sou · H2B372 · 2014-11-05 00:00:00 — För skador inträffade hade det t.o.m. be- talats ut ca på grund av stöld av personbilar samt tillgreppsbrott ur och från personbilar. Beloppen avser ersättning för både sak- och personskada, något som framförallt bör beaktas när det gäller beloppen för rån. Siffrorna kan jämföras med de upp- gifter från Svensk Försäkring (då ) som skrothandelsutredning hade tillgång till. beräk- nades att betalades ut på grund av inbrott, på grund av cykelstölder och på grund av rån. 8.4Brott mot lagstiftningens straffbestämmelser Lagen om handel med begagnade varor innehåller som nämnts vissa straffbestämmelser. Utredningen har fått del av statistik från Brå som visar i vilken utsträckning personer blivit lagförda för brott mot lagstiftningen –2012. Som lagföring räknas, förutom dom, även strafföreläggande och åtalsunderlåtelse. Brottslighet som kan beröra handeln med begagnade varor läggande och åtalsunderlåtelse har samma verkan som en dom och brottet antecknas i belastningsregistret. Åklagaren kan när det gäller vissa brott och förseelser utfärda ett strafföreläggande i stället för att åtala. Den misstänkte kan då välja mellan att godkänna eller inte godkänna föreläggandet. Om den misstänkte inte godkänner strafföreläggandet väcks åtal vid tingsrätten. En åtalsunderlåtelse innebär att brottet utreds, men det blir varken åtal eller rättegång. En förutsättning för att ge åtalsunderlåtelse är att det står klart att ett brott har begåtts. är förhållandena sådana att den miss- tänkte har erkänt aktuell gärning. Av tabellen nedan framgår hur lagen har tillämpats –2012. Sam- manfattningsvis kan sägas att straffbestämmelserna tillämpats mycket sparsamt . Antal gånger som straffbestämmelserna tillämpades –2012 Även skrothandelsutredning hade tillgång till statistik över tillämpningen av straffbestämmelserna i den dåvarande regleringen. I betänkandet redovisades hur den då gällande reg- leringen hade tillämpats –1994. Statistiken påverkas av att lagstiftningen då förutom regler och straffbe- stämmelser beträffande begagnathandeln också innehöll sådana be- stämmelser för handeln med skrot. Brottslighet som kan beröra handeln med begagnade varor som straffbestämmelserna i den tidigare regleringen tillämpades år- ligen –1994. Antal gånger som straffbestämmelserna tillämpades –1994 skrothandelsutredning anförde att det förhållandet att straffbestämmelserna kommit att tillämpas i allt mindre utsträckning sammanhängde med att polisens tillsyn över skrot- och begagnat- handeln minskat kontinuerligt. Detta berodde enligt utredningens bedömning på att brottsbekämpningen inom andra områden i allt högre grad hade prioriterats av polisen. Polisen framhöll emellertid att det var polisens förhållningssätt till handlare som överträtt be- stämmelserna som hade förändrats. Till skillnad från tidigare rap- porterade polisen bara handlare vid upprepad eller grav misskötsam- het, vilket kunde vara en förklaring till det sjunkande antalet fall. En annan förklaring var att skrotbranschen ansågs följa bestämmelserna bättre . Det kan nu konstateras att straffbestämmelserna inte har kom- mit att tillämpas mer . Tvärtom är nivån ännu mycket lägre än den var . Den mest rimliga förklaringen till detta torde vara att polisen inte tillämpar lag- stiftningen i någon högre grad. En annan anledning kan vara, som också den tidigare utredningen påpekade, att polisen drar sig för att rapportera en handlare eftersom det är värdefullt för polisen att ha Brottslighet som kan beröra handeln med begagnade varor en god relation till begagnathandlarna. Att så är fallet bekräftas i viss utsträckning av de uppgifter som polismyndigheterna lämnat till denna utredning. Dessutom har polismyndigheten i framhållit att åklagare ofta inte ser särskilt allvarligt på den här typen av brottslighet och att det har hänt att en åklagare därför inte har gått vidare med ett ärende. Sådana fall blir, till skillnad från t.ex. åtalsunderlåtelser, inte synliga i statistiken. Även detta kan vara en förklaring till varför polisen inte lägger ned något omfattande arbete på att utreda brott mot lagstiftningen. I den officiella kriminalstatistiken finns det inte någon särskild brotts- kod för metallstölder. Avsaknaden av en sådan kod gör det svårt att få fram statistik om antalet stölder. Därmed blir det också svårt att bilda sig en uppfattning om brottsutvecklingen . Det torde trots detta stå helt klart att antalet metallstölder har ökat . Samtliga polismyndigheter utom en som svarat på utredningens frågeformulär uppger att antalet metall- stölder ökat eller t.o.m. tilltagit kraftigt . utfärdade chefen för ett nationellt direktiv om metallstölder där i län utsågs till sakkunnigmyndighet för problemområdet (fortsätt- ningsvis benämnd sakkunnigmyndigheten). Enligt direktiven ska sakkunnigmyndigheten aktivt verka för att hitta nya arbetssätt för lagföring och brottsförebyggande verksamhet inom området metall- stölder. Även sakkunnigmyndighetens uppfattning är att antalet metall- stölder har ökat väsentligt , såväl i som utomlands. Enligt sakkunnigmyndigheten görs de flesta till- greppen i och i , de två områden i landet där det också finns flest skrothandlare. Som framgår av avsnitt 13.2.1 är det mycket som talar för att många metalltjuvar avyttrar sitt stöld- gods i närheten av brottsplatsen. Stölderna omfattar allt från till- grepp av enstaka koppargrytor i trädgårdar till avancerade stölder av flera ton metall vid ett och samma tillfälle. 1 Uppgifterna i detta kapitel är främst hämtade ur polisens rapporter Tematisk rapport om metallstölder i , Metallstölder RPS Rapport 2014 och Sakkunnigmyndighetsuppdraget metallstölder Årsrapport för samt promemoria Koppar- stölder vid järnväg. myndigheten relativ ny företeelse är att hela trailers lastade med metall stjäls. Den metall som torde förekomma mest frekvent i stöldsamman- hang är koppar. har försökt att få en bild av vilka metaller som stjäls och i detta sammanhang tillfrågat kriminal- underrättelsetjänsterna i polisens sju samverkansområden.2 Samtliga sju samverkansområde rapporterade om kopparstölder. Stölder av aluminium och rostfritt stål nämndes därefter som mest förekom- mande. Även tillgrepp av mässing, titan, bly, brons och fragskrot (dvs. sådant järn- och metallskrot som behandlats på fragmenterings- anläggning) är vanligt. Bly tillgrips genom att gamla bilbatterier stjäls. har det dessutom noterats en uppgång för mer ovanliga metaller, metallegeringar och rostfritt stål. Skälet till att antalet metallstölder har ökat torde vara att världs- marknadspriset på metaller, särskilt koppar, har stigit markant . Metall kan också sägas vara ett stöldbegärligt byte på så sätt att det förvaras tämligen oskyddat. Enligt sakkunnig- myndigheten genomförs de flesta stölderna utomhus. De flesta tillgreppen begås mot skrotgårdar och på byggarbetsplatser. Många av de företag som utsätts saknar larm och kameraövervakning. Även privatpersoner och kulturbyggnader, t.ex. kyrkor, utsätts för metall- stölder i inte obetydlig omfattning. Många stölder begås också längs järnvägen. I finns det ca 1 statlig järnväg. Längs järnvägsnätet finns det ca 220 000 kon- taktledningsstolpar. Varje kontaktledningsstolpe är skyddsjordad i den ena rälsen med en kopparlina. Vid de flesta stölderna på järnväg stjäls dessa jordförbindningar, men även andra delar av högspän- ningsanläggningen tillgrips. För att skapa en samlad bild av dessa stölder har bildat en särskild arbetsgrupp, Koppar- gruppen. Verket har beräknat att minst 232 stölder från järnvägs- nätet ägde rum – . Uppgiften kan jäm- föras med antalet tillgrepp då det enligt begicks minst 72 kopparstölder. Det är alltså fråga om en kraftig ökning. 2 Ett samverkansområde består av ett mindre antal polismyndigheter som har ett särskilt nära samarbete kring i princip all operativ polisverksamhet. Alla polismyndigheter tillhör ett sam- verkansområde. de områden som har drabbats allra hårdast av kopparstölder från järnvägen. I sitt arbete med att förebygga metallstölder har sakkunnigmyndig- heten kartlagt vilka det är som begår brotten. Enligt sakkunnig- myndigheten kan generellt tre kategorier gärningsmän urskiljas. Den första gruppen som pekas ut består av lokala livsstilskrimi- nella personer som även ägnar sig åt andra brott såsom snatteri, narkotikabrott, stölder och trafikförseelser. En del av dem är miss- brukare och begår stölderna för att finansiera sitt missbruk. Kategori två utgörs av utländska medborgare som uppehåller sig tillfälligt i . De brott dessa personer begår liknar de brott som begås av lokala livsstilskriminella personer. Den tredje kategorin består av gärningsmän som utför mer om- fattande stölder av metall. De närmare detaljerna om dessa gärnings- män är emellertid mer okända för polisen. Dessa personer besitter troligen en högre organisationsgrad med tanke på b.la. den logistik som krävs för att transportera och avyttra större mängder tillgripen metall. Gärningsmännen riktar i viss mån in sig på ovanligare och mer värdefulla metaller. Vissa av stölderna har karaktären av rena be- ställningsjobb. utesluter inte att denna kate- gori är baserad i mot bakgrund av den information som personerna verkar ha. Det finns även uppgifter om att stulet metall- gods förs ut ur landet vilket indikerar att det finns internationella kopplingar. Enligt sakkunnigmyndighetens bedömning avyttras ungefär hälft- en av den stulna metallen hos skrothandlare i medan resteran- de hälft förs ut ur landet. Myndigheten uppskattar att det primärt är lokala skrotfirmor som köper upp den tillgripna metallen, åtmin- stone när det rör sig om mindre mängder. De största avyttrings- möjligheterna finns hos mindre skrothandlare som köper metall mot kontant betalning. Några konkreta uppgifter om värdet på stulen metall finns inte att tillgå. En del av kriminalunderrättelsetjänstens samverkansområden har uppskattat att värdet på det tillgripna vid varje stöldtillfälle vari- erar mellan noll och . Det är emellertid inte värdet på den tillgripna metallen som ger upphov till de största förlusterna utan i stället kostnaderna för repa- ration och återställande samt andra följdkostnader som drabbar sam- hället. har listat olika störningar som metall- stölderna orsakat samhället . T.ex. har Försvars- makten och andra militära anläggningar råkat ut för metallstölder. utsattes telefon- och datatrafiken i norra för omfattande störningar sedan en fiber- och strömkabel klipptes av. orsakade metallstölder att ett reningsverk sattes ur spel och efter en stöld på ett transformatorhus blev det strömavbrott i området. Stora delar av blev strömlöst vid ett försöka att stjäla en kopparkabel. Enligt beräkningar av drabbas verket av en årlig kostnad på ca till följd av kopparstölder från järn- vägen. Summan utgör emellertid enligt endast en mindre del av den totala samhällskostnaden. Som ett exempel kan nämnas ett stöldtillfälle då ett antal jordtrådar och kopparkabel på , sträckan , tillgreps. De bort- klippta koppartrådarna orsakade spänning mellan räls och kontakt- ledningsstolpar. Av säkerhetsskäl stoppade därför all trafik på sträckan. Trafiken var avstängd i . Tågen fick vända i respektive och tågresenärerna bussades i stället däremellan. Sammanlagt drabbades 133 persontåg och 64 godståg och totalt 70 av dessa tåg ställdes in helt. Enligt en av gjord samhällsekonomisk beräkning av konsekvenserna av stölden kan samhällets kostnader uppskattas till totalt ca , varav kostnad utgör ca . I kalkylen har en uppskattning gjorts av beräkningsbara direkta och indirekta kost- nader för , trafikföretagens kostnader för ersättnings- trafik och andra följdkostnader samt företags och enskildas kost- nader till följd av försening eller inställda tåg. Det nu nämnda exemplet är inte den enda stölden som järn- vägarna utsatts för. kopparstölder från järnvägen totalt . Antalet förseningsminuter var ännu högre, näm- ligen . Den stora skillnaden mellan åren ligger i den ovan beskrivna stölden