhetlig hantering över landet och att förutsättningarna för att fler ska kunna få tillgång till denna jaktliga resurs klarläggs (dnr L2008/1595). Utredaren ska därför föreslå hur möjligheterna till jakt på allmänt vatten kan förenklas och handläggningen effektiviseras. Utredaren ska i denna del rådgöra med av havsvattengränser (UD 2011:01). Jakt i svensk ekonomisk zon Jaktlagen gäller enligt 1 § andra stycket i särskilt angivna fall även inom ekonomiska zon. Enligt 3 § lagen är viltet fredat och får jagas endast om det följer av jaktlagen eller av föreskrifter som meddelats med stöd av lagen. Detta gäller även inom eko- nomiska zon. För utnyttjande av naturtillgångar inom den ekono- miska zonen krävs emellertid tillstånd enligt 5 § lagen (1992:1140) om ekonomiska zon. Enligt 10 § lagen är det som huvudregel fastighetsägaren som har jakträtten. På allmänt vatten får, som framgår ovan, jakt bedrivas med särskilt tillstånd. Denna reglering innebär att fredningsbestäm- melserna gäller även inom den ekonomiska zonen, medan ingen har jakträtt utanför territorialvattengränsen. Det har påpekats att detta förhindrar jakt på den säl som förekommer där (dnr L2008/1595). Utredaren ska föreslå hur möjligheterna till jakt i svensk ekono- misk zon kan förenklas och handläggningen effektiviseras. Utredaren ska i denna del rådgöra med av havsvattengränser (UD 2011:01). Jakt efter säl kan enligt jaktlagstiftningen ske som skyddsjakt efter ansökan eller på myndighets initiativ efter beslut av Naturvårds- verket. Mot bakgrund av den starka tillväxten av främst gråsäl och vikare har framställts önskemål om en översyn av regelverket kring säljakten och att en för och gemensam förvaltnings- plan för gråsäl och vikare utarbetas. har i en skrivelse yrkat bl.a. att säl ska ingå i den regionala för- valtningen och att jakten ska få bedrivas fram till mittlinjen inom svensk ekonomisk zon (dnr L2010/2683, L2011/1245). Utredaren ska pröva möjligheterna att regionalisera sälförvalt- ningen och klargöra möjliga effekter på sälbeståndet vid en regiona- lisering. Allmän jakt efter vuxen kronhjort får endast bedrivas i . I övriga landet får vuxen kronhjort bara jagas i kronhjortsskötsel- områden som registrerats av . anser att det, med hänsyn till det växande skadeproblemet med kronhjort, bör övervägas om inte allmän jakt är en bättre förvaltningsmetod (dnr L2011/1474). Utredaren ska kartlägga omfattningen av skadeproblemet och vid behov föreslå lämpliga åtgärder. Utfodring av vilda djur Det förekommer att jakträttshavare utfodrar viltet, främst vildsvin, med stora mängder foder för att kunna hålla en stor viltstam på om- rådet med syfte att få större jaktmöjligheter. Ofta används kasserade livsmedelsprodukter som ibland kan vara direkt olämpliga för viltet. Utfodringen i sig kan vidare medföra problem även om födan inte är skadlig. Det kan då handla om brunbjörnar som använder ut- fodringsplatsen och försvarar den. Sådana björnar kan bli ett hot mot människors säkerhet. Om utfodringen sker med för mycket foder eller på olämpliga platser kan närliggande jordbruk drabbas av skador. Genom 4 § andra stycket jaktlagen, som inte är straffsanktionerad, åläggs markägare och jakträttshavare en skyldighet att sörja för att viltet får skydd och stöd. I detta kan ingå att vid behov utfodra viltet. Bestämmelsen kan emellertid inte användas för att genom föreskrifter eller på annat sätt reglera utfodring får ske, mängden foder eller vilket foder som får användas. jägarorganisationerna m.fl. har enats om riktlinjer för utfodring inom vildsvinsförvaltningen. Utfodring ska enligt överenskommel- sen bara ske med spannmål eller andra oförädlade spannmålspro- dukter och inte närmare jaktgräns, väg eller skadekänslig gröda än (dnr L2010/3741). Utredaren ska överväga om frågan om utfodring av vilt bör reg- leras genom föreskrifter. En viltvårdsområdesförening får enligt 27 § lagen om viltvårdsom- råden uppställa krav på föreningens tillstånd för upplåtelse och över- låtelse av jakträtt inom viltvårdsområdet. Ett sådant beslut ska en- ligt 21 § lagen fattas på en föreningsstämma. och har hemställt att bestämmelsen ändras så att det skapas en möjlighet för årsstämman att delegera sådana beslut till föreningens styrelse (dnr L2005/526). har vidare hemställt om en partiell över- syn av lagen om viltvårdsområden. Förbundet anser att det bör över- vägas ytterligare sanktioner utöver avstängning från jakt för dem som inte följer föreningens beslut, att beslut om områdesjakt och gemen- samhetsjakt ska kunna omfatta samtliga viltslag och att det av lagen klart bör framgå att fällt vilt, i enlighet med jaktlagens huvudprincip, tillfaller jakträttshavaren på den mark där djuret fälldes (dnr L2011/1914). Utredaren ska undersöka möjligheterna att förenkla överlåtelse eller upplåtelse av jakträtt i en viltvårdsområdesförening. Utredaren ska också i övrigt överväga behovet av adekvata förändringar i lagen om viltvårdsområden. Som huvudregel gäller att fastighetsägaren har jakträtten på den mark som hör till fastigheten (10 § första stycket jaktlagen). Vid jordbruksarrende har arrendatorn dock jakträtten på den arrendera- de marken om annat inte avtalats (10 § andra stycket). Om jordägaren har förbehållit sig jakträtten är denne skyldig att ersätta arrendatorn för förluster på grund av viltskador på arrende- stället eller på arrendatorns egendom. Detta gäller dock inte om jordägaren visar att skadan inte kunnat förhindras trots rimliga an- strängningar från dennes sida (9 kap. 34 a § jordabalken). Det har i skilda sammanhang påtalats att frågor om jakträtt på arrenderad mark är en källa till konflikt mellan arrendatorer och mark- ägare. Frågorna har också utretts tidigare, se betänkandet Skada av vilt (SOU 1990:60) och arrendekommittés slutbetänkande Investeringar i arrendejordbruket och andra arrenderättsliga frågor (SOU 1992:109). Regeringen bedömde i såväl prop. 1991/92 (s. 42) som i prop. 1995/96:43 (s. 16 f.) att det inte är lämpligt att införa en ordning där jakträtten på arrendestället obligatoriskt tillkommer arrendatorn. I båda propositionerna fann regeringen dessutom att det inte fanns tillräckliga skäl att förändra reglerna om arrendatorns rätt till skydds- jakt (jfr 7 § jaktlagen). Frågan om jakträtt på arrenderad mark är komplicerad och mycket talar för att det är parterna i det enskilda fallet som har bäst möjligheter att avgöra hur t.ex. risken för viltskador ska hanteras. Det finns emellertid skäl att närmare undersöka hur allvarliga pro- blemen på detta område är . En sådan undersökning kan sedan ligga till grund för ett framtida ställningstagande till om några åt- gärder bör vidtas och i så fall vilka. Utredaren ska därför undersöka och redovisa hur vanligt det är att jordägaren förbehåller sig jakträtten på arrenderad mark och hur stort problemet med viltskador på arrendestället eller på arrenda- torns egendom är i dessa fall, hur möjligheterna till skyddsjakt på arrenderad mark hanteras i praktiken och om det finns några problem kring detta samt hur frågan om arrendatorns rätt till ersättning för viltskador hanteras i praktiken och om det finns några problem kring detta. Om utredaren finner skäl för det får utredaren överväga behovet av att utvidga arrendatorns rätt till skyddsjakt. I övrigt ska utredaren inte lämna några författningsförslag på detta område. Den har satt som mål att de svenska företagens administrativa kostnader för samtliga statliga regelverk ska minska med av . Det är därför angeläget att förhindra att nya, kostnadskrävande regler ersätter de Syftet är att skapa ett bättre företagsklimat vilket gör det mer lönsamt och mindre krångligt att vara företagare. Ett liknande arbete med regelförenklingar bedrivs i EU:s regi. Detta syftar till att minska företagens administrativa kostnader . Det är angeläget att nya regelverk utformas enkelt men ändå upp- når sitt syfte lika effektivt. Om regelverket utformas på ett enklare och mer ändamålsenligt sätt kan såväl företag som enskilda personer ägna mer tid och resurser till att driva och utveckla sin verksamhet och därigenom bidra till ökad tillväxt och sysselsättning. Detsamma kan i viss mening också gälla för utformningen av den nya jaktlag- stiftningen. Jakt är en växande landsbygdsnäring med stor potential om bra förutsättningar ges. Utredaren ska vid uppdragets fullgörande beakta möjligheterna till regelförenkling och eventuella andra regelförändringar som kan behöva göras för att underlätta för denna näring. Vad översynen inte ska omfatta Översynen ska inte omfatta älgförvaltningen, där efter förslag i prop. 2009/10:239 om älgförvaltningen beslutat om en ny älgförvaltning från . Detsamma gäller reglerna om eftersök av vilt som skadats vid annat än jakt, där efter förslag i prop. 2008/09:191 om eftersök av trafikskadat vilt och prop. 2011/12:58 om eftersök av vilt vid sammanstötning med spår- bundna fordon beslutat om nya regler för eftersöksverksamheten. Utredaren ska, när annat inte anges, utarbeta fullständiga förslag till de författningsändringar och nya författningar som övervägan- dena ger anledning till. Förslaget bör vara så utformat att dess kon- struktion och verkan är lätt att tillämpa för verksamhetsutövare, tillsynsmyndigheter och allmänhet. Vidare ska förslagen vara utfor- made på ett sådant sätt att den administrativa hanteringen för verk- samhetsutövarna förenklas utan att syftet med regleringen urholkas. Vid utformningen av förslagen ska utredaren ta hänsyn till rege- ringens mål att minska de administrativa kostnaderna för företag. En konsekvensbedömning ska göras för samtliga förslag. Utredaren ska analysera såväl de samhällsekonomiska och finansiella konse- kvenserna som konsekvenserna för uppfyllelsen av miljömålen. Kost- nader och intäkter för staten, kommuner och andra berörda som markägare, arrendatorer och jägare ska redovisas. När det gäller kostnadsökningar och intäktsminskningar för staten och kommu- nerna ska utredaren presentera förslag till finansiering enligt gällande finansieringsprinciper. Samråd och redovisning av uppdraget När det gäller redovisning av förslagets konsekvenser för företagen ska utredaren samråda med . Utredaren ska vidare samråda med berörda organisationer och myndigheter, särskilt med , länsstyrelser, samt berörda markägar-, naturvårds- och jägarorganisationer.