sou · H2B335 · 2014-06-04 00:00:00 — I 1 kap. 6 § JB stadgas att har fastighet blivit skild från angränsande vattenområde genom att stranden förskjutits, har fastighetens ägare rätt att nyttja området mellan fastigheten och vattnet under förutsättning att området är av ringa omfattning och att dess ägare inte lider skada eller olägenhet av betydelse. I bestämmelsen hänvisas till att fastighetens ägare därvid har samma rätt som enligt 2 kap. 7 § LSV tillkommer strandägare. Bestämmelsen tar sikte på fastigheter, som vid bildandet gick ner mot strandlinjen, men som genom landhöjning blivit skild från det angränsande vattenområdet. Den ger en nyttjanderätt som har en servitutsliknande ställning på det sättet att den följer ägande- rätten till den tidigare strandfastigheten. Fastighetsägaren kan dock genom avtal avstå från rättigheten.18 Det har till utredningen framförts att bestämmelsen i 2 kap. 7 § LSV borde kunna upphävs då den är otidsenlig och inte längre fyller avsett behov. I kommentar till bestämmelsens mot- svarighet i 1 kap. 3 § ÄVL uttalas följande beträffande dess syfte. Stadgandet i denna § sammanhänger med den förut omnämnda rätt, som utan uttryckligt lagbud måste anses finnas för envar att begagna vattnet även i annan tillhörigt vattenområde till samfärdsel, badning, tvätt o.d., i den mån grundägarens berättigade intresse icke därigenom förnärmas. Det är just för möjliggörandet eller underlättandet av utöv- ningen av denna allmänningsrätt som i förevarande § medgives strand- ägaren att i vattenområdet utanför stranden uppföra och hava kvar- stående mindre brygga, badbåt, eller tvätthus eller annan dylik byggnad, d.v.s. sådana byggnader, beträffande vilka det kan presumeras att de icke medföra någon skada för vattenområdets ägare.19 Behov av tillgång till vattenområde för tvagning och tvätt torde sällan förekomma numera. Även om bestämmelsen således är något otidsenlig anser utredningen att det är svårt att överblicka konsekvenserna av ett borttagande, t.ex. om detta skulle innebära en omotiverad förmögenhetsöverföring från landfastighet till 18Beckman m.fl., Jordabalken (. 2011, Zeteo) kommentaren till 1 kap. 6 §. 19Gärde, P.M. vid föredragning inför Konungens Lagråd av Förslag till Vattenlag, s. 42. Lagen med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet Utredningen avstår därför från att lägga ett sådant förslag. Med tanke på sambandet mellan aktuell bestämmelse och bestämmelsen i 1 kap. 6 § JB föreslår utredningen att 2 kap. 7 § första stycket LSV införs som ett första stycke i 1 kap. 6 § JB. Nuvarande 1 kap. 6 § första stycket JB placeras då som ett andra stycke. I 2 kap. 8 § LSV, som motsvarar 2 kap. 7 § VL, anges förut- sättningarna för ianspråktagande av annans vattenkraft. Sådan rätt kan inte beviljas självständigt utan endast i samband med tillstånd till utbyggnad av fallsträckan för kraftändamål. Eftersom vatten- kraftverk ofta medför skador på andras egendom, t.ex. genom inverkan på vattenförhållandena, måste även övriga lagreglerade förutsättningar, bl.a. reglerna i 11 kap. MB, vara uppfyllda för att tillstånd ska kunna meddelas till kraftverket. Frågan om rätt att ta annans strömfall i anspråk förfaller om tillstånd inte lämnas.20 I förarbetena anges denna bestämmelse vara ett exempel på när rådigheten över vattnet, vid sidan av frivilliga upplåtelser, kan överföras till någon annan än fastighetsägaren med stöd av särskilda lagbestämmelser.21 Utredningen anser att bestämmelsen ska finnas kvar och före- slår att den införs som en ny 28 kap. 12 § MB. Dessutom föreslår utredningen att det förtydligas i bestämmelsen att rätten endast kan beviljas i samband med ett tillståndsbeslut. Se avsnitt 4.2.6. Enligt 2 kap. 9 § LSV, som motsvarar 2 kap. 8 § VL, har regeringen möjlighet att besluta om expropriation av ett strömfall eller särskild rätt till ett strömfall när detta behövs för att kraftförsörjningen ska utvecklas planmässigt. 20Strömberg, lagen (1998:812) med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet (. 2011, Zeteo), kommentaren till 2 kap. 8 §. 1981/82:130 s. 403. Lagen med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet Bestämmelserna om rätt att expropriera vattenkraft infördes för att motverka spekulation i vattenkraft.22 Expropriation kan ske av såväl minoritets- och majoritetsandelar och kan avse både bebyggda och obebyggda strömfall. Vattenkraft som till- kommer staten får inte exproprieras, jfr 1 kap. 1 § ExpL. Expropriationsrättens innebörd enligt första stycket är att strömfallet eller särskild rätt till detta avstås med äganderätt eller upplåts med servitutsrätt.23 Enligt andra stycket ska sökanden inom tid som regeringen bestämmer hos mark- och miljödomstolen ansöka om bestämmande om ersättning. En sådan ansökan handläggs som ansökningsmål, se 7 kap. 1 § 1 p LSV. Regeringen kan enligt fjärde stycket ställa upp sådana villkor som behövs för att ett vattendrag ska kunna utnyttjas på ett ratio- nellt sätt eller för att ett strömfall som tas i anspråk ska på lämpligt sätt fylla sin uppgift för kraftförsörjningen. Bestämmelsen ger däremot inte rätt att ställa upp fiskaliska villkor eller föreskrifter om priset på den producerade kraften.24 Några särskilda bestämmelser om förfarandet hos regeringen behövs inte i LSV eller MB. En särskild kostnadsbestämmelse finns dock i 25 kap. 11 § MB som har beteckningen 25 kap. 6 § MB i utredningens förslag.25 Utredningen anser att bestämmelsen ska finnas kvar. Som framgått ovan är det en expropriationsbestämmelse och utredningen har därför övervägt att placera den i ExpL. Med tanke på att bestämmelsen har visst samband med 2 kap. 3 och 8 §§ LSV anser utredningen dock att den istället bör införas som en ny 28 kap. 13 § MB. Enligt 2 kap. 10 § LSV kan den som råder över vatten bli skyldig att tåla att hans eller hennes vattentillgång avstås för ett allmänt behov. Denna skyldighet gäller även den som har tillstånd till en vattentäkt. Bestämmelsen innebär också skyldighet för den som har 1945:44 och 1948:245. 1948:245 s. 80. 1945:44 s. 60. 1981/82:130 s. 408 f. Lagen med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet rätt till vattenreglering att tåla att vatten tappas eller innehålls för att säkerställa ett allmänt vattenbehov. Avsikten med bestämmelsen är i första hand att tillfälligt säkerställa den allmänna vattenförsörjningen i en katastrofliknande situation. Även andra allmänna ändamål än vattenförsörjningen kan tillgodoses. Bestämmelsen bör alltså kunna tillämpas när det vid hotande missväxt behövs vatten för att tillgodose jordbrukets behov av bevattning. Vid en tillfällig grundvattensänkning bör bestämmelsen också kunna användas om det är angeläget att till skydd för bebyggelse bibehålla grundvattennivån på viss höjd. Däremot bör det endast i undantagsfall komma i fråga att tillämpa bestämmelsen vid hotande brist på elenergi. Med torka kan jämställas andra exceptionella naturhändelser som en långvarig eller sträng vinter.26 Bestämmelsen förefaller innebära ett undantag från huvudregeln att rätten att använda vatten är knuten till den fastighet som vattnet tillhör enligt bestämmelserna i . Den ger annan än fastighetsägaren rätt att använda fastighetens vattenområde. Utredningen anser att bestämmelsen ska finnas kvar och föreslår att den införs som en ny 28 kap. 18 § MB. Enligt utredningen torde aktuell tvångsrätt följa direkt av lag och inte kräva särskilt beslut, se avsnitt 4.2.6. 9.43–5 kap. LSV – Vattenrättsliga samfälligheter Utredningens förslag: En särskild lag ska reglera vattenrättsliga samfälligheter. Markavvattningssamfälligheter omfattas inte av denna reglering. I 3–5 kap. LSV regleras olika typer av samfälligheter, i 3 kap. markavvattningssamfälligheter, i 4 kap. bevattningssamfälligheter och i 5 kap. vattenregleringssamfälligheter. Skälet till att bestäm- melserna om vattenrättsliga samfälligheter placerades i LSV var att dessa bestämmelser ansågs ha liten anknytning till miljörätten.27 Markavvattningssamfälligheter och vattenregleringssamfälligheter reglerades även i ÄVL