på sträckan som ensam gene- rerade . Flera typer av metallstölder innebär också stora risker för mycket allvarliga elolyckor för gärningsmännen. För den som stjäl koppar längs med järnvägen är stölderna förknippade med faror såsom att bli påkörd av ett tåg eller brännskadad. Det har hänt att olyckor har lett till dödlig utgång. dog en person och en annan skadades svårt vid ett stöldförsök av en s.k. återledare vid järnvägen. Stölderna medför också risker för personal som arbetar med underhåll. I princip samtliga polismyndigheter uppger till utredningen att de samverkar med andra aktörer för att försöka få bukt med metall- stölderna. Polisen håller t.ex. kontakt med skrothandlare, bransch- organisationerna och företrädare för för att informera om olika brottsförebyggande åtgärder. Ofta samarbetar polisen även med , kommunerna och . Sakkunnig- myndigheten bidrar med informationsutbyte och kunskapsutveck- ling. har i flera projekt hyrt in vaktbolag för att bevaka de delar av järnvägen som har varit extra hårt drabbade av koppar- stölder. tredubblade verket bevakningen i . Vaktbolagens resurser tog emellertid slut och verket kunde inte be- ställa in så mycket personal som behövdes. Verket har också inlett tester med att byta ut kopparledningar till aluminiumledningar vilket gett ett positivt resultat. För att underlätta spaningsarbetet när det gäller stulna metaller har det i branschen utvecklats en särskild DNA-märkning. Märk- ningen går till på så sätt att en genomskinlig vätska med syntetiskt DNA sprayas eller penslas på ett metallföremål. Det finns olika typer av sådant DNA, varav en är en slags växt-DNA. Framförallt används en typ av DNA-märkning som är skapad av flytande metallsalter. Ett metallföremål som blivit märkt med DNA kan identifieras, trots att det exempelvis malts ned. De märkta objekten förses också med anslag för att avskräcka gärningsmännen. Skrothandlare och andra kan med UV-ljus avgöra om ett metallobjekt är DNA-märkt eller inte. Den torkade vätskan blir nämligen självlysande i ljuset. DNA- koderna smittar av sig på verktyg och maskiner som används för att klippa, skala och mala sönder metall. På så vis är det möjligt att se om verktyget eller maskinen varit i kontakt med stulen metall. Flera kyrkor har valt att DNA-märka bl.a. tak och rännor av koppar på kyrkobyggnaderna. Resultatet har så här långt varit gott. Det förekommer visserligen att DNA-märkt gods tillgrips, men uppfattningen är ändå att antalet stölder har sjunkit i och med att materialet märkts med DNA. Också har i ett försök att få ned antalet stölder märkt kopparkablar längs med järnvägen med syntetiskt DNA som skyltar med information om märkningen har satts upp. Projektet har varit mycket lyckat. Enligt verkets beräkningar har antalet stölder där kopparkablar antingen bytts ut mot aluminium eller märkts med DNA sjunkit med . 10Bestämmelser om häleri och annan befattning med stöldgods Huvudbestämmelsen om häleri finns i 9 kap. 6 § . Genom bestämmelsen har skapats ett straffrättsligt förbud mot att på olika sätt främja andras brott, framförallt tillgreppsbrott. I första stycket beskrivs tre olika slag av straffbelagda gärningar; sakhäleri (punkt- en 1), vinningshäleri (punkten 2) och fordringshäleri (punkten 3). Straffskalan för samtliga gärningar är fängelse i högst . Vad som här framförallt är av intresse är i första hand sakhäleri och vinnings- häleri. Beskrivningen nedan tar därför främst sikte på dessa gär- ningar. Ansvar för sakhäleri, enligt första punkten, inträder för den som tar befattning med något som är frånhänt annan genom brott på ett sätt som är ägnat att försvåra dess återställande. Rekvisitet frånhänt annan genom brott uppställer ett krav på att ett förbrott ska ha begåtts. Inte sällan är omständigheterna sådana att den som åtalas för en hälerigärning i själva verket är samma person som har begått förbrottet. Om åklagaren anser att det inte går att styrka att den tilltalade exempelvis begått en stöld avseende visst gods, åtalas ofta för häleri i stället. Förbrottet måste gå ut på att något har frånhänts någon. Enligt förarbetena är det inte bara stöld som innebär ett frånhändande utan även bedrägeri, utpressning, ocker, förskingring m.fl. kan utgöra förbrott till sakhäleri. Med uttrycket befattning av- ses fysisk befattning med en sak såsom att ta emot den eller gömma den (NJA II 1942 s. 406 f). Andra exempel är köp, byte eller gåva och pantsättning (m.fl., , (version , Zeteo), kommentaren till 9 kap. 6 § under rubriken enligt första stycket, Punkt 1. Befattningen med godset ska Bestämmelser om häleri och annan befattning med stöldgods som nämnts vara ägnad att försvåra dess återställande. Det krävs alltså inte att ett återställande faktiskt försvåras. Enligt andra punkten döms den som bereder sig otillbörlig vin- ning av annans brottsliga förvärv, s.k. vinningshäleri. Bestämmelsen är tänkt som ett komplement till bestämmelsen om sakhäleri. Kretsen av förbrott för vinningshäleri är större än för sakhäleri. Som brotts- ligt förvärv räknas varje föregående brott som medfört förvärv för den brottslige. Till skillnad från vad som gäller vid sakhäleri är det inte bara just den sak som varit föremål för det brottsliga förvärvet som kan vara objekt för vinningshäleri. Även sådant som trätt i stället för en sak som frånhänts annan eller på annat sätt förvärvats genom brott kan vara föremål för vinningshäleri. Det ska sägas att en gärning som uppfyller förutsättningarna för ansvar för både sakhäleri och vinningshäleri inte ska föranleda att det döms för mera än ett brott. Tredje punkten avser ansvar för s.k. fordringshäleri. För fordrings- häleri döms den som genom krav, överlåtelse eller på annat liknande sätt hävdar en fordran som tillkommit genom brott. Ett specialfall av sakhäleri, s.k. näringshäleri, regleras genom andra stycket. Enligt bestämmelsen inträder ansvar för näringshäleri för den som i verksamhet eller såsom led i en verksamhet, som bedrivs vanemässigt eller annars i större omfattning, på ett sätt som är ägnat att försvåra ett återställande förvärvar eller mottar något som skäli- gen kan antas vara frånhänt annan genom brott. Beviskravet för förbrottet är alltså sänkt när det gäller näringshäleri. Det krävs inte att ett förbrott kan styrkas utan i stället endast att föremålet för gärningen skäligen kan antas vara frånhänt annan genom brott. Uttrycket näringsverksamhet ska förstås i vid mening. Det om- fattar varje verksamhet av ekonomisk art som bedrivs yrkesmässigt av fysisk eller juridisk person (m.fl., kommentaren till 9 kap. 6 § under rubriken enligt andra stycket). Straffskalan är densamma som vid häleri enligt första stycket, dvs. fängelse i högst . I tredje stycket anges att om ett häleribrott är grovt döms till fängelse lägst och högst . Högt straff är tänkt i första hand för fall av yrkesmässigt häleri, t.ex. organiserad brotts- lighet av mycket samhällsfarlig art. Är brott som avses i 6 § att anse som ringa döms enligt 7 § för häleriförseelse till böter eller fängelse . Häleri- förseelse kan också, enligt andra stycket första punkten, begås genom Bestämmelser om häleri och annan befattning med stöldgods att någon i annat fall än som avses i bestämmelsen om näringshäleri på ett sätt som är ägnat att försvåra ett återställande förvärvar eller mottar något som skäligen kan antas vara frånhänt annan genom brott. I det här fallet uppställs alltså inte något krav på koppling till näringsverksamhet eller dylikt. Häleriförseelse kan också enligt andra punkten begås av oaktsamhet. Den bestämmelsen omfattar fall som avses i 6 § första stycket (dvs. sakhäleri, vinningshäleri och fordrings- häleri) där någon inte insåg men hade skälig anledning att anta att brott förelåg. Slutligen döms för häleriförseelse, enligt tredje punkten, den som på sätt som anges i 6 § första stycket 1 (sakhäleri) med- verkat vid det brott varigenom egendomen frånhändes annan och inte insåg men hade skälig anledning att anta att brott förövades, dvs. genom oaktsam medverkan till brott. Nämnas ska också att det i 6 a § finns en straffbestämmelse om penninghäleri. Till en del täcker denna bestämmelse vad som redan är kriminaliserat som sakhäleri eller vinningshäleri enligt 6 §. Om en gärning uppfyller rekvisiten för häleri, bör domstolen i första hand döma för detta brott (prop. 1998/99:19 s. 70). Vid ringa fall samt vid oaktsamt förfarande ska i stället dömas för penninghäleriförseelse enligt 7 a §. Lagen (1974:1065) om visst stöldgods m.m. (stöldgodslagen) in- fördes för att hantera situationer där gods anträffas som uppenbar- ligen frånhänts annan genom brott men som saknar känd ägare. I lagen finns bestämmelser om när sådan egendom ska tas i förvar. En- ligt 1 § stöldgodslagen ska egendom, som frånhänts någon genom brott och som anträffas hos annan, som uppenbart saknar rätt till egendomen, tas i förvar om det inte är uppenbart oskäligt. Samma sak gäller i de s.k. tjuvgömmefallen, dvs. när sådan egendom anträffas utan att vara i någons besittning och varken ägaren eller annan som har rätt till egendomen är känd. Även egendom som har förvärvats eller mottagits under förhållanden som anges i 9 kap. 6 § andra stycket (näringshäleri) eller 7 § andra stycket 1 (häleriförseelse) omfattas. För att ett förvarstagande ska kunna göras hos en viss inne- havare, krävs inte att denne själv har kommit åt egendomen genom Bestämmelser om häleri och annan befattning med stöldgods Ett förvarstagande kan göras så snart det är uppenbart att innehavaren till godset inte gjort ett godtrosförvärv. Till följd av kravet på att förhållandet ska vara uppenbart måste bevisningen vara starkare än när frågan huruvida godtrosförvärv föreligger prövas i civilmål. Beslut om att egendom ska tas i förvar enligt lagen meddelas av allmän domstol enligt 2 § första stycket. I de fall där den som inne- har egendomen förklarat att han inte gör anspråk på den får åkla- garen i stället meddela ett förordnande om att egendomen ska tas i förvar. Det framgår av 2 § andra och tredje stycket. Förfaringssättet med egendom som har tagits i förvar enligt stöld- godslagen regleras i lag (1974:1066) om förfarande med förverkad egendom och hittegods m.m. Enligt 2 § i denna lag ska egendomen förvaras hos polismyndigheten efter det att be- slutet om förvarstagande meddelats. Om det inte har kunnat utredas vem som har rätt till egendomen ska polismyn- digheten kungöra förhållandet med uppgift om egendomen och under vilka omständigheter som den har anträffats. Huvudregeln är att egendomen ska säljas eller förstöras om inte ägaren eller annan som har rätt till egendomen gör anspråk på den. Försäljning sker för statens räkning. Har egendomen sålts har ägaren eller annan rätts- innehavare rätt till ersättning, dock inte med högre belopp än som har influtit vid försäljningen, se 8 §. 27 kap. innehåller bestämmelser om beslag. Beslag av lösa föremål får enligt 1 § bl.a. göras när föremålet skäligen kan antas ha betydelse för utredning om brott eller vara avhänt någon genom brott eller förverkat på grund av brott. Att ett föremål ägs eller innehas av en annan person än den misstänkte hindrar inte att det tas i beslag. Ett föremål kan också tas i beslag även om ingen särskild person kan misstänkas för brottet. Enligt 1 § sista stycket ställs ett krav på proportionalitet upp – ett beslag får endast beslutas om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den misstänkte eller för något annat motstå- ende intresse. Bestämmelser om häleri och annan befattning med stöldgods Av 4 § framgår det att den som med laga rätt utför en tvångs- åtgärd får ta ett föremål som då påträffas i beslag. Föremål som på- träffas i annat fall får tas i beslag efter beslut av undersökningsledar- en eller åklagaren. Om det är fara i dröjsmål får som huvudregel en polisman ta ett påträffat föremål i beslag även utan ett sådant beslut. Även rätten kan förordna om beslag av föremål som företes vid rätten eller annars är tillgängligt för beslag enligt 5 §.