sou · H2B317 · 2014-03-31 00:00:00 — -överstiger 28 viktprocent för blandningar av enkla ammoniumnitratbaserade gödselmedel med dolomit, kalksten och/eller kalciumkarbonat med en renhetsgrad på 28 viktprocent kväve på grund av att ammoniumnitratet motsvarar ammoniumnitrat. Mängd (i ton) för Ammoniumnitrat, Teknisk kvalitet Detta gäller ammoniumnitrat och blandningar av ammoniumnitrat i vilka kvävehalten på grundval av mellan 24,5 och 28 viktprocent, och där halten av brännbara ämnen inte överstiger , mer än 28 viktprocent 1 , och där halten av brännbara ämnen Detta gäller också vattenlösningar med ammoniumnitrat där ammoniumnitrathalten överstiger 80 viktprocent. Material som inte uppfyller specifikationerna och gödselmedel som inte uppfyller kraven i detonationsprovet. kasserat material från tillverkningsprocessen, ammoniumnitrat och blandningar av ammoniumnitrat, enkla blandade/sammansatta ammoniumnitratbaserade gödselmedel enligt avsnitt 2, punkt 2. Gödselkvalitet och punkt 3. Ammoniumnitrat, Teknisk kvalitet som returneras eller har returnerats från slutanvändaren till en tillverkare, en anläggning för tillfällig lagring eller upparbetning för att omarbetas, återvinnas eller behandlas för säker användning eftersom de inte längre uppfyller kraven i avsnitt 2, punkt 2. Ammoniumnitrat, Gödselkvalitet och punkt Ammoniumnitrat, Teknisk kvalitet, gödselmedel enligt avsnitt 2 pkt 1. gödselmedel med självunderhållande sönderfall, första strecksatsen, och punkt 2. Ammoniumnitrat, Gödselkvalitet, som inte uppfyller kraven i bilaga III- 2 till förordning (EG) nr 2003/2003. Detta gäller sådana sammansatta kaliumnitratbaserade gödselmedel (i pellet eller granulatform) som har samma farliga egenskaper som rent kaliumnitrat. Detta gäller sådana sammansatta kaliumnitratbaserade gödselmedel (i kristallform) som har samma farliga egenskaper som rent kaliumnitrat. Arsenikpentoxid, arsenik(V)syra och/eller salter Arseniktrioxid, arsenik(III)syrlighet och/eller salter Nickelföreningar i inhalerbar pulverform: nickelmonoxid, nickeldioxid, nickelsulfid, Mängd (i ton) för Formaldehyd (koncentration ) Väteklorid (kondenserad gas) Kondenserade brandfarliga gaser, kategori 1 eller 2 (inklusive LPG) och naturgas Vid tillämpningen av denna bilaga får uppgraderad biogas klassificeras under denna punkt om den har bearbetats i enlighet med gällande normer för renad och uppgraderad biogas som garanterar en kvalitet som är likvärdig med kvaliteten på naturgas, inklusive vad metaninnehållet beträffar, och där syrehalten uppgår till högst . 4,4 Metylenbis (2kloranilin) och/eller dess salter, i Karbonyldiklorid (fosgen) Arsin (arseniktrihydrid) Fosfin (fosfortrihydrid) Mängd (i ton) för som indikation tillämpning av (inklusive TCDD) beräknade som TCDDekvivalenter. Kvantiteterna av polyklordibensofuraner och polyklordibensodioxiner beräknas med hjälp av följande 2,3,7,8TCDD 2,3,7,8TCDF 1,2,3,7,8 2,3,4,7,8 1,2,3,7,8 1,2,3,4,7,8 1,2,3,6,7,8 1,2,3,7,8,9 1,2,3,4,7,8 1,2,3,7,8,9 1,2,3,6,7,8 2,3,4,6,7,8 1,2,3,4,6,7,8 1,2,3,4,6,7,8 1,2,3,4,7,8,9 T = tetra, P = penta, Hx = hexa, Hp = hepta, O = octa Följande CANCERFRAMKALLANDE ÄMNEN eller blandningar som innehåller följande cancerframkallande ämnen i halter över 5 viktprocent: 4aminobifenyl och/eller dess salter, bensotriklorid, benzi din och/eller dess salter, bis(klorometyl)eter, klordimetyle ter, 1,2dibrometan, dietylsulfat, dimetylsulfat, dimetylkar bamoylklorid, 1,2dibrom3klorpropan, 1,2dimetylhydrazin, dimetylnitrosamin, hexametylfosfortriamid, hydrazin, 2naftylamin och/eller dess salter, 4nitrodifenyl, och 1,3 propansulton som indikation Mängd (i ton) för Petroleumprodukter och alternativa bränslen a) Bensin och nafta b) Fotogen (inklusive flygbränslen) c) Gasoljor (inklusive dieselbränslen, lätta eldningsoljor och blandkomponenter för gasoljor) d) Tunga eldningsoljor e) Alternativa bränslen med samma användningsändamål och liknande egenskaper i fråga om brand och miljö farlighet som de produkter som avses i punkterna a–d Bis(2dimetylaminoetyl) (metyl)amin 3(2etylhexyloxi)propylamin Blandningar av natriumhypoklorit som klassificeras som farliga för vattenmiljön, akut kategori 1 [H400] som innehåller aktivt klor och inte hänförts till någon av de av de övriga farokategorierna i del 1 av Förutsatt att blandningen inte skulle klassificeras som farlig för vattenmiljön, akut kategori 1 [H400] om den inte innehöll Om detta farliga ämne också ingår i kategori P5a Brandfarliga vätskor eller P5b Brandfarliga vätskor ska för tillämpningen av denna bilaga de lägsta tröskelvärdena Om detta farliga ämne också ingår i kategori P5a Brandfarliga vätskor eller P5b Brandfarliga vätskor ska för tillämpningen av denna bilaga de lägsta tröskelvärdena Om detta farliga ämne också ingår i kategori P5a Brandfarliga vätskor eller P5b Brandfarliga vätskor ska för tillämpningen av denna bilaga de lägsta tröskelvärdena Tetrahydro3,5dimetyl1,3,5,tiadiazin2tion (Dazomet) Om detta farliga ämne också ingår i kategori P5a Brandfarliga vätskor eller P5b Brandfarliga vätskor ska för tillämpningen av denna bilaga de lägsta tröskelvärdena tillämpas. Mängd (i ton) för Om detta farliga ämne också ingår i kategori P5a Brandfarliga vätskor eller P5b Brandfarliga vätskor ska för tillämpningen av denna bilaga de lägsta tröskelvärdena Om detta farliga ämne också ingår i kategori P5a Brandfarliga vätskor eller P5b Brandfarliga vätskor ska för tillämpningen av denna bilaga de lägsta tröskelvärdena Om detta farliga ämne också ingår i kategori P5a Brandfarliga vätskor eller P5b Brandfarliga vätskor ska för tillämpningen av denna bilaga de lägsta tröskelvärdena förordning om ändring i förordningen (2003:789) om skydd mot olyckor Härigenom föreskrivs i fråga om förordningen (2003:789) om skydd mot olyckor dels att 3 kap. 6 § och 4 kap. 35 § ska ha följande lydelse, dels att 2 kap. 3 § ska upphöra att gälla. Kommunen ska upprätta en plan för räddningsinsatser för 1.verksamheter som omfattas av kravet på säkerhetsrapport enligt 10 § lagen (1999:381) om åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga kemikalieolyckor, och 2.riskanläggningar enligt förordningen (2013:319) om utvinningsavfall som inte omfattas av bestämmelserna i lagen om åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga kemikalieolyckor. Planen ska ha den omfatt- Planen ska ha den omfatt- ning som säkerheten för omgiv- ning som säkerheten för omgiv- det annars till följd av ändrade det att säkerhetsrapporten är förhållanden finns anledning till Planen ska lämnas in till och övas eller när det annars till följd av ändrade förhållanden finns anledning till Planen ska lämnas in till I samband med att kommunen När kommunen ska upprätta upprättar eller förnyar planen ska eller förnya en plan ska allmän- kommunen på lämpligt sätt ge heten ges möjlighet att lämna allmänheten möjlighet att lämna synpunkter på planen på lämpligt synpunkter på planen. sätt och i så god tid att kommunen 6 Senaste lydelse 2013:321. har möjlighet att ta hänsyn till syn- kommission enligt artikel 15 och kommission enligt artikel 18 och 19 i rådets direktiv /82/ EG av 21 i och rådets direktiv /18/EU av för att förebygga och begränsa 20128 om åtgärder för att före- följderna av allvarliga olycks- bygga och begränsa faran för händelser där farliga ämnen ingår. farliga ämnen ingår. Denna förordning träder i kraft . 7Senaste lydelse 2008:1220. 8EUT L 197, 24.7.2012, s. förordning om ändring i miljötillsynsförordningen (2011:13) Härigenom föreskrivs i fråga om miljötillsynsförordningen (2011:13) att 3 kap. 8 § ska ha följande lydelse, Myndigheten för samhällsskydd och beredskap ska ge tillsynsvägledning i frågor om miljöfarliga verksamheter enligt 9 kap. i de fall frågorna regleras i 1.lagen (1999:381) om åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga kemikalieolyckor, 2.förordningen (1999:382) om åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga kemikalieolyckor, 3.bestämmelser om förebyggande och hantering av allvarliga olyckor i förordningen (2013:319) om Myndigheten för samhällsskydd och beredskap ska ge tillsynsvägledning i frågor om miljöfarliga verksamheter enligt 9 kap. i de fall frågorna regleras i 1.lagen (1999:381) om åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga kemikalieolyckor, 2.förordningen (2015:XXX) om åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga kemikalieolyckor, 3.bestämmelser om förebyggande och hantering av allvarliga olyckor i förordningen (2013:319) om Myndigheten ska stödja Kemikalieinspektionen i tillsynsfrågor om kemiska produkters brandfarliga, explosiva och oxiderande egenskaper. Denna förordning träder i kraft . 2Utredningens uppdrag och arbete Utredningen har fått i uppdrag att lämna förslag till hur man i svensk rätt ska genomföra bestämmelserna i och rådets direktiv /18/EU av om åtgärder för att förebygga och begränsa faran för allvarliga olyckshändelser där farliga ämnen ingår och om ändring och senare upphävande av rådets direktiv /82/EG, det s.k. Seveso III-direktivet. Utredningen har också fått i uppdrag att överväga om Sevesoverksamheter ska omfattas av kraven på farliga verksamheter enligt 2 kap. 4 § lagen (2003:778) om skydd mot olyckor, utan krav på föregående beslut av . Utredningen ska samverka med Myndigheten för samhällsskydd och beredskap, , , , länsstyrelserna och Kommuner och Landsting. Vidare ska utredningen samverka med bransch- organisationer, arbetstagarorganisationer och miljöorganisationer samt andra myndigheter och organisationer som kan vara berörda av arbetet. Utredaren ska även samverka med andra offentliga utred- ningar i de fall det är relevant. Utredningen ska även redogöra för de konsekvenser och kostnader som uppstår för företag och för kommuner, statliga myndigheter och det allmänna i övrigt. Utredningens uppdrag beskrivs i sin helhet i direktiv 2013:38 (se bilaga 1). Utredningens uppdrag och arbete Utredningssekreteraren började i utredningen . Försvarsdepartementet, , Myndigheten för samhällsskydd och beredskap, , , , i Län, Kommuner och Landsting och tillfrågades om att ingå i expertgruppen. Samtliga utom Kemikalieinspektionen valde att hörsamma inbjudan och utredningens experter och sak- kunniga förordnades . Arbetet har bedrivits i nära samarbete med experter och sak- kunniga, både vid de fem sammanträden som har hållits och vid löpande skriftliga och muntliga kontakter däremellan. Utredaren och utredningssekreteraren har besökt Myndigheten för samhällsskydd och beredskap och i för närmare information om hur Sevesoarbetet bedrivs samt diskussion av specifika frågor. Vid dessa möten har utöver utredningens experter annan personal från myndigheterna medverkat. Vidare har utredningen i samband med besök hos i besökt företagen som bedriver verksamhet under Sevesolagen som A, ESAB, och . Utredningen har även haft flera sammanträden med en referensgrupp bestående av företrädare för branschorganisationerna Innovations- och kemiindustrierna i , Mälarenergi, Kcem, , Skogsindustrier, för processäkerhet, och samt . Referensgruppen har redovisat sina respektive erfarenheter av Sevesolagen och dess tillämpning samt beretts tillfälle att lämna synpunkter på utredningens överväganden. Utredningen har även haft såväl skriftliga som muntliga kontakter med deltagarna i referensgruppen däremellan. Utredningen har inbjudit , Världsnaturfonden WWF, , och till samverkan. Utredningen har deltagit i den nationella årliga som organiseras av den nationella samverkans- gruppen för Sevesofrågor. Utredningens uppdrag och arbete Utredningens uppdrag och arbete återges i kapitel 2 förslag presenteras i respektive kapitel. I kapitel 3 beskriver vi Sevesolag- stiftningen och dess genomförande i svensk rätt. Då det svenska genomförandet av Sevesolagstiftningen också innefattar ett svenskt tillträde till Industriolyckskonventionen presenteras konventionen kortfattad. I kapitel 4 beskrivs arbetate med att ta fram Seveso III- direktivet. Därefter beskrivs i kapitlet EU:s senare miljörätt och inverkan på Sevesolagstiftningen. Kapitel 5 handlar om nyheter i Seveso III-direktivet. I kapitel 6 redogörs för förändringar i bilaga 1 i Seveso III direktivet och dess effekt på antalet verksamheter som omfattas av direktivet. I kapitel 7 redogörs för lagtekniska överväganden. Därefter följer i kapitel 8–29 en beskrivning av Seveso III-direktivet och utredningens förslag. I kapitel 30 beskriver vi lagen om skydd mot olyckor. I kapitel 31 beskriver vi övergångsbestämmelserna. I kapitel 32 analyserar vi de konsekvenser som våra förslag kan antas medföra. Författnings- kommentaren finns i kapitel 33. Inom industrin hanteras stora mängder kemikalier. Detta, i kombination med att de industriella processerna innehåller komplicerade system, gör att risken för allvarliga kemikalieolyckor är påtagliga, om inte en hög säkerhetsnivå kan upprätthållas. har varit förskonat från större olyckor, men utomlands har sådana olyckor förekommit även . Stora olyckor i såväl som inträffade . I var det fråga om bränder i oljedepåer i Buncefield i . I inträffade en gasexplosion vid BP:s raffinaderier i , . Olyckan inträffade i anslutning till en uppstart efter ett underhållsstopp på raffinaderiet. 15 arbetstagare dog vid olyckan och cirka 180 personer skadades. I den efterföljande rapporten identifierades ett flertal brister i utrustning, rutiner för riskanalyser, dålig säkerhetskultur samt bristfälliga rutiner för förebyggande underhåll och inspektion. Många säkerhetssystem fungerade inte och kritik riktades också mot ledarskapet, företagets arbetsrutiner, arbetstagarnas utbildning, tekniska skyddssystem och den operativa övervakningen. EU inledde ett arbete med att ta fram gemensamma regler för stora industriolyckor efter industriolyckan i Seveso , något som resulterade i det så kallade Seveso-direktivet, (82/501/EEG). Syftet med direktivet var att förhindra och begränsa följderna av stora olyckor vid industriell verksamhet där farliga ämnen hanterades. Direktivet kom att kallas Seveso-I- direktivet, då det följdes av ett nytt direktiv, 96/92/EG, om åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga olyckshändelser där farliga ämnen ingår, ett direktiv som sålunda benämndes Seveso-II-direktivet. Direktivet första syfte är att förebygga allvarliga olyckshändelser där farliga ämnen ingår. Om olyckor ändå inträffar är det andra syftet att begränsa följderna för människor och miljö. Det övergripande målet är att hålla höga skyddsnivåer inom EU. Generellt kan om detta direktiv sägas att kraven på såväl företag som myndigheter är högre och mer omfattande än det tidigare direktivet. Direktivet ska tillämpas på alla verksamheter där farliga ämnen förekommer eller kan förekomma i viss omfattning. Vilka farliga ämnen som omfattas av direktivet och i vilka kvantiteter framgår av bilagan till direktivet. Reglerna tillämpas på den verksamhet som har tillräckligt mycket av något ämne som är tillräckligt farligt. Med verksamhet avses verksamheten i dess helhet och det räcker att de farliga ämnena förekommer i verksamheten. Det behöver inte vara frågan om någon tillverkning utan det räcker med att ämnet finns inom anläggningen. Viktiga verksamheter såsom militär verksamhet, faror som har samband med joniserande strålning, transport av farliga ämnen och transporter av farliga ämnen i rörledningar är undantagna från direktivets tillämpningsområde. Direktivet innehåller skyldigheter för verksamhetsutövaren och medlemsstaterna. Verksamhetsutövarens skyldigheter är uppdelade i allmänna och särskilda skyldigheter beroende på vilka farliga ämnen som förekommer och i vilka mängder. Man brukar tala om en lägre och en högre kravnivå. Ju större kvantiteter farliga ämnen, desto strängare bestämmelser. Driften av verksamheten kan förbjudas om de åtgärder som verksamhetsutövaren vidtagit för att förebygga och begränsa följderna av en kemisk olycka är uppenbart otillräckliga. Då direktivet är ett så kallat minimidirektiv får medlemsstaterna behålla eller införa strängare regler än de i direktivet. Direktivet ändrades 2003. Reglerna styr verksamheter där farliga ämnen vid ett och samma tillfälle förekommer i vissa mängder. Gränsmängden varierar beroende på de olika kemikaliernas egenskaper. För varje kemikalie finns två olika gränsmängder som delar in verksamheterna i en lägre respektive högre kravnivå – för mängder över respektive nivå gäller en lägre eller en högre kravnivå. För verksamhetsutövarna gäller olika krav beroende på vilken kravnivå de omfattas av. Samtliga är dock skyldiga att vidta alla åtgärder som krävs för att förebygga allvarliga kemikalieolyckor och för att begränsa följderna av dem för människor och miljö. Verksamhetsutövaren ska kunna styrka att alla de nöd- vändiga åtgärder som föreskrivs i direktivet har vidtagits. Verksamhetsutövare som omfattas av direktivet ska anmäla detta. Anmälan ska innehålla uppgifter om vilka farliga ämnen eller grupp av ämnen som finns. Anmälan ska beskriva vilken aktivitet som ska bedrivas. I anmälan ska även verksamhetens omedelbara omgivning beskrivas och faktorer som kan ge upphov till en allvarlig olycks- händelse eller förvärra följderna av olyckan. Verksamhetsutövaren ska informera om förändring som kan påverka risk- bedömningen. Alla verksamhetsutövare ska upprätta ett handlingsprogram för att förebygga allvarliga olyckshändelser, en s.k. säkerhetspolicy. Målet ska vara att säkerställa en hög skyddsnivå för människor och miljö genom lämpliga åtgärder, rutiner och driftsystem. kan begära in säkerhetspolicyn. Verksamhetsutövare har informations- skyldighet gentemot allmänheten och myndigheter. De ska informera om säkerhetsåtgärder och om en allvarlig olyckshändelse inträffat. Verksamheter på denna nivå är genomgående tillståndspliktiga enligt . De som utövar sin verksamhet inom den högre kravnivån ska lämna en säkerhetsrapport till tillsynsmyndigheten. Av säkerhetsrapporten ska framgå att en säkerhetspolicy har införts. Säkerhetsrapporten ska visa att faran för allvarliga olycks- händelser har identifierats och att nödvändiga åtgärder har vid- tagits. Säkerhetsrapporten ska innehålla en intern plan för rädd- ningsinsatser. Den interna planen för räddningsinsatser ska utarbetas i samråd med bl.a. de anställda vid verksamheten. Verksamhetsutövare på den högre kravnivån ska också lämna information så att en extern plan för räddningsinsatser ska kunna upprättas. Allmänheten ska informeras om denna på verksamhetsutövarens bekostnad. Vidare ska säkerhetsrapporten innehålla en uppdaterad förteckning över de farliga ämnen som finns i verksamheten. Säkerhetsrapporten ska ses över och vid behov uppdateras minst . Medlemsstaterna har skyldighet att se till att verksamhetsutövaren kan visa att alla åtgärder i direktivet har vidtagits. Direktivet innehåller informationsskyldighet för medlemsstaterna. Medlems- staten ska informera de andra medlemsstater som riskerar att påverkas av gränsöverskridande verkningar av en kemisk olycka. Medlemsstaterna ska informera Europeiska kommissionen om allvarliga olyckshändelser som inträffat för att förebygga liknande olyckor . Kommissionen har en databas för spridning av denna information. Medlemsstaterna ska upprätta ett system för tillsyn. Tillsyns- programmet kan antingen bestå av en systematisk bedömning av riskerna för varje verksamhet eller en tillsyn på platsen en gång . Medlemsstaterna kan även förbjuda drift av en verksamhet. För att skydda bostadsområden, områden som besöks av allmän- heten och naturområden ställer direktivet krav på medlemsländernas mark- och planreglering. Då ska målen att förebygga allvarliga olyckshändelser och begränsa följderna av sådana olyckor beaktas. Medlemsländerna ska kontrollera lokalisering av nya verksamheter, förändringar i befintliga verksamheter och nya anordningar kring befintliga verksamheter. De ska se till att på lång sikt upprätthålla lämpliga avstånd mellan farlig verksamhet och bostadsområden så att inte riskerna för människor ökar. har i målet C-53/10 uttalat att denna skyldighet utgör hinder för nationell lagstiftning där det föreskrivs att bygglov ska beviljas för en byggnad utan att riskerna med att bygga inom gränserna har bedöms. Medlemsstaten ska se till att extern planen för räddningsinsatser upprättas. Med stöd av den information som ges i säkerhets- rapporten kan tillsynsmyndigheten besluta att någon extern plan för räddningsinsatser inte behöver upprättas. I direktivet finns bestämmelser för sådana följdeffekter, s.k. dominoeffekter, som kan uppkomma på grund av verksamheternas lokalisering och närhet till varandra. De verksamheter som kan ha dominoeffekter ska identifieras av tillsynsmyndigheten. Dessa ska utbyta information och anpassa sina säkerhetsarrangemang med varandra. Allmänheten har rätt till information om risker och vilka säkerhets- åtgärder som ska vidtas för verksamheter som omfattas av kravet på säkerhetsrapport. Det anges inte vem som ska sprida informationen utan det står medlemsstaterna fritt att välja. Informationen ska ges automatiskt till allmänheten som kan påverkas av en allvarlig olyckshändelse. Alla verksamheter som nyttjas av allmänheten ska informeras. Informationen ska hållas ständigt tillgängligt och den ska ses över och lämnas minst . Vid ändringar som kan få betydande återverkningar på faran för allvarliga olyckshändelser ska informationen lämnas. Allmänheten ska på begäran få tillgång till säkerhetsrapporten. Om det av sekretesskäl inte går att lämna ut säkerhetsrapporten ska den omarbetas så att den går att lämna ut. Allmänheten får även lämna synpunkter på den extern planen för räddningsinsatser. Då det svenska genomförandet av Sevesolagstiftningen också inne- fattar ett svenskt tillträde till rubricerade konvention följer här för fullständighetens skull en kortfattad presentation av konventionen.1 Syftet med konventionen är att förebygga allvarliga olycks- händelser inom den kemikaliehanterande industrin och att begränsa skadorna om sådana olyckor skulle inträffa. Industriolycks- konventionen är när det gäller förebyggande åtgärder endast tillämplig på gränsöverskridande effekter. Konventionen gäller fullt ut mellan 1 En mer utförlig presentation av konventionen ges i SOU 1998:13 s.74f. parterna i fråga om insatser för att begränsa skadorna vid olyckorna, informationsutbyte m.m. Huvuddragen i Industriolyckskonventionen är följande. I konventionens allmänna bestämmelser åtar sig parterna, dvs. konventionsstaterna, att vidta lämpliga åtgärder och samarbeta inom ramen för konventionen för att skydda människor och miljö mot olyckor i verksamheter med hantering av farliga ämnen. Parterna ska i möjligaste mån förebygga sådana olyckor, minska deras frekvens och svårighetsgrad, vidta beredskapsåtgärder och räddningsinsatser, inklusive åtgärder för att återställa förhållandena. Parterna ska vidare genom informationsutbyte, konsultationer och andra samarbets- åtgärder utan onödigt dröjsmål utveckla och tillämpa riktlinjer och strategier för att minska riskerna för och konsekvenserna av industri- olyckor. Parterna åtar sig också att säkerställa att företagsledningar tvingas vidta alla åtgärder som krävs för att på ett säkert sätt kunna genomföra den farliga verksamheten och förebygga industriolyckor. Bestämmelserna i ska inte tillämpas på bl.a. kärntekniska olyckor och olyckor vid militära anläggningar. Parterna ska vidta lämpliga åtgärder för att förebygga industri- olyckor, inbegripet åtgärder för att minska riskerna för industri- olyckor. Vidare ska enligt konventionen upphovsparterna sträva efter att anta riktlinjer för lokalisering av nya farliga verksamheter och för reglering av betydelsefulla ändringar som avser redan existerande farliga verksamheter. Parterna ska vidta lämpliga åtgärder för att upprätthålla en ändamålsenlig beredskap och säkerställa att beredskapsåtgärder vidtas för att genomföra insatser inom sitt verksam- hetsområde.