sou · H2B386 · 2014-12-19 00:00:00 — Den som har beviljats rättshjälp ska betala en rättshjälpsavgift som bestäms med hänsyn till kostnaderna för rättshjälpsbiträdet och den rättssökandes ekonomiska underlag enligt 38 §. Avgiften ska fort- löpande betalas till rättshjälpsbiträdet (se 25 § rättshjälpslagen). Vilken procentsats som ska betalas i rättshjälpsavgift och vilken lägsta av- gift som ska betalas i varje intervall framgår av sex olika avgiftsnivåer. Rättshjälpsavgiften, som aldrig får överstiga kostnaderna för rätts- hjälpsbiträdet, utgör av kostnaderna om det ekonomiska underlaget inte överstiger , av kostnaderna, dock , om det eko- nomiska underlaget överstiger men inte , av kostnaderna, dock , om det eko- nomiska underlaget överstiger men inte , 4.tjugo procent av kostnaderna, dock , om det eko- nomiska underlaget överstiger men inte , av kostnaderna, dock , om det eko- nomiska underlaget överstiger men inte , av kostnaderna, dock , om det eko- nomiska underlaget överstiger . Till varje procentsats hör en viss minimiavgift. Om ett ärende fört med sig endast mindre kostnader ska den rättssökande i vissa fall betala en viss minsta avgift i stället för den procentuella avgiften. Minimiavgiften blir aktuell vid slutregleringen av ett rättshjälps- ärende. Om den procentuella avgiften i det skedet är så liten att den understiger minimiavgiften ska den rättssökande i stället betala den minimiavgift som följer av den fastställda procentsatsen. Minimi- avgiften varierar mellan och . För avgiftsnivån i punkt 1 gäller ingen lägsta avgift. Där är avgiften alltid av biträdeskostnaderna. Avgiften kan inte i något fall överstiga kostnaden för rättshjälpsbiträdet. Avgiften ska betalas till biträdet allteftersom kostnaderna uppstår. När rättshjälpsavgiften slutligt ska fastställas ska en jämförelse göras mellan storleken på den procentuella avgiften och den minimi- avgift som har fastställts för den rättssökande. Om jämkning enligt 24 § rättshjälpslagen har skett är det den minimiavgift som svarar mot den procentsats som gäller vid avräkningen som ska beaktas.17 Avgift för rådgivning utöver ska avräknas från den lägsta avgift som anges i punkterna 2–6 (se även nedan avsnitt 7.3.3). Bestämmelsen innebär att den som har betalat för mer än en timmes rådgivning i vissa fall kan få avräkna kostnaden för den extra råd- 17 Se Renfors m.fl., Rättshjälpslagen och annan lagstiftning om rättsligt bistånd – en kommentar, tredje upplagan, s. 130. Avräkning får ske när den rättssökande ska betala en avgift som är beräknad enligt minimiavgiftsregeln. Om den rätts- sökandes avgift bestäms som en procentuell avgift ska någon avräk- ning alltså inte ske. Avsikten med bestämmelsen är att ingen ska avstå från ytterligare rådgivning på grund av överväganden om den eventuella kostnaden för rättshjälpsavgift.18 Ett rättshjälpsbiträde ska i sin kostnadsräkning ange om den rättssökande har fått mer än en timmes rådgivning samt den råd- givningsavgift som den rättssökande har betalat (22 § rättshjälps- förordningen). Orsaken till detta är bl.a. att den rättssökandes av- gift för rådgivning utöver ska kunna beaktas när rätts- hjälpsavgiften fastställs. För avgiftsnivån där det ekonomiska underlaget inte överstiger gäller ingen lägsta avgift. Någon rådgivningsavgift kan inte avräknas i de fallen.19 Detsamma gäller för underåriga som befriats från avgift. Är den rättssökande underårig får det beslutas att någon rätts- hjälpsavgift inte ska betalas, om sökandens ekonomiska förhållan- den ger anledning till det. Avgiften för dödsbo som beviljas rättshjälp bestäms efter vad som är skäligt med hänsyn till dödsboets och dödsbodelägarnas eko- nomiska förhållanden. Om rättshjälp övergår till ett dödsbo beräk- nas rättshjälpsavgiften med ledning av den avlidnes ekonomiska underlag. Det bör i sammanhanget även påpekas att rättshjälpsavgift, under vissa förutsättningar, inte ska betalas när rådets förordning (EG) nr 4/2009 av om domstols behörighet, tillämplig lag, erkännande och verkställighet av domar samt sam- arbete i fråga om underhållsskyldighet (underhållsförordningen) ska tillämpas (se 2 a § rättshjälpslagen). Även i vissa andra fall, framför allt beträffande underhållsbidrag enligt internationella konventioner, kan undantag göras från kravet på rådgivning innan rättshjälp be- viljas (se hänvisningar i 2 § rättshjälpslagen). 1996/97 s. 108. 1996/97:9 s. 215. Bestämmelserna om obligatorisk rådgivning infördes genom rättshjälpslag. Den rådgivning som reglerades i den tidigare lagen innebar inte något krav på att rådgivning skulle ha skett innan rätts- hjälp beviljades. Bestämmelser om rådgivning finns i 4 § rättshjälpslagen. Enligt den bestämmelsen får rådgivning enligt lagen lämnas i en rättslig angelägenhet av en advokat eller biträdande jurist på advokatbyrå i sammanlagt högst . Rådgivning kan också lämnas av någon annan som kan förordnas som rättshjälpsbiträde enligt 26 § rättshjälpslagen. Rådgivning lämnas mot en avgift som betalas till den som lämnar rådgivningen. Den som har lämnat rådgivning får sätta ned avgiften till hälften om den rättssökandes ekonomiska förhållanden ger anledning till det. Är den rättssökande underårig får avgiften sättas ned till noll, om sökandens ekonomiska förhållanden ger anledning till det. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer med- delar närmare bestämmelser om rådgivningsavgift och nedsättning av rådgivningsavgift. Avgiften fastställs av (4 § rätts- hjälpsförordningen). Enligt 5 § rättshjälpslagen har den som lämnat rådgivning rätt till skälig ersättning av allmänna medel för de kostnader för tolk och översättning som rådgivningen kan ha krävt. Om rådgivning har skett mot nedsatt avgift enligt 4 § andra och tredje styckena rättshjälpslagen kan den som har lämnat rådgivning få ersättning av allmänna medel. Det är regeringen eller den myndighet som rege- ringen bestämmer som meddelar närmare bestämmelser om ersätt- ning enligt första stycket. Av 5 § rättshjälpsförordningen framgår att det är som meddelar bestämmelser om ersätt- ning av allmänna medel till den som lämnar rådgivning enligt rätts- hjälpslagen. Om rådgivningsavgiften har satts ned betalas mellanskillnaden mellan full avgift och den nedsatta avgiften av allmänna medel. Efter en ändring gäller detta såväl nedsättning till halv avgift som nedsättning till noll kronor.20 Det är rådgivaren som beslutar om nedsättning av avgiften i förhållande till den rättssökande. 20 Se prop. 1999/2000:59 s. 14. rådgivaren medvetet eller av vårdslöshet felaktigt beslutat om ned- sättning betalas inte någon ersättning ut.21 Inte heller betalas någon ersättning ut om rådgivning lämnats och nedsättning beslutats av någon som inte kan godkännas som rättshjälpsbiträde. Detta gäller både såvitt avser kostnader för tolk och översättning som för kom- pensation för nedsatt avgift.22 Den som vill ha ersättning för tolk- och översättningskostnader samt kompensation för nedsatt avgift ska göra en framställning om detta till . I framställningen ska anges upp- gift om den rättssökandes namn, den rättsliga angelägenheten och antalet rådgivningstimmar samt, om framställningen avser ersätt- ning för nedsatt rådgivningsavgift, den rättssökandes personnummer och anledningen till nedsättningen (se 15 § DVFS 2012:15, ändrad genom DVFS 2013:7). Bestämmelsen innehöll tidigare även ett krav på att framställningen till skulle göras året som rådgivningen lämnades. Mot bakgrund av ett beslut från , där nämnden be- dömde att bemyndigandet för att utfärda före- skrifter med stöd av 5 § andra stycket rättshjälpslagen inte gav behörighet att utförda föreskrifter om en tidsfrist för framställning om ersättning av allmänna medel, har tidsfristen slopats i de nya föreskrifterna. 7.4Rättshjälpens förhållande till rättsskyddsförsäkringar Grundtanken med rättshjälpssystemet är att behovet av ekonomiskt bistånd till rättsligt biträde vid tvist i första hand ska tillgodoses på annat sätt än genom statlig rättshjälp. Statens hjälp bör bara ges när det verkligen behövs. Som nämnts gjordes rättshjälpen vid tillkomsten av rätts- hjälpslag subsidiär i förhållande till rättsskyddet i privata försäk- ringar. Detta innebär att rättshjälp inte beviljas den som har en rätts- skyddsförsäkring som täcker den angelägenhet för vilken rättshjälp 1996/97:9 s. 206. 1996/97:9 s. 107 och 206. Som huvudregel ska alltså den enskilde täcka sitt behov av rättsligt bistånd genom att teckna försäkring. Av 9 § första stycket rättshjälpslagen framgår således att rättshjälp inte får beviljas, om den rättssökande har en rättsskyddsförsäkring eller något annat lik- nande rättsskydd som omfattar angelägenheten. För att undvika att enskilda låter bli att försäkra sig och i stället utnyttjar rättshjälpen framgår av paragrafens andra stycke att om den rättssökande saknar rättsskydd men med hänsyn till sitt försäkringsskydd i övrigt eller sina ekonomiska och personliga förhållanden borde ha haft ett sådant skydd, får rättshjälp beviljas endast om det finns särskilda skäl med hänsyn till angelägenhetens art och betydelse för den rätts- sökande. Ansvaret för möjligheten att få ekonomiskt bistånd till kost- naderna för att driva en tvist har alltså lagts på den enskilde i första hand. Eftersom rättshjälpen är subsidiär i förhållande till rätts- skyddsförsäkringar är det naturligtvis av intresse att se om, och i så fall hur, dessa försäkringar utvecklats. En viktig del i systemet är att villkoren i försäkringarna inte ändras så att balansen mellan rätts- skydd och rättshjälp rubbas på ett oönskat sätt. En oönskad konse- kvens av systemets utformning skulle uppkomma om försäkrings- bolagen ändrar villkoren så att en mängd enskilda saknar möjlighet att teckna rättsskyddsförsäkring inom visst område. En annan vik- tig del i systemet är att teckningsgraden av hemförsäkring bland befolkningen är hög. Utbudet av försäkringslösningar styrs av den privata försäkrings- marknaden. Staten har inte någon möjlighet att direkt påverka för- säkringsbolagen att utforma försäkringarna på visst sätt. Dagens rättshjälpslagstiftning bygger på att marknaden tillhandahåller lämp- liga försäkringar och att enskilda faktiskt tecknar dem. Enligt uppgift från Svensk försäkring, som är försäkringsföre- tagens branschorganisation, uppgick den totala kostnaden för rätts- skyddet, innefattande ärenden enligt hem-, villa- och fritidshusförsäk- ring, till , fördelade på 15 775 antal skador. var kostnaden för rättsskyddet . var kostnaden respektive . I följande avsnitt behandlas utvecklingen av rättsskyddsmomen- tet i de försäkringar som marknaden erbjuder för privatpersoner. I det sammanhanget redovisas om villkoren har ändrats sedan till- komsten av den nya rättshjälpslagen och vilken teckningsgrad hem- försäkringarna har. I propositionen till rättshjälpslag gjordes en genomgång av de då gällande vanligast förekommande villkoren i rättsskydds- försäkringarna.23 I en rapport från , rapport 2009:2, En översyn av rättshjälpslagen, gjordes bl.a. en översyn av utveck- lingen av rättsskyddsmomentet dittills i marknadens försäkringar i förhållande till de villkor som gällde vid tillkomsten av den nya rättshjälpslagen. jämförde sedan de dåvarande försäk- ringsvillkoren med försäkringsvillkoren såsom de redovisats i rege- ringens proposition. Enligt redovisningen av då gällande försäkringsvillkor i proposi- tionen till rättshjälpslag undantogs tvister som hade sam- band med eller aktualiserats vid äktenskapsskillnad eller upplösning av samboförhållanden. jämförelse visade att flera försäkringsbolag, vilka enligt en uppskattning från hade av marknadsandelarna inom hem- och villaförsäkringsområdet, helt hade undantagit frågor om vårdnad, underhåll och liknande frågor som reglerats eller lämnats oreglerade av parterna vid äktenskapsskillnad eller upplösning av samboförhållande. Jämförelsen visade vidare att flera försäkrings- bolag hade en karenstid efter det att äktenskapet, partner- skapet eller samboförhållandet upphörde. Därefter kunde rätts- skyddet tas i anspråk i dessa tvister. Något försäkringsbolag hade motsvarande karenstid men . Ett annat undantag som införts av ett par försäkringsbolag var tvist gällande handel med aktier, optioner, obligationer, fondandelar, värdepapper eller värdetransaktioner. Flera försäkringsbolag hade också undantagit tvist där försäkringstagaren var kärande och tvisten skulle handläggas i domstol enligt lagen (2002:599) om grupprätte- gång. jämförelse visade också att det inte skett vill- korsändringar när det gällde ersättning för ombudsarvode och kost- 1996/97:9 s. 84 f. Sådana utgick på motsvarande sätt som innan reformen genomfördes. Någon ersättning för rättshjälpsavgift utgick dock inte enligt rättsskyddsvillkoren, vilket ersattes enligt den ursprung- liga rättshjälpslagen. I sin jämförelse konstaterade även att taket för hur mycket ersättning som maximalt betalas liksom tidigare skiljde sig åt mellan försäkringsbolagen, dock att en generell höjning skett. för jämförelse betalades ersättning ut med mellan och . De flesta försäkrings- bolag hade en självrisk på av kostnaderna men ett bolag hade höjt självrisken till av kostnaderna. Samma bolag hade också infört en begränsning av ersättning för arvode samt för egna utredningskostnader och vittnesersättning till vardera. kunde vidare konstatera att även vad gällde val av ombud såg villkoren i princip ut som tidigare och att det, liksom tidigare, inte fanns någon möjlighet för en privatperson att teckna enbart en rättsskyddsförsäkring. I samband med reformen fram- förde några remissinstanser att det fanns en risk att rättsskyddet skulle komma att utgå ur paketförsäkringen för att hemförsäk- ringspaketet på så sätt skulle bli billigare.24 konsta- terade att den befarade utvecklingen inte inträffat. undersökning visade alltså att försäkringsvill- koren hade ändrats i mycket liten utsträckning såvitt avsåg giltighet och omfattning. Ett undantag var dock tvister i familjerättsliga angelägenheter där försäkringsbolagen utvecklat undantag i olika utsträckning. slutsats av jämförelsen var att vill- koren i rättsskyddsförsäkringarna för privatpersoner inte ändrats i någon större omfattning som skulle innebära att systemet inte längre var ändamålsenligt utformat. När det gällde undantaget för familje- rättsliga angelägenheter anförde att reformen inte inneburit någon negativ effekt för enskilda som har behov av rätts- ligt bistånd i familjerättsliga tvister eftersom rättshjälp i stor ut- sträckning beviljades i sådana tvister. gör löpande jämförelser mellan villkoren i marknadens försäkringar bl.a. vad gäller rättsskydds- momentet i hem- och villaförsäkringarna. En sådan jämförelse har 1996/97:9 s. 97. gjorts även inom ramen för detta uppdrag. Jämförelsen redovisas i bilaga 4 till betänkandet. Genom att jämföra försäkringsvillkoren såsom de redovisats i regeringens proposition och i och såsom de redovisats i bilaga 4 kan utläsas om och i så fall i vilken utsträckning som ändring skett av villkoren sedan propositionen skrevs. Av inhämtade uppgifter framgår att försäkringsvillkoren ändrats i mycket liten omfattning sedan genomförde sin jämförelse . Något bolag har justerat gränserna för vilka belopp som ersätts vid t.ex. bevisning. jämförelse och slutsatsen av denna är således relevant även för dagens förhåll- anden. 7.4.3Hur många har en rättsskyddsförsäkring? Benägenheten att teckna försäkring kan för privatpersoner studeras med hjälp av en undersökning som () genomför med jämna mellanrum. Undersökningen kallas – Undersökningarna av levnadsförhållanden.25 I rapporten från gjordes även en jämförelse av teckningsgraden i fråga om hemförsäkring och därmed även rätts- skyddsförsäkring. Av , som avser uppgifter fram , framgår att andelen som saknade hemförsäkring 2006 minskat till . Liksom tidigare gällde att yngre personer och personer som var utländska medborgare saknade hemförsäkring i större ut- sträckning än andra grupper. Bland ensamstående ungdomar 16–saknade hemförsäkring. Motsvarande siffra 1998–1999 var . Andelen personer som saknade hemför- säkring och som inte bott i nuvarande bostad än var . Andelen utländska medborgare som saknade hemförsäkring var . slutsats var att teckningsgraden i fråga om hem- försäkring hade förbättrats, dock att det alltjämt var unga personer och utländska medborgare som i högre grad än genomsnittet sak- 25 Se bilaga 17 i 2009:2, En översyn av rättshjälpslagen. Dessa grupper kunde dock ofta komma i fråga för rättshjälp. Vi har från SCB inhämtat aktuella uppgifter om tecknings- graden i fråga om hemförsäkring. Av dessa framgår att andelen som saknade hemförsäkring var . Andelen har således ökat något sedan utförde sin undersökning . Liksom tidigare gäller att yngre personer och personer med utländsk bakgrund saknar hemförsäk- ring i större utsträckning än andra grupper. Bland ungdomar 16– saknade hemförsäkring, vilket är en minsk- ning i förhållande . Motsvarande siffror för och åren 1998–1999 var respektive . Andelen personer med utländsk bakgrund som saknade hemförsäk- ring var . 7.5Statens kostnader för rättshjälpsbiträde Utgifter för biträden enligt rättshjälpslagen är den tredje största utgiftsposten inom anslaget 1:12 Rättsliga biträden m.m. Kostnaden för rättshjälpsbiträden var . Motsvarande siffra var , vilket motsvarar en ökning på . Orsaker till att utgifterna har ökat kan delvis för- av timkostnadsnormens utveckling. Det totala antalet avräk- nade ärenden om rättshjälp som har beviljats är i princip oförändrat jämfört med föregående år. De avräknade ärendena utgörs till av familjerättsliga mål. Sedan den nya lagstiftningen trädde 1997 har antalet ansökningar om rättshjälp som kommit in till stadigt minskat. Till skillnad från antal avräknade ärenden där rättshjälp beviljats av har avräknade ärenden där rättshjälp beviljats av domstol fortsatt att öka . Sammanlagt har an- talet avräkningar ökat något . Orsaken till detta kan vara att domstolarna avgjort fler familjemål än . bedömer att antalet avräknade rättshjälpsärenden kommer att öka ungefär i samma takt som prognosen för tvistemål (familjemål) –2017. Utgiftsprognosen för rätts- hjälp, inklusive timkostnadsnormens ökning, blir För perioden –2017 beräknas utgifterna för rätts- hjälp till , respektive 306 mil- joner kr, exklusive uppräkning av timkostnadsnormen. Av dessa kostnader har i tvistemål åter- betalats till staten och i brottmål . Motsvarande siffror för är i tvistemål och i brottmål , och för i tvistemål och i brottmål . inkom 29 684 antal ärenden om rättshjälp till Rätts- hjälpsmyndigheten och antal avräknade ärenden vari rättshjälp be- viljats av var 812. Motsvarande siffror för respektive var 1 024 respektive 943. Antal avräk- nade ärenden vari rättshjälp beviljats av domstol var 7 181. Motsvarande siffror var 6 945 respektive 6 653. Enligt uppgift från uppgick den slut- liga genomsnittliga biträdeskostnaden (arbete, tidsspillan och utlägg) för till . Motsvarande siffror var respektive . uppgick kost- naden till . Enligt statistik från ligger huvuddelen av dem som erhåller rättshjälp i de lägre inkomstintervallen. låg den största delen, , av dem som erhöll rättshjälp i intervallet från till , med en återbetalningsprocent om . låg i intervallet från till , med en återbetalningsprocent om . Tillsammans omfattar dessa båda lägsta intervall alltså cirka hälften av dem som erhåller rättshjälp. Hur intervallen fördelats procentuellt på de rättssökande illustreras i följande tabell. Tabellen avser åren 2011–2013. Inom parentes anges den för avgiftsnivån aktuella återbetalningsprocenten. Minderårig utan inkomst () 0–50 000 () 50 000–99 999 () 100 000–119 999 () 120 000–149 999 () 150 000–199 999 () 200 000–260 000 () Vid en jämförelse mellan åren 2011–2013 kan konstateras att för- delningen mellan de olika intervallen varit förhållandevis . Vi ska överväga om inkomstgränsen för rättshjälp i någon mån bör justeras och om rättshjälpsavgifterna bör höjas. I denna fråga ska enligt direktiven särskild hänsyn tas till personer i en ekonomiskt utsatt position. Som redovisats har villkoren i rättsskyddsförsäkringarna för privatpersoner inte förändrats i en utsträckning som skulle innebära att det nuvarande systemet för rättshjälp är ändamåls- enligt utformat. Visserligen har andelen som saknar hemförsäkring, och därmed rättsskyddsförsäkring, ökat något men sådan försäk- ring innehas fortfarande av en överväldigande majoritet av befolk- ningen. Ända sedan den äldre rättshjälpslagens tillkomst har rätten till rättshjälp begränsats av att den rättssökandes inkomst inte får över- stiga ett visst belopp. Huvudtanken med detta är att de som själva kan stå för sina processkostnader ska göra det medan de som inte kan det ska kunna få bistånd av staten. Detta synsätt överens- stämmer också med tanken att staten har en skyldighet att hushålla med de medel som finns och att se till att de används där behovet är som störst. Det bidrar också till det övergripande målet om en god hushållning med statens resurser. Rättshjälpen är tänkt att fungera som ett slags yttersta skyddsnät som fångar upp den som inte kan få rättsligt bistånd på annat sätt. Det är alltså en rimlig tanke att den som har sådana inkomster att de själva kan betala för rättslig hjälp också ska göra det. får inkomstgränsen inte, som poängterats i tidigare lagstiftningsarbeten, sättas så lågt att rätts- hjälpen endast kommer att beröra de allra sämst ställda. Förslag: Inkomstgränsen (den rättssökandes ekonomiska under- lag) för att kunna få rättshjälp höjs till . Rättshjälp får beviljas personer vars ekonomiska underlag inte överstiger . Med ekonomiskt underlag avses den rätts- sökandes årsinkomst efter att hänsyn tagits till underhållsskyldig- het, förmögenhet och skuldsättning. När rättshjälpslag trädde i kraft förutsattes att inkomstgränsen, eftersom den sattes till ett visst belopp, skulle ses över med jämna mellanrum, dock inte alltför ofta. Ett lämpligt riktmärke angavs vara att en översyn gjordes , även om det kunde finnas anledning att frångå detta. Nuvarande ekonomiska underlag har gällt sedan en lagändring . Det är alltså hög tid att nu se över om gränsen behöver justeras. En första fråga att ta ställning till är om gränsvärdet även fort- sättningsvis bör anges till ett visst belopp. Alternativet skulle kunna vara att åter knyta inkomstgränsen till prisbasbeloppet (tidigare basbeloppet) enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring eller att knyta det till konsumentprisindex (KPI) eller tjänsteprisindex (TPI). KPI är det mest använda måttet för prisutveckling och an- vänds bl.a. som inflationsmått och vid avtalsreglering. KPI avser att visa hur konsumentpriserna i genomsnitt utvecklar sig för hela den privata inhemska konsumtionen, dvs. de priser konsumenterna fak- tiskt betalar.26 Ska gränsvärdet anges i siffror eller anges på annat sätt? rättshjälpslag relaterades rätten till rättshjälp till basbeloppet enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring. Det basbelopp som skulle användas var alltid det basbelopp som gällde året innan an- sökan om rättshjälp gjordes. I förarbetena till den nuvarande rättshjälpslagen anfördes som skäl för att ange lagens gränsvärden i siffror i stället för ett visst antal basbelopp eller en viss andel av basbeloppet bl.a. att de då- 26 Information om KPI hämtad från hemsida, . varande bestämmelserna upplevdes som krångliga och svårhanter- liga.27 Vidare anfördes att den då gällande ordningen kunde leda till att två parter kunde ha olika möjligheter att få en utredning ersatt av rättshjälpen beroende på när rättshjälp hade sökts eftersom man alltid skulle använda det basbelopp som gällde året innan ansökan för rättshjälp. Vidare angavs att systemet gjorde att nya gräns- värden för beviljande av rättshjälp och fastställande av avgift måste räknas fram och att det i praktiken var nödvändigt att ha tillgång till årliga broschyr om rättshjälp och taxor för att kunna tillämpa lagen.