sou · H2B335 · 2014-06-04 00:00:00 — Ett sådant beslut är ett effektivt sätt att säkerställa att behövliga anläggningar kommer till stånd. I bestämmelsens förarbeten nämns vägbyggen och dikning som exempel på åtgärder som lämpligen utförs gemen- samt.68 Beslut om gemensamt arbete får endast fattas om det främjar fastighetsregleringens syfte och arbetet inte lämpligen bör ombesörjas av en enskild sakägare. Vidare kan beslutet endast avse antingen sådan täckdikning som enligt 11 kap. 13 § andra stycket MB inte kräver tillstånd, eller annan markavvattning vars inverkan på vattenförhållandena uppenbarligen inte skadar vare sig allmänna eller enskilda intressen. Bestämmelsen är i och för sig aningen främmande, då något motsvarande undantag från tillståndsplikten som den senare typen av markavvattning innebär inte finns i 11 kap. 13 § MB. Enligt uppgift till utredningen tillämpas möjligheten att besluta om gemensamt arbete för markavvattning ganska sällan. Det torde vara något vanligare att lantmäterimyndigheten förordnar om prövning genom anmälan till mark- och miljödomstol i enlighet med 9 kap. 1 § tredje stycket FBL och 7 kap. 20 § LSV. Dessa möjligheter att besluta om gemensamt arbete eller förordna om prövning saknas vid andra fastighetsbildningsåtgärder än fastighetsreglering. Det har till utredningen framförts att det åtminstone vid avstyckning och klyvning torde föreligga ett liknande behov. Det har också framförts till utredningen att lantmäterimyndig- heten skulle kunna göra vissa andra prövningar rörande mark- avvattning. Utredningen återkommer till detta nedan i avsnitt 8.4. Biotopskyddsområden ska enligt 7 kap. 11 § MB omfatta små mark- eller vattenområden som utgör livsmiljö för hotade djur- eller växtarter eller som annars är särskilt skyddsvärda. 1969:128 del B s. 619. Markavvattning enligt gällande rätt kan enligt punkt 1 förklara samtliga områden av ett visst slag inom landet eller del av landet som biotopskyddsområden. Enskilda särskilt skyddsvärda mark- eller vattenområden som anges i områdesskyddsförordningen får enligt 7 kap. 11 § punkt 2 MB förklaras som biotopskyddsområden. Beslut fattas enligt 6 § områdesskyddsförordningen av , enligt 7 § av läns- styrelsen och enligt 7 a § av en kommun. Inom ett biotopskyddsområde får man inte bedriva en verk- samhet eller vidta åtgärder som kan skada naturmiljön. Dispens från detta kan medges om särskilda skäl föreligger. prövar enligt 5 § områdesskyddsförordningen frågor om dispens enligt punkt 1 i 7 kap. 11 § MB. I andra fall prövar den myndighet som har beslutat om skyddsområdet även frågan om dispens, se 7 kap. 11 § andra stycket MB. För att en markavvattning ska få genomföras kan således, för- utom dispens från eventuellt markavvattningsförbud, även behövas dispens från biotopskyddet.69 Det finns en rad internationella överenskommelser för att skydda växter och djur och deras livsmiljöer. Överenskommelserna och reglerna gäller dels skydd av växter, djur och deras livsmiljöer, dels skydd av djur- och växtarter som hotas på grund av att det pågår en handel med dem. I svensk lagstiftning finns ett antal författningar som bl.a. ansluter till dessa internationella överenskommelser och direktiv. Inom EU finns t.ex. Art- och habitatdirektivet och Fågelskydds- direktivet. Dessa är implementerade i svensk lagstiftning dels i MB, dels i artskyddsförordningen (2007:845). I 7 kap. MB finns regler om Natura 2000-områden och i 8 kap. MB om skydd för djur- och växtarter. I artskyddsförordningen finns bestämmelser om frid- lysning av vilda djur och växter och den reglerar dessutom import, export, transport, förvaring, handel, preparering och förevisning av djur och växter av arter som lever vilt. 69 , Markavvattning och rensning, av bestäm- melserna i 11 kapitlet i , handbok 2009:5 s. 96 f. Markavvattning enligt gällande rätt Både Art- och habitatdirektivet och Fågeldirektivet är minimi- direktiv, vilket innebär att de enskilda medlemsländerna kan införa längre gående bestämmelser. I t.ex. artskyddsförordningen är fåglarnas skydd något förstärkt jämfört med i fågeldirektivet. Artskyddsförordningen innehåller inga särskilda processuella regler för hur tillståndsärenden ska handläggas, varför om handläggning av ärenden blir tillämpliga. Om ett område omfattas av särskilt skydd enligt någon av , exempelvis naturreservat, Natura 2000-område eller bio- topskyddsområde, ska verksamheten bedrivas på ett sådant sätt att skyddssyftet inom det skyddade området inte motverkas. Det gäller även om själva verksamheten bedrivs utanför det skyddade området. För nya verksamheter krävs tillstånd enligt 7 kap. 28 a § MB för åtgärder som på ett betydande sätt kan påverka miljön negativt i ett Natura 2000-område. Tillståndsprövningen sker hos . För en verksamhet eller åtgärd som omfattas av tillståndsplikt eller dispensprövning till följd av bestämmelserna i 9 kap. eller 11–15 kap. MB ska dock frågan om tillstånd enligt 7 kap. 28 a § MB prövas av den myndighet som prövar den andra tillstånds- frågan eller dispensen, se 7 kap. 29 b MB. För nya verksamheter som påverkar en art som är fridlyst enligt artskyddsförordningen krävs även dispens enligt 14 eller 15 §§ i förordningen. Dispensprövningen sker hos . För att en markavvattning ska få genomföras kan således krävas dispens från artskyddsförordningen och tillstånd enligt 7 kap. 28 a § MB. Konvention om våtmarker av internationell betydelse, i synnerhet såsom livsmiljö för våtmarksfåglar, vardagligt kallad Ramsar- konventionen eller våtmarkskonventionen, är en internationell konvention som undertecknades 1971 och trädde i kraft . har ratificerat konventionen och två ändringsprotokoll. Ramsarkonventionen är fristående och tillhör inte FN-systemet. Konventionsarbetet sker dock i nära samarbete med flera andra internationella överenskommelser och samarbetsorgan. Markavvattning enligt gällande rätt Syftet med konventionen är att skydda, bevara och förvalta värdefulla våtmarker och vattenmiljöer. Varje medlemsstat åtar sig att peka ut och bevara minst ett område av internationell betydelse. Kriterierna för utpekande baseras på ekologisk, botanisk, zoologisk, limnologisk eller hydrologisk betydelse. Ramsarområden kan ha värde till exempel som rast- eller häckningsområde för flyttande fåglar, som uppväxtområde för fisk eller som en viktig resurs för vattenförsörjning. I har 66 Ramsarområdet pekats ut. Inom dessa områden gäller det generella markavvattningsförbudet enligt 11 kap. 14 § MB och bilagan till FVV. Här krävs alltså dispens från och, om sådan beviljas, tillstånd från eller mark- och miljödomstol för att ny markavvattning ska kunna komma till stånd.70 Det är en nationell angelägenhet att skydda och vårda vår kultur- miljö. Ansvaret för detta delas av alla. Enskilda och myndigheter ska visa hänsyn och aktsamhet mot kulturmiljön och den som planerar att utföra ett arbete ska se till att skador på kulturmiljön undviks eller begränsas. Detta följer av 1 kap. 1 § kultur- miljölagen(1988:950). Enligt 2 kap. kulturmiljölagen kan t.ex. varaktigt övergivna dikningsföretag vara fasta fornlämningar som skyddas av lagen, då de får anses vara lämningar efter arbetsliv och näringsfång. En förutsättning för att lämningen ska definieras som fast fornlämning är att den har tillkommit . Särskilda regler gäller i så fall. Det är t.ex. förbjudet att utan tillstånd ta bort, rubba, gräva ut eller ändra fornlämningen. och får vidta de åtgärder som behövs för att skydda och vårda en fast fornlämning. Medför åtgärderna kostnader eller