och VL, 1981/82:130 s. 409 f. 1997/98:45 del 1 s. 366. Lagen med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet medan bevattningssamfälligheter infördes med VL på grund av ökat bevattningsuttag och därmed sammanhängande resursproblem på vissa ställen. När det gäller markavvattningssamfälligheter behandlas de ingående i kapitel 7 och 8. De förslag utredningen lämnar där innebär att 3 kap. och 7 kap. 19–29 §§ LSV upphör att gälla. Bevattningssamfälligheter reglerades i 5 kap. VL och dessa bestämmelser har förts över direkt till 4 kap. LSV. Enligt 4 kap. 1 § LSV får en bevattningssamfällighet bildas av mark- och miljödomstolen om flera ansöker om tillstånd enligt MB för bevattning ur samma vattentillgång och vattnet behöver fördelas mellan dem. Likaså kan en samfällighet bildas om någon har fått tillstånd till en vattentäkt för bevattning och någon annan söker tillstånd till en ny vattentäkt för bevattning ur samma vatten- tillgång. Om en samfällighet bildas får domstolen bestämma att den som redan har tillstånd ska ingå i samfälligheten. Inrättandet av en bevattningssamfällighet är alltså inte beroende av att ett sådant yrkande framställs, utan det är domstolen som bedömer om behov finns. Deltagarna i en bevattningssamfällighet fördelar tillgängligt vatten mellan sig om det behövs på grund av vattenbrist eller någon annan omständighet eller om någon deltagare inte utnyttjar sin rätt att ta vatten. De villkor som bestämts av mark- och miljö- domstolen i samband med att tillstånd meddelades ska iakttas vid fördelningen, se 4 kap. 2 § LSV. Om det är lämpligt får mark- och miljödomstolen enligt 4 kap. 3 § LSV bestämma att gemensamma anläggningar för bevattning ska inrättas för samtliga eller vissa av de som ska ingå i sam- fälligheten. En sådan gemensam anläggning får enligt 4 kap. 4 § LSV endast inrättas för sådana deltagare i samfälligheten för vilka det är av väsentlig betydelse att ha del i anläggningen. En gemen- sam anläggning får inte inrättas om de som ska delta i anläggningen motsätter sig detta och har beaktansvärda skäl för det. Anlägg- ningen kan ändå inrättas om behovet är synnerligen angeläget för att tillgodose motstående allmänna och enskilda intressen. Lagen med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet En gemensam anläggning och rätt till utrymme är samfällda för de som deltar i anläggningen och deltagarna svarar gemensamt för utförande och drift av anläggnigen, se 4 kap. 5 § LSV. Samfällighetens förvaltningskostnader och kostnader för utförande och drift fördelas enligt 4 kap. 6 § LSV som huvudregel efter vad som är skäligt med hänsyn till främst den mängd vatten som var och en får ta ut enligt meddelat tillstånd och i enlighet med det bestäms andelstal för varje deltagare. Om deltagarna kommer överens om andelstal och grunder för avgiftsberäkningen ska detta normalt ligga till grund för mark- och miljödomstolens dom i enlighet med 4 kap. 7 § LSV. I 5 kap. LSV behandlas vattenreglering för kraftändamål, vatten- reglering för bevattning och vattenreglering på grund av överens- kommelse. Bestämmelserna i 1–3 §§ handlar om kraftändamål, 4–5 §§ om bevattning och de avslutande 6–7 §§ om överenskommelse. Bestämmelserna är hämtade från 7 kap. VL. Den som har fått tillstånd enligt MB till vattenreglering för kraftändamål kan enligt 5 kap. 1 § LSV yrka att ägare av andra strömfall som får nytta av regleringen ska delta i reglerings- samfälligheten. Mark- och miljödomstolen ska besluta om sådant deltagande om mer än hälften av verksamhetens nytta belöper på de strömfall som tillhör den som framställer yrkandet och de som förenats sig med denne samt varje strömfall som yrkandet avser är utbyggt eller kan beräknas bli utbyggt för kraftändamål . Likaså kan ägare av annat strömfall som får nytta av regleringen framställa ett yrkande om att denne ska delta i verksamheten. Om domstolen fattar beslut om att andra ska delta i reglerings- verksamheten utgör samtliga deltagare en samfällighet för utförande och drift av verksamheten, se 5 kap. 2 § första stycket LSV. Tillståndet till verksamheten samt anläggningar och rättig- heter som hör till den är samfällda för deltagarna och inlöst mark är samfälld för de fastigheter som vid inlösen ägs av deltagarna i samfälligheten och till vilka deras strömfall hör, se 5 kap. 2 § andra stycket LSV. Lagen med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet Kostnaderna för regleringsverksamheten fördelas mellan del- tagarna på grundval av andelstal som bestäms efter vad som är skäligt med hänsyn till den nytta var och en har av verksamheten. Behövs särskilda anläggningar ska även kostnaderna för dessa för- delas efter denna princip. Vad parterna kommer överens om angå- ende kostnadsfördelningen ska som huvudregel läggas till grund för domstolens beslut, se 5 kap. 3 § LSV. På yrkande av den som ansöker om eller har fått tillstånd till vattenreglering för bevattning kan i vissa fall regleringssamverkan i samfällighet inrättas enligt 5 kap. 4–5 §§, för detta gäller bestäm- melserna i 2–3 §§ tillämpas med vissa undantag. Om tillstånd till vattenregleringsverksamhet har meddelats på ansökan av flera som till gemensam nytta vill utföra verksamheten, utgör sökandena en samfällighet för utförande av driften, om de inte har kommit överens om annat, se 5 kap. 6 § LSV. I tillämpliga delar gäller då 2 § tredje stycket, 5 § andra stycket och i fråga om kostnadsfördelningen 3 § och 5 § tredje och fjärde stycket. 9.4.3Framtida reglering av vattenrättsliga samfälligheter Möjligheten för mark- och miljödomstol att under de specifika omständigheter som anges i lagreglerna kunna inrätta samfällig- heter bedöms av utredningen fylla ett fortsatt behov, även om bestämmelserna inte tillämpas särskilt ofta. Utredningen har övervägt om även bevattningssamfälligheter och vattenregleringssamfälligheter på samma sätt som markavvattnings- samfälligheter bör regleras genom både MB och AL, där tillstånd till vattenverksamheten söks enligt MB och själva samverkan mellan flera fastigheter sker genom en förrättning enligt AL. Denna tanke framfördes av såvitt avsåg markavvattnings- och bevattningssamfälligheter, men alla samfälligheter behölls i VL. Motivet för att bevattningssamfälligheter skulle regleras i VL var att AL inte ansågs på ett tillfredsställande sätt lösa samverkans- och fördelningsfrågorna.28 Utredningen anser att regleringen av dessa samfälligheter inte har ett sådant samband med regleringen av markavvattning att samma 1981/82:130 s. 162. Lagen med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet system automatiskt bör införas för dessa samfälligheter. De är i första hand samfälligheter för samverkan vid olika typer av vattenverk- samheter och har, till skillnad mot markavvattning, inget direkt samband med markanvändning. Den kompetens som behövs för att besluta om sådana samfälligheter finns, enligt utredningens bedöm- ning, huvudsakligen vid mark- och miljödomstol och det framstår därför som lämpligt att behålla nuvarande ordning. Bestämmelser bör alltjämt regleras i lag och utredningen anser därför att de lämpligen förs in i en egen lag under 11 kap. i MB. Den föreslagna lagen (2014:XX) om vattenrättsliga samfällig- heter innehåller dels nuvarande bestämmelser i 4–5 kap. LSV och dels omprövningsreglerna i 7 kap. 17–18 §§ LSV. 9.56 kap. LSV – Avgifter Utredningens förslag: Bestämmelserna i 6 kap. LSV om bygde- och fiskeavgifter upphör att gälla. Bygde- och fiskeavgifter behandlas ovan i kapitel 3–4. Förslagen i kapitel 4 innebär att bestämmelserna i 6 kap. LSV upphör att gälla, se avsnitt 4.2.11. 9.67 kap. 1–18 §§ LSV – Prövning av viss vattenverksamhet –Regleringen i 7 kap. 1 § 2, 4 och 5 samt 17-18 §§ LSV införs, såvitt gäller bevattningssamfälligheter och vattenrättslag samfälligheter, i 3 kap. lagen (2014:XX) om vattenrättsliga samfälligheter. – Regleringen i 7 kap. 4 § första stycket LSV införs i 22 kap. 1 § andra stycket 2 MB. –Regleringen i 7 kap. 5 § andra stycket LSV införs i 22 kap. 24 a § MB. Lagen med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet –Regleringen i 7 kap. 6 § 1-3 LSV införs i 22 kap. § MB. –Regleringen i 7 kap. 10 § första stycket LSV omarbetas och införs i ett nytt fjärde stycke i 2 kap. 4 § LOMM. – Regleringen i 7 kap. 12 § andra stycket LSV ersätts av att 21 kap. 4–5 §§ MB blir tillämpliga även för vattenverksamhet. –Regleringen i 7 kap. 13–16 § LSV införs i 24 kap. 9–12 §§ MB. –Övriga bestämmelser i 7 kap. LSV upphör att gälla. 9.6.11 § – Ansökningsmål vid mark- och miljödomstol Bestämmelsen i 7 kap. 1 § LSV kompletterar uppräkningen i 21 kap. 1 a § MB om vilka mål om vattenverksamhet som är att hänföra till ansökningsmål. Punkt 1 gäller bestämmande av ersättning för rätten att ta i anspråk ett strömfall efter beslut av regeringen. Eftersom ett sådant mål enligt utredningens förslag är ett stämningsmål, ska bestämmelsen utgå. Punkt 2 gäller inrättandet av en gemensamhetsanläggning för bevattning sedan en bevattningssamfällighet har bildats. Sådana samfälligheter ska, enligt utredningens förslag, bildas enligt den föreslagna lagen om vattenrättsliga samfälligheter. Ett sådant mål bör även fortsättningsvis vara ett ansökningsmål och bestämmelse om detta bör införas 3 kap. 1 § lagen om vattenrättsliga samfällig- heter, samt en hänvisning till denna paragraf i 21 kap. 1 a § 9 MB. Punkt 3 reglerar andelskraft, ett institut utredningen föreslår ska utgå. Bestämmelsen bör därför upphävas och som en konsekvens av detta utgår hänvisningen till denna reglering i 22 kap. 5 § 4 MB. Punkt 4 behandlar omprövning som berör samfälligheter samt ändrade förhållanden i sådana samfälligheter. Markavvattnings- samfälligheter behandlas för sig, se kapitel 7 och 8. För övriga samfälligheter bör regleras i lagen om vattenrättsliga samfälligheter att omprövning sker som ett ansökningsmål. Utredningen föreslår att reglering om detta införs i lagens 3 kap. 1 § samt att det i 21 kap. 1 a § 9 MB hänvisas till denna paragraf. Punkt 5 gäller också förändringar i en samfällighet, i detta fall vid frivillig överenskommelse om in- eller utträde, ändring av andelstal och upphörande av en samfällighet. Denna bestämmelse bör också Lagen med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet regleras i 3 kap. 1 § lagen om vattenrättsliga samfälligheter och en hänvisning till denna införas i 21 kap. 1 a § 9 MB, på samma sätt som för punkt 2 och 4. 9.6.22 § – Stämningsmål vid mark- och miljödomstol Bestämmelsen i 7 kap. 2 § LSV är ett komplement till 21 kap. 2 § MB om vilka mål som är stämningsmål. För miljöfarlig verksamhet läses detta ut av 21 kap. 2 § MB – de mål som inte är ansökningsmål enligt 21 kap. 1 a § MB är stämningsmål om inget annat är särskilt föreskrivet. Bestämmelsen är hämtad från 13 kap. 14 § VL som motsvarar 11 kap. 17 § första stycket 22–51 ÄVL. Stämningsmålen kännetecknas av att talan i målet riktar sig mot en viss fysisk eller juridisk person och avgörandet har endast rättskraft parterna emellan. Ordningen för handläggningen av stämningsmålen är därför i vissa avseenden en annan än för ansökningsmålen. I förarbetena till VL motiverades uppräkningen med att dessa vatten- rättsliga stämningsmål måste avgränsas inte bara från ansöknings- målen utan även från andra typer av stämningsmål som ska handläggas av fastighetsdomstol eller tingsrätt i vanlig samman- sättning.29 Några motivuttalanden om varför denna uppräkning bedömdes nödvändig även i LSV finns inte. Det får genom MB:s reglering framstå som klart vilka mål som handläggs enligt balken. De mål som inte är ansökningsmål är, som redogjorts för ovan, enligt 21 kap. 2 § MB som huvudregel stämnings- mål. Utredningen kan inte se att det finns ett behov av att därutöver särskilt räkna upp vilka vattenrättsliga frågor som ska handläggas som stämningsmål. Bestämmelsen bör därför utgå. 1981/82:130 s. 520. Lagen med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet 9.6.33–7 §§ – Förfarandet vid mark- och miljödomstol i ansökningsmål I 7 kap. 3 § LSV erinras om att regler om förfarandet vid mark- och miljödomstolarna i ansökningsmål också finns i 22 kap. MB. Denna bestämmelse ska utgå i och med att LSV föreslås upphävas. Även bestämmelsen i 11 kap. 1 § MB, som hänvisar till LSV, bör förstås utgå. I 7 kap. 4 § LSV anges vad ansökningar i vissa ansökningsmål ska innehålla utöver vad som krävs enligt 22 kap. 1 § MB.30 Första stycket anger att en ansökan som avser utförande av ett vattenkraftverk ska innehålla uppgift om det område som enligt sökanden bör utgöra strömfallsfastighet. Denna bestämmelse bör införas i 22 kap. 1 § andra stycket som en ny punkt 2. Andra stycket hänvisar till 7 kap. 1 § 1 LSV, som gäller ersätt- ning för tvångsrätten att ta ett strömfall i anspråk. Sådana mål är enligt utredningens förslag stämningsmål och det får anses följa av vanliga tvistemålsregler att en sådan ansökan ska innehålla ifrågavarande uppgifter. Bestämmelsen bör utgå. Tredje stycket reglerar vad en ansökan om överflyttning av andelskraft ska innehålla. Utredningen föreslår att andelskraft ska utmönstras och någon motsvarande regel behövs därför inte. Enligt 7 kap. 5 § första stycket har ett beslut enligt MB om inlösen av fastighetsdel fastighetsbildande verkan, se 6 kap. 9 § andra stycket ExprL, till vilken lag 31 kap. 2 § MB och den nya bestämmelsen som utredningen har föreslagit i 32 kap. 1 a § MB hänvisar till. Det är därför viktigt att ett inlösenbesluts inverkan på fastighets- indelningen blir klarlagd i målet. Det krävs alltså att en karta med 30 , lagen (1998:812) med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet (. 2011, Zeteo), kommentaren till 7 kap. 4 §. Lagen med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet beskrivning ska vara upprättad av fastighetsbildningsmyndigheten samt gränser ha utmärkts i den ordning som stadgas i 4 kap. 27 och 28 §§ FBL. Andra stycket innehåller bestämmelser om strömfallsfastighet. Om det finns en rättsligt bestående registerfastighet som tillhör sökanden och som är lämplig för ändamålet, bör den utses till strömfallsfastighet i mark- och miljödomstolens tillståndsdom (jfr 7 kap. 4 § första stycket och 6 § andra punkten LSV). I andra fall kan det behövas olika fastighetsbildningsåtgärder för att skapa en lämplig fastighet. Sökanden får enligt 28 kap. 10 § andra stycket MB lösa områden som ska ingå i en strömfallsfastighet.31 Bestämmelsen är hämtad från 13 kap. 46 § VL och motsvarar 11 kap. 44 § ÄVL. Bakgrunden till regleringen om strömfallsfastighet är att möjliggöra ett mera effektivt utnyttjande av vattenkraften och skapa större brukningsenheter. För att möjliggöra detta infördes en möjlighet dels genom en rätt för den som råder över mer än häften av strömfallet att tillgodogöra sig hela strömfallet och dels genom att regeringen i vissa fall kan besluta att strömfallet får tas i anspråk av annan än ägaren. Den fastighet som på detta sätt får rätt att utnyttja fallet kallas strömfallsfastighet.32 Bestämmelser om strömfallsfastighet infördes i ÄVL eftersom skifteslagstiftningen inte reglerade frågan hur man skulle förfara med de rättigheter och skyldigheter som var förenade med strömfallsfastigheten vid ändringar i fastighets- bildningen. Redan vid införandet av VL fanns tankar på att utmönstra detta institut, eftersom FBL möjliggjorde en sådan reglering. Bestäm- melserna om strömfallsfastigheter behölls dock med motiveringen att begreppet vunnit hävd i vattenrättsliga sammanhang i fråga om företag för vattenutbyggnad, bl.a. när det gällde säkerhet vid kreditgivning samt hade betydelse för skyldigheten att leverera andelskraft.33 Om hela strömfallet inte ligger inom fastigheten betraktas rätten till detta som ett sakrättsligt skyddat fastighetstillbehör. Detsamma gäller anläggningar som har uppförts på annan registerfastighet. 31Strömberg, lagen (1998:812) med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet (. 2011, Zeteo), kommentaren till 7 kap. 5 §. 32Bengtsson, Speciell fastighetsrätt , 9:e uppl., 2007, s. 215. 1981/82:130 s. 540. Lagen med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet