sou · H2B334 · 2014-10-08 00:00:00 — Det moderna industriella samhället skilde arbetsplatsen från bostaden och konstruerade en föreställning om att produktion och reproduktion hörde till separata sfärer (1999, 2011). Dessa sfärer är och förblir i den maskulinistiska2 föreställ- ningen om arbete reserverade för män respektive kvinnor. I den senare delen av den moderna industrialismen förblev hemmet huvudsakligen en kvinnlig plats för reproduktion trots att förvärvs- arbetande kvinnor nu formellt befann sig utanför hemmet. har de yngre generationerna i och globalt som resultat av det postindustrialistiska mer liberala och mindre reglerade arbetslivet fått erfara mer instabila anställ- nings- och arbetsvillkor än sina föräldrar. I den postmoderna ver- sionen av kapitalismen ersätts stabila anställningsförhållanden generellt alltmer av tidsbegränsade anställningar, anställningar hos bemanningsföretag och av eget företagande (Standing 2011). Det är under dessa arbetsformer som kvinnorna nu återvänder hem, till en plats som åter blir betraktad som ett rum lämpat för kvinnor (et. Med stöd i intervjuer med förvärvsarbetande kvinnor som har hemmet som arbetsplats analyseras i föreliggande kapitel relationen mellan det privata och det offentliga rummet ur de intervjuades perspektiv. Detta bidrag försöker besvara följande fråga: Vad inne- bär det för kvinnor och för jämställdheten att trenden att arbeta hemifrån etablerar sig och blir alltmer normaliserad som arbets- form? De röster som kommer att höras tillhör kvinnor som är kulturarbetare, en sektor som befinner sig i en stark omvandling. Trots att dessa kvinnor ägnar sig åt skapande yrken (en kategorise- ring som kan ifrågasättas och kommer att diskuteras längre fram i kapitlet) betraktas de inte som en del av den så kallade kreativa klassen. I och med att hemmet i det västerländska kunskapspara- digmet har konstruerats som rum för reproduktion, för det privata och för det kvinnliga, har deras kreativitet egentligen ingen hemvist när den äger rum i hemmet. I tider av ökad instabilitet och otrygg- het på arbetsmarknaden får kvinnlig arbetskraft globalt sett för- 2 Maskulinism är ett begrepp som ingår i den feministiska teoribildningen och som syftar till att benämna konstruktionen av androcentriska eller manscentrerade föreställningar om människor och samhällen (se t.ex. 1991). sämrade arbetsvillkor, ett fenomen som Massey benämnde som flexibel sexism (Massey 1991). De kvinnor vi möter i detta avsnitt kan inte sägas tillhöra det som Standing (2011) definierar som den prekära arbetskraften, men icke desto mindre avslöjar deras arbetssituation som projektanställda, egenföretagare och hemarbetande kulturarbetare allt annat än hipp- het och glamour. 7.2Intersektionella rumsligheter i det västerländska vetenskapliga paradigmet Den klassiska cartesianska modellen om arvet från upplysnings- traditionen, som flera feministiska och postkoloniala forskare länge använt och vidareutvecklat, kommer återigen väl till pass för att synliggöra hur rummet intersektionellt relateras till diverse makt- strukturer (tabell 1). I denna modell kan vi se hur den cartesianska idén om människans essentiella dikotomiska uppdelning i kropp och själ – jag tänker alltså finns jag – cementerade modernitetens tro på rationalitet som en överlägsen och gudagiven egenskap. Denna egenskap var reserverad för den vita europeiska mannen. De koloniserade ursprungsbefolkningarna i benämndes av och andra samtida tänkare som De vilda (The savages), varmed den första moderna grunden för legitimering av rasism, plundring och förtryck i civilisationens namn etablerades. Kvinnan tilldelades en underordnad plats i tankestrukturen då hon i sin förmenta avsaknad av rationalitet och kreativitet fick representera det känslomässiga, passiva och statiska. Hennes naturliga plats fick vara hemmet. Vi ser med andra ord att moderniteten, som många tidigare påpekat, byggdes upp under ett paraply av interrelaterade övergripande normer inom ideologierna rasism, patriarkat och sexism samt heterosexualitet. Något mindre uppmärksammade kritiska analyser av upplys- ningsarvet har ägnats åt å ena sidan den moderna normativa förstå- elsen av tid och rum (Massey 2004) och å andra sidan den idealist- iska och teologiska konstruktionen av begreppet kreativitet (Novotny 2011). Båda dessa dimensioner är särskilt intressanta för den fallstudie om nutida hemarbetande kvinnor som diskuteras i det här kapitlet. Därför har jag i modellen även placerat in kritiska filosofiska analyser av relationen mellan tid och rum samt kreativi- tetens status som manlig egenskap inom denna idékonstruktion. Kreativiteten i form av konstnärliga och kulturella sysselsätt- ningar, hör enligt den cartesianska matrisen till den gudomliga sfären; den befinner sig nära rationaliteten och dynamismen och är därför betraktad som en manlig snarare än som en kvinnlig egen- skap. Återuppväckandet av kreativiteten som ett viktigt värde – nu förstådd som en egenskap associerad till hipperism3 och till ekono- misk tillväxt, som i formuleringar om den kreativa klassen – innebär därför en återkomst till denna teologiskt inspirerade matris (Novotny 2011). Centrala för vår analys av villkoren för hemarbetande kvinnor är även gängse uppfattningar om begreppet arbete. Begreppet har van- ligtvis använts som synonym till avlönat arbete, vilket den femin- istiska forskningen länge och utförligt informerat om. Detta har inneburit att hushållsarbetet (som inte på något sätt är en kvinnlig angelägenhet men som fortfarande, även i , verkar utföras mestadels av kvinnor) hamnat utanför denna benämning och inte betraktats som riktigt arbete (1989). I kvinnans naturliga plats, hemmet, har det reproduktiva arbetet utförts. Där har det varken funnits plats för produktion och avlönat arbete eller för kreativitet. Den komplexa och dynamiska relationen mellan genus och miljö har under cirka två decennier successivt införlivats i framför allt angloamerikansk geografisk forskning (1989). Det cartesianska arvet (reviderat) Kvinnan / de vilda / det kroppsliga Mannen / de civiliserade / det spirituella Natur / närhet till jorden Kultur / närhet till Känslomässighet / det praktiska Rationalitet / intellektualitet / det kreativa Det privata / hemmet Det offentliga / arbetsplatsen Källa: egen revidering från (2011:29) och tidigare från bl.a. (1999:12). 3 hänvisar genom detta begrepp (2002) till att vara hipp, att skapa och följa trender, att lyxkonsumera och att bo i exklusiva gentrifierade områden. En viktig utgångspunkt i relationen mellan genus och rum är den feministiska forskningens utgångspunkt om att kön är en social konstruktion. Den kvinnliga subjektsidentiteten är resultat av olika förväntningar om könsroller och konkreta handlingsförutsätt- ningar. Kön är därför även performativt, det vill säga en handling påverkad av just förväntningar och förutsättningar (se vidare kapitel i denna antologi). Bland dessa förutsätt- ningar spelar de hinder och möjligheter som samhället erbjuder enskilda människor – bland annat utifrån kön, klass och etnisk till- hörighet – en avgörande roll. Således är den könsrelaterade uppdel- ningen av rummet ett resultat av hur samhället är uppbyggt under en patriarkalisk struktur. En uppsättning ideologier, som sexism och rasism, stödjer dessa strukturer och de kan därmed inte be- traktas som naturliga eller självklara. Trots detta är rummet fort- farande en tämligen negligerad dimension utanför den kulturgeo- grafiska feministiska forskningen (2012). konstaterades att av de männi- skor som planerade och byggde bostäder i var män, sam- tidigt som av dem som förvärvsarbetade i bostaden och dess grannskap var kvinnor (Svensk 1992). Även om en sådan kalkyl inte gjorts på nytt fortsätter feministiska plane- ringsforskare två decennier senare att anmäla bristen på feminist- iska perspektiv och på kvinnors deltagande i planeringsprocesser i (2012, Jalakas 2012, 2007). Vad innebär en markant manlig prägel på bostadsområdena om kvinnors rörelsemönster – i större utsträckning än männens – utspelar sig just inom och i närheten av dessa områden? Vad kan detta få för konsekvenser för kvinnor, vad gäller de förutsättningar och möjligheter som livsrummet erbjuder dem? Och vilka möjlig- heter till förändring finns det? Dessa frågor kan besvaras på många olika sätt och på olika nivåer. Den moderna staden byggdes på ett sätt som segregerade livets olika sfärer från varandra. Bostäder, handel och arbetsplatser har funnits i skilda delar av staden. Till detta måste vi lägga det faktum att vi lever i samhällen där den var- dagliga arbetsdelningen inte är jämställd; merparten av hushålls- arbetet och barnavården utförs av kvinnor. Under dessa konkreta förutsättningar förstärker den rumsliga separationen av arbete och boende den könsstrukturerade arbetsdelningen genom att begränsa kvinnors rörlighet. En lång resa till arbetet med uppehåll på dagis eller skola kan exempelvis utgöra ett avgörande hinder för att ta sig till en avlägsen arbetsplats eller för möjligheterna att arbeta på hel- tid. Flera forskare har ifrågasatt uppdelningarna i bostad/arbete eller privat/offentligt som de enda tänkbara. I praktiken har dessa plat- ser aldrig varit uteslutande det ena eller det andra. I sin doktors- avhandling studerar till exempel den feministiska arkitekten separationen mellan reproduktion och produktion i två perifera bostadsområden med låg status i de . konstaterar att kvinnorna utmanar konstruk- tionen av dessa rum som strikt separerade ifrån varandra. Ett var- dagsrum kunde förvandlas till en arbetsplats och bli en möteslokal för något föreningsmöte (2010). Hemmet konstruerades som plats för reproduktion och som kvinnans naturliga plats då kontrollen av kvinnans kropp för just reproduktion var central för det moderna, hetero- sexuella och borgerliga kärnfamiljsidealet. Som (1989) påpekat förutsätter det kapitalistiska projektet kontrollen av arbe- tarnas kroppar, särskilt kvinnornas. Kontrollen av kvinnans kropp har varit ett centralt tema inom feminismen. Med kapitalismens tillkomst blev bostaden kvinnlig medan arbetsplatsen blev den manliga sfären. Med utgångspunkt i den feministiska kritiken av gängse upp- fattningar om genus, hem och arbete kan man säga att när kvinnor återvänder hem för att förvärvsarbeta exempelvis som kulturarbe- tande egenföretagare blir deras vistelse i detta rum minst sagt ambivalent. Eller paradoxalt, som (1993) skulle kalla det. Detta återkommer jag till senare, i avsnittet om de ambivalenta känslor som hemarbetet kan väcka hos de intervjuade kvinnorna. 7.3Hur mår den kreativa klassen i ? Kvinnorna i det här kapitlet arbetar med diverse kulturyrken. Kul- tursektorn har valts av flera anledningar. Kulturarbete är väldigt brett och omfattar allt från tolktjänster och utbildningsarbete till konstnärer, designer och musiker. Men det som kanske är mest relevant i det aktuella sammanhanget är att branschen består av människor som ingår i definitionen av den så kallade kreativa klas- sen. Begreppet den kreativa klassen myntades av den liberala arki- tektkonsulten (2002). Denne menar att det handlar om kreativa bohemer som genom att flytta till områden där det finns en viss mångfald (diversity i liberal bemärkelse) skapar en trendig gentrifiering, vilket i sin tur genererar ekonomisk tillväxt i städerna. The of the Creative Class har översatts till flera språk och gavs ut i en ny reviderad upplaga 2012, efter att den först kom ut. har således vunnit stort gehör och är särskilt populär bland stadsplanerare, men också hos liberala urbanekono- mer som lockas av löftet om ekonomiskt tillväxt i deras städer. Flera har kritiserat denna ansats och påpekat att den erbjuder en alldeles för förenklad förståelse av urban social dynamik, att den glorifierar gentrifieringen – det vill säga utbytandet av arbetarklas- sen mot välmående eller trendiga invånare i en stadsdel (Zukin 2011) – samt att den tar för givet att ekonomisk tillväxt enbart skulle vara ett positivt värde utan några nackdelar (Peck 2005, 2007). Trots att kritiken förefaller berättigad, missar den dock det fak- tum att den talar om en kategori som i praktiken kanske inte ens existerar. Detta är i alla fall det intryck man får när man tittar på hur denna klass har det i . Kultursektorn har genomgått dramatiska förändringar och debatten om en förändrad och försämrad kulturpolitik har orsakat hetsiga reak- tioner.4 I annonserade chefen för den kulturstrategiska avdelningen att konstnärer ska prova på att starta eget då kommunen kan budgetera kulturverksamhet som tidigare.5 och näringsliv anordnar seminarier riktade till kulturbranschens egenföretagare om hur man ska bli framgångsrik i affärer.6 Denna nya kulturpolitik är den främsta anledningen till att sektorn är så välrepresenterad bland egenföretagare. Kultursektorn är, överraskande nog, tillsam- mans med vård och omsorg de enda sektorer där majoriteten av egenföretagarna är kvinnor (2012:14). Om vi betraktar kulturarbetare i som en viktig del av det som och hans anhängare inom de ekonomiska forsknings- fälten anser utgöra den kreativa klassen, kan vi med stöd i intervju- erna men också i tidigare studier konstatera att den klassen inte 4Se till exempel i e-tidningen politiken som banar väg för högerextremismen, ; i Kulturpolitik luktar totalitarism, ; och i e-tidningen ekonomi Kulturpolitiken har inte lyckats förbättra konstnärernas villkor, . 5Patrik , Kulturarbetare ska bli företagare, i . 6Se till exempel konstnar-framgangsrik-i-affarer.html riktigt motsvarar romantiska beskrivningar om frihet, hög status och privilegier. Deras situation i placerar huvudsak- ligen in dem i en medelklassnivå, med ett liv som oftast präglas av instabila arbetsförhållanden, långa arbetsdagar, oregelbundna och inte sällan otillräckliga inkomster och överlag mycket stress i var- dagen. Det är betydligt vanligare att kulturarbetare driver eget företag än vad det är inom andra yrkesgrupper; enligt två rapporter var varannan konstnär egenföretagare och andelen ökar. Bland befolkningen i övrigt är förhållandet en av tio (). I rapporten , arbetsmarknad och för- sörjningsmönster (2011), den tredje i en serie rapporter från om samma ämne, framkommer det att konstnärernas arbets- och levnadsvillkor utgör en allt annat än lätt och lyxig tillvaro. Rapportens huvudsyfte var att kartlägga hur stor del av arbetstiden som konstnärer ägnar åt konstnärligt respektive icke konstnärligt arbete, samt att utreda hur dessa arbetsinsatser motsvaras i form av inkomster. Den tar även upp arbetslöshetens omfattning, anställnings- eller företagarformer samt antalet upp- dragsgivare och/eller arbetsgivare. Studien identifierar villkoren för kvinnor och män separat och inkluderar samtliga yrkeskategorier i det urval av områden som ingår.7 Till skillnad från andra yrkes- områden kännetecknas dessa yrken av tidsbegränsade deltids- anställningar (var tillsvidareanställda på heltid och var tillsvidareanställda på deltid, var visstidsanställda antingen på del- eller heltid). Många var projekt- anställda (). Vidare visar rapporten att konstnärernas arbetsmarknad är rörlig och att de ofta hade flera uppdragsgivare på samma gång. Var tredje konstnär uppgav fler än 10 uppdragsgivare åt gången. Föga över- raskande, med tanke på deras pressade läge, är att arbetslöshet var vanligt förekommande bland de studerade kulturarbetarna: 25 pro- cent hade varit arbetslösa , i de flesta fall dock av tiden. Kulturarbetarna har med andra ord en stressig tillvaro, vilket kompliceras av att de måste admini- strera sin egen verksamhet, stå för alla kontakter med kunder och allt pappersarbete, samt dessutom ofta arbeta inom andra icke 7 Undersökningen omfattar konstområdena Musikal, , Musik, , Bild och form, Teater och Film. Studien baserades på en enkätstudie som genomfördes av () . Enkäten sändes med post till 3 500 konstnärer, ett urval av de 21 500 som ingick i de tidigare två delstudierna. Av dessa inkom med svar. Frågorna som ställdes gällde (2011:7). konstnärliga verksamheter för att komplettera de otillräckliga inkomsterna. Den totala arbetstiden för heltidsarbetande personer visade sig följaktligen vara längre än för befolkningen inom andra yrkesområden – en bidragande faktor till ökad stress. Tabell 2 Form av näringsverksamhet för egenföretagare inom konstnärliga yrken Vilken näringsverksamhet hade du ? Antal svarande på frågan (oviktat) Antal ej svarande på frågan (oviktat) Totalt antal svarande (oviktat) * Flera av svarsalternativen kunde markeras . Källa: (2011:29). Alla dessa aspekter dyker även upp i de sex berättelserna från den intervjustudie som diskuteras längre fram i kapitlet. Även om stu- dierna inte har någon relation till varandra kan den intervjustudie som detta kapitel bygger på betraktas som en riktad inblick i var- dagen för några av de personer som statistiken avser. Berättelserna i intervjuerna överensstämmer tydligt med den ovan presenterade rapporten från . Intervjuerna ger en fördjupad bild av det som tabellen visar, till exempel när det gäller könskillna- der och skillnader mellan kvinnor som arbetar inom kulturyrken, men framförallt problematiseras det rumsligas betydelse i deras vardag. 7.4Kreativa kvinnor som förvärvsarbetar hemma De sex intervjuer med kulturarbetande kvinnor som ingår i förelig- gande kapitel genomfördes i södra och centrala under hös- ten 2013. De intervjuade sysslar med bland annat musik, fotografi och tolkning. Kapitel 7 SOU 2014:34 Gift, två barn *Alla namn är fingerade. Intervjuerna genomfördes uteslutande hemma hos kvinnorna. De var semistrukturerade och flera av de intervjuade kände varandra, då snöbollsmetoden användes för att få kontakt med intervjuper- sonerna. Intervjuerna spelades in och transkriberades i sin helhet. Av de intervjuade förlade alla merparten av sin arbetstid till hem- met. Bland dem var fem egenföretagare och en hade en anställning. De intervjuade bodde i relativt sett attraktiva villaområden och till- hör medelklassen. Alla är uppvuxna i men hade olika erfa- renheter av att vistas och bo i andra länder. Intervjuarens frågor relaterade huvudsakligen till hemmet som arbetsplats men även till arbetsvillkoren, familjeförhållanden och framtidsplanerna. När det gäller arbetsförhållandena bekräftas bil- den från . De intervjuade uppvisar blandade känslor när det gäller att driva egen verksamhet. Det ger dem frihet men deras arbetsliv saknar stabilitet och trygghet. berättade till exempel om otillräckliga inkomster: Jag jobbar hemma med det jag är utbildad till, alltså med översättning och tolkning, som språkkonsult också, och på andra platser har jag extrajobb för att få ihop ekonomin helt enkelt, som restaurangjobb och ett jobb som jag precis har fått som är ett försäljningsjobb i ett konstgalleri, för att få ihop det helt enkelt. Det är väldigt vanligt att de tvingas arbeta utanför den bransch som de identifierar sig med och/eller har utbildats för. Att tjäna till- räckligt för att försörja sig enbart med kulturarbetet förutsätter många erbjudanden, att de kan ta på sig flera olika uppdrag och arbeta långa arbetspass. Mer om detta i det följande avsnittet. 7.5Gärna frihet men med stabilitet och trygghet Det finns en stark kritik inom forskningen av de förskönande bil- derna av den så kallade flexibla arbetsmarknaden och dess instabila arbetsvillkor. Den mest omtalade egenskapen är troligen frihet, friheten att kunna göra vad man vill utan att någon hindrar en (2014). Men friheten verkar ha ett högt pris. Inter- vjupersonerna i det här kapitlet ansluter sig till de kritiska rösterna utifrån egna vardagserfarenheter. skulle föredra en fast tjänst framför att driva eget företag, men upplever det som orealistiskt: Tyvärr tror jag inte att det finns några fasta tjänster kvar utan det är väldigt osäkert liksom. Men det är ju alltid, det är väl det enda som är synd att det känns redan när man är i ett projekt att man inte helt kan vara fokuserad på det utan måste söka nästa också . håller jag ju inte på så mycket med det eftersom jag har off men alltså det känns alltid som att man är på jakt efter nästa och nåt annat. Och det hade varit jätteskönt att ha nånting annat mer stabilt men utan att kanske känna sig tvungen. Alltså det är ju svårt att vara anställd också av nån annan när man ska skapa själv sådär. Men nån mer stabilitet vore ju otroligt skönt. Jag tror att man blir liksom utbränd ganska fort annars. Den intensiva arbetstakten innebär stora påfrestningar för hälsan, vilket verkar vara ett problem för flera av de intervjuade och ett område där man definitivt behöver mer kunskap. En annan aspekt som tar upp är den osäkerhet som denna arbetsform medför. Det oroar även , som också relaterar det till negativa effek- ter för hälsan: Största nackdelen är osäkerheten, ekonomiskt. Mycket magkatarr där och ja, kroppen tar ju stryk av all stress som det innebär att inte ha en fast inkomst. Den stora fördelen är att jag styr ändå över mitt eget liv och mina tider och som sagt, jag är en sådan person som inte kan tänka mig att ha en chef helt enkelt. Så det är ingen, det är inget alternativ att vara fast anställd. Jag har aldrig varit fast anställd fast jag fyller . tycker ändå att den frihet som är knuten till att driva sin egen firma representerar ett positivt värde. Men frihet ställs ofta mot osäkerhet i berättelserna. Denna ambivalens mellan frihet och osäkerhet är en av flera paradoxer som dyker upp i de intervjuades berättelser. För , som är musiker och arbetar med sin egen administration hemifrån, skulle ett fast arbete vara att föredra: Ja, då skulle jag vilja ha ett jobb , alltså ett jobb att åka till, till exempel att jag hade en konsert eller en sångstund eller att jag var konferencier någonstans. Om jag kunde dela upp det så så skulle ju det vara, för nu kan det vara att jag har ingenting och sen har jag fem och fem och två . Så det skulle ju vara skönare för kroppen att man hade lite bättre rutiner så, om det gick. Och sen skulle jag gärna, jag skulle tycka att det var kul att resa mer och uppträda i andra städer och möta en ny publik, för nu har jag ju bara inriktat mig på . För att jag har haft familj också och fyra barn. Och det är ju fantastiskt att det har gått, att jag har fått så mycket jobb just här, att det går runt, men, det skulle nog, det skulle vara lite roligt, i alla fall. är nöjdare med att arbeta hemifrån. Hon arbetade länge för en arbetsgivare och tillbringade mer tid utanför hemmet än vad hon gör . Dock slutade hon efter att hon började känna att hon inte hade så mycket att ge på arbetet, som hon var missnöjd med vad hon själv fick tillbaka: Ja det var flera anledningar. Dels så ville jag jobba som kursledare, jag trivdes med det, jag märkte att jag ville lära ut det jag tyckte var intres- sant. Och sedan var det förstås att få en hacka, få in lite pengar. Och sedan också lite socialt för jobbar man enbart hemma, och det vill jag inte göra heller, utan jag ville liksom vara en del i samhället, för att jag skulle inte trivas att vara enbart hemma, så det är flera anledningar. Ambivalensen dyker upp även här, när uttrycker att hon skulle vilja balansera hemarbetet med att vara en del i samhället och träffa människor. Kvinnornas berättelser är präglade av ambi- valenta känslor, något som jag ägnar nästa avsnitt åt att diskutera. 7.6Hemma bra men borta bäst? Det dyker upp flera paradoxer i berättelserna. Ett exempel på en sådan paradox är utsagorna om frihet med osäkerhet och instabili- tet, ett annat att intervjupersonerna upplever att det är skönt att vara hemma men, som vi ska se längre fram, lätt att falla in i hus- hållssysslor. Det paradoxala har blivit ett centralt begrepp i kultur- geografisk feministisk forskning efter att den psykoanalystiskt ori- enterade feministiska kulturgeografen tagit avstamp i den feministiska teoretiseringen av rum för att beteckna själva rummet som paradoxalt.