skada för ägaren eller någon annan har han eller hon rätt till skälig ersättning av allmänna medel. är beslutsmyndighet för tillstånd att rubba, ändra eller ta bort en fast fornlämning samt i ersättningsfrågor. Åtgärder för markavvattning kan kräva tillstånd från även enligt kulturmiljölagen. Markavvattning enligt gällande rätt I 24 kap. 1 § första stycket tredje meningen MB stadgas att om ett tillstånd avser utförandet av en vattenanläggning, innefattar det rätt att bibehålla anläggningen. Enligt 11 kap. 17 § första stycket MB är den som äger en vattenanläggning skyldig att underhålla den så att det inte uppkommer skada för allmänna eller enskilda intressen genom ändringar i vattenförhållandena. Underhållsskyldigheten gäller vattenanläggningar, oavsett om tillstånd till dem har lämnats eller inte. Eftersom underhålls- skyldigheten endast gäller vattenanläggningar gäller den inte för naturliga vattendrag. Enligt 11 kap. 4 § MB avses med vatten- anläggning en anläggning som har kommit till genom en vattenverksamhet, tillsammans med manöveranordningar som hör till en sådan anläggning. Exempel på vattenanläggningar avseende markavvattning är anlagda diken och kanaler. Vidare torde av människan fördjupade, breddade och rätade vattendrag i många fall vara vattenanläggningar. Kraven på skötsel och underhåll varierar med hänsyn till vattenverksamhetens och anläggningens art och omfattning. Underhållsskyldigheten gäller så länge anläggningen finns kvar. Även om anläggningen inte vidare ska användas får den inte lämnas i ett sådant skick att det är risk för att den orsakar skada. För att anläggningsägaren ska bli kvitt underhållsskyldig- heten måste anläggningen rivas. När det gäller mark- avvattningsanläggningar torde en utrivning kunna ske t.ex. genom återställande, igenläggning eller möjligen genom att domstolen fastställer att anläggningen ska lämnas för naturlig utveckling. Underhållsskyldigheten innebär att ägaren är skyldig inte bara att utföra löpande reparationer utan även att bygga om en anläggning som har tjänat ut. Det sista gäller dock inte beträffande sådana delar som saknar betydelse för annan än ägaren.71 Underhållsskyldigheten omfattar således sådana åtgärder som utförs i skadeförebyggande syfte. Åtgärder som utförs i annat syfte, t.ex. rena effektiviserings- åtgärder, omfattas inte av denna skyldighet. 1997/98:45 del 2 s. 139 och m.fl., (. 2013, Zeteo) kommentaren 11 kap. 17 §. Markavvattning enligt gällande rätt Underhållsskyldigheten är enligt 29 kap. 8 § 6 MB straff- sanktionerad. Av bestämmelsen framgår att den som med uppsåt eller oaktsamhet bryter mot den skyldighet att underhålla en vatten- anläggning som följer av 11 kap. 17 § första stycket MB döms till böter eller fängelse i högst . Den som är skyldig att underhålla en damm för vattenreglering har dessutom enligt 11 kap. 18 § MB ett s.k. strikt ansvar att ersätta skada som orsakats av att anläggningen havererar. Den nya definitionen av damm i 11 kap. 4 § omfattar bl.a. invallningar och andra fördämningar som uppstår vid markavvattning.72 Bestämmelsen i 11 kap. 18 § MB gäller emellertid endast damm för vattenreglering. Med vattenreglering avses enligt 11 kap. 5 § MB ändring av vattenföringen i ett vattendrag till förmån för annan vattenverksamhet. Det förhållandet att det ska vara fråga om en damm för vattenreglering innebär, enligt uttalanden i förarbetena, att kraftverksdammar för strömkraftsdrift omfattas av 11 kap. 18 § MB men att sådana dammar som annars avser att skydda mot vatten, t.ex. i händelse av översvämning, eller som tidigare satts upp för att underlätta flottning, inte omfattas.73 Detta torde innebära att invallningar och andra fördämningar tillkomna vid markavvattning, som således inte utgör dammar för vattenreglering, inte omfattas av 11 kap. 18 § MB och det strikta ansvaret däri för skador. Ersättning för skada kan dock bli aktuellt enligt 32 kap. MB men normalt krävs då vårdslöshet eller uppsåt, jfr 32 kap. 1 § MB. När det gäller markavvattning torde verksamhetsutövarens under- hållsskyldighet inte gå längre än vad som krävs för att upprätthålla syftet med markavvattningen. Om en markavvattningsanläggning exempelvis har anlagts i syfte att avvattna jordbruksmark torde underhållsskyldigheten endast gå så långt som krävs för jordbruksmarken. Sådana markavvattningsanläggningar kan mycket väl vara dimensionerade så att verksamhetsutövaren räknar med att jordbruksmarken översvämmas med vissa tidsintervall. Problem kan uppstå om det inom båtnadsområdet uppförs bebyggelse som förutsätter att översvämning inte sker. Verksamhetsutövaren torde inte vara skyldig att vidta åtgärder som går utöver de som krävs för jordbruksmarken och som följer av det ursprungliga syftet med 2013/14:38 s. 56 f. 1997/98:45 del 2 s. 140. Markavvattning enligt gällande rätt Detta gäller så länge som fastigheten med den nya bebyggelsen inte i juridisk mening har anslutits till markavvattningen, även om ytterligare åtgärder är nödvändiga för att undvika översvämning vid bebyggelsen. Följaktligen torde verksamhetsutövaren inte heller kunna bli skadeståndsansvarig för eventuella översvämningsskador som uppstår om sådana åtgärder inte vidtas. 7.6.2Underhållsåtgärder i förhållande till tillståndsplikt och rättskraft Stadgandet i 11 kap. 17 § MB reglerar inte vilka underhållsåtgärder som är anmälnings- eller tillståndspliktiga utan detta regleras av om anmälnings- och tillståndsplikt i 9 och 11 kap. En underhållsåtgärd som t.ex. innefattar grävning eller rensning i vattenområde utgör vattenverksamhet enligt 11 kap. 3 § MB och omfattas därför, som huvudregel, av tillstånds- eller anmälningsplikt enligt 11 kap. 9 § MB eller 19 § FVV om inte undantagen i t.ex. 11 kap. 12 och 15 §§ MB är tillämpliga. Under- hållsåtgärder, som utgör vattenverksamhet, och som inte är att beteckna som rensning enligt 11 kap. 15 § MB och som inte heller omfattas av övriga lagstadgade undantag från tillståndsplikten i 11 kap. MB, är således antingen anmälnings- eller tillståndspliktiga. Det förhållandet att det finns ett tillstånd med fastställda sektioner och bottenprofiler får, enligt utredningen, betydelse vid bedömningen av om åtgärden omfattas av undantagen, t.ex. om det är fråga om en rensning för att bibehålla vattnets djup eller läge i den mening som avses i 11 kap. 15 § första stycket MB, och således om åtgärden är undantagen huvudregeln om anmälnings- eller tillståndsplikt. Det förhållandet att verksamhetsutövaren en gång fått tillstånd att utföra en viss vattenanläggning, vilken denne enligt 24 kap. 1 § MB har rätt att bibehålla, innebär alltså inte per automatik att alla underhållsåtgärder som krävs för att återställa anläggningen i tillståndsgivet skick är undantagna i 9 och 11 kap. MB om anmälnings- och tillståndsplikt. Om det krävs tillstånd för en underhållsåtgärd har emellertid det givna tillståndets rättskraft betydelse för vilket utrymme domstolen har att bedöma tillåtlighet och utforma villkor i tillståndsprocessen avseende underhållsåtgärderna. Det rättskraftiga tillståndet i dessa fall Markavvattning enligt gällande rätt kan alltså få betydelse, inte för frågan om anmälnings- eller tillståndsplikt föreligger, men väl för prövningens omfattning. Detta illustreras av följande rättsfall. MÖD 2009:44 gällde en ansökan om tillstånd enligt 11 kap. MB att utföra dammsäkerhetshöjande åtgärder vid Lagfors kraftverk. Domstolen konstaterade att det fanns ett rättskraftigt tillstånd att under vissa villkor reglera vattenståndet vid och driva . Därefter konstaterade domstolen att en ansökan om att få bygga om regleringsdammen med enda syfte att underhålla och förbättra säkerheten vid denna inte kan föranleda en omprövning av hela verksamheten vid kraftstationen eller av villkor som inte har ett direkt samband med ombyggnaden. De frågor som Kammar- kollegiet hade väckt i målet, om ändrad vattenhushållning m.m., kunde således endast prövas enligt reglerna i 24 kap. 5 och 7 §§ MB. Att ett delvis nytt naturtillstånd inträtt på grund av att en tillståndsgiven damm blivit otät torde, enligt domstolen, sakna betydelse för frågan om tillåtligheten att återställa dammen i tillståndsgivet och dammsäkerhetsmässigt förbättrat skick, jfr 24 kap. 1 § MB och 7 kap. 13 § LSV. MÖD 2012:56 gällde en ansökan om tillstånd att utföra damm- säkerhetshöjande åtgärder vid Klinte kraftverk.74 Området ned- ströms Klintedammen omfattas av områdesskydd enligt 7 kap. 27 § första stycket 2 MB (Natura 2000) och innehåller arter, såsom flodpärlmussla och tjockskalig målarmussla, som omfattas av artskydd enligt 8 kap. 1 § MB och den med stöd därav meddelade artskydds- förordningen (2007:845). Av utredningen framgick att den tätning av dammen som tillståndsansökan avsåg skulle medföra att torrfåran i stort sett skulle bli torrlagd eftersom inget läckage av vatten längre skulle kunna ske. Detta skulle bl.a. innebära att både flodpärlmussla och tjockskalig målarmussla inte längre skulle ha möjlighet att fortleva i torrsträckan. 74 De sökta åtgärderna avsåg bl.a. ersättning av befintlig utskovsdamm med ny, höjning av tätkärnan i fyllningsdammen, höjning och breddning av dammkrönet, utbyte av befintligt erosionsskydd vid fyllningsdammen, installation av stag på klumpdammens uppströmssida, installation av isolervägg på klumpdammens nedströmssida, rivning av betongklädnad på klumpdammens nedströmssida för inspektion och därefter utförande av nödvändiga åtgärder för att minska läckage, åtgärdande av eventuella läckage på klumpdammens uppströmssida innefattande bortschaktning under vatten av cirka 500 m³ massor, utbyte av befintlig isolervägg vid valvdammen, komplettering av kanaldammens erosionsskydd och anläggande av fångdammar . Markavvattning enligt gällande rätt Mark- och miljödomstolen, som konstaterade att de sökta åtgärderna var nödvändiga och ändamålsenliga för att säkerställa dammanläggningen och att åtgärderna uppfyllde MB:s tillåtlighets- regler, biföll tillståndsansökan och föreskrev vissa villkor. Domstolen fann sig dock förhindrad att föreskriva villkor om minimitappning till skydd för musslorna då detta skulle inskränka sökandens rätt enligt tidigare meddelat och lagakraftvunnet tillstånd. Domen överklagades till Mark- och som fann att det, utan hinder av tidigare tillstånds rättskraft, med stöd av 2 kap. 3 § MB gick att föreskriva villkor om minimitappning. Detta då ett tillstånd till vattenverksamhet med vissa villkor att reglera vattenståndet inte innebär att verksamhetsutövaren efter att ha tillåtit läckage som medfört att ett delvis nytt naturstånd inträtt kan få ett nytt tillstånd att åtgärda detta i strid mot annan lagstiftning, i detta fall områdes- och artskyddslagstiftningen. HD meddelade inte prövningstillstånd. Frågan om tillståndets rättskraft i förhållande till krav på dispens enligt artskyddsförordningen aktualiserades i tings- rätts, miljödomstolen, dom i mål M 1289- 09 angående rensning i underhållssyfte i Bråån.75 hade, p.g.a. otillräcklig utredning, avslagit Brååns dikningsföretags ansökan om dispens från fridlysningsbestämmelserna i artskydds- förordningen. Dikningsföretaget, som prövats genom en för- rättning , yrkade i första hand att domstolen skulle undanröja beslut och fastställa dikningsföretagets rätt att utföra underhåll i överensstämmelse med förrättnings- beslutet utan dispens från artskyddsförordningen och i andra hand att domstolen skulle medge den sökta dispensen. Domstolen konstaterade inledningsvis att förrättningsbeslutet för dikningsföretaget gällde som ett tillstånd enligt MB med rättskraft enligt 24 kap. 1 § MB mot alla såvitt avsåg de frågor som hade prövats i beslutet. Därefter anförde domstolen följande. 75 Frågan om tillståndets rättskraft i förhållande till krav på dispens enligt artskydds- förordningen vid rensning aktualiserades även i t.ex. tingsrätts, miljödomstolen, dom i mål M 3005-04 (Almaån). Se även tingsrätts, mark- och miljödomstolen, dom i mål M 2613-11 (Saxån) och tingsrätts, miljödomstolen, dom i mål M 2537-05 (Almaån). De två sistnämnda domarna överklagades till Mark- och respektive som beslutade att inte meddela prövningstillstånd. Markavvattning enligt gällande rätt för förrättningen var det emellertid inte aktuellt att pröva sådana frågor som omfattas av bestämmelserna om fridlysning i artskyddsförordningen. Någon prövning av sådana frågor har således inte gjorts i samband med förrättningen och förrättningsbeslutet saknar därför rättskraft i detta avseende (jfr prop. 1997/98:45, del 2, s. 252 samt Per : Miljöprocess, 2002, del II, s. 697–702). Det saknas vidare övergångsbestämmelser till artskyddsförordningen som undantar verksam- heter som påbörjats innan fridlysningsbestämmelserna trädde ikraft från kravet på dispens (jfr övergångsbestämmelserna till 7 kap. 28 a § ). Det krävs därför att dikningsföretaget medges dispens från fridlysnings- bestämmelserna för att få vidta de aktuella åtgärderna. I 2009:2, del 1, Bilaga 7 har också anfört att ett dikningsföretags rättighet enligt 11 kap. 17 § att utföra rensning i enlighet med ett förrättningsbeslut inte ger det rätt att åsidosätta bestämmelserna i artskyddsförordningen. Mot denna bakgrund fann domstolen att dikningsföretagets förstahandsyrkande skulle avslås. När det gäller dikningsföretagets andrahandsyrkande instämde domstolen i bedömning att de uppgifter som hade lämnats i ansökan var otillräckliga och att det, då dikningsföretaget inte velat komma in med förelagda kompletteringar, funnits fog att avslå ansökan. Även andrahandsyrkandet avslogs därför. Domen överklagandes till Mark- och som beslutade att inte meddela prövningstillstånd.76 När det gäller markavvattning förekommer det att formerna och tidpunkten för kommande underhållsarbeten är reglerade i det ursprungliga tillståndsbeslutet. När det framtida underhållet är reglerat i tillståndet eller i en förrättning som omfattas av 5 § MP, omfattas detta av rättskraft enligt 24 kap. 1 § MB, dock endast beträffande de underhållsåtgärder som prövats. Någon anmälnings- eller tillståndsplikt torde inte föreligga när dessa prövade underhållsåtgärder senare ska utföras. För att ändra en tillstånds- prövad reglering avseende framtida underhåll såsom rensning krävs omprövning eller återkallelse enligt reglerna i 24 kap. 3 och 5 §§ MB. Även meddelandet av generella föreskrifter kan bryta igenom en sådan reglering, se avsnitt 8.11. Det måste understrykas att det endast är framtida underhåll som har prövats som omfattas av rättskraft. Att i det enskilda fallet avgöra vad som har prövats och rättskraftens omfattning kan dock 76 , , beslut i mål M 7770-09. Markavvattning enligt gällande rätt Detta särskilt som regleringen i tillståndsdomen angående framtida underhåll kan vara allmänt hållen, t.ex. att det åligger styrelsen att vidta åtgärder för att vidmakthålla dikena/kanalerna och att arbetena ska utföras av året när grödan tar minst skada. Rättskraftens omfattning i dessa fall är en fråga som ytterst får avgöras av rättstillämpningen. 7.6.3Undantaget från tillståndsplikt vid rensning enligt 11 kap. 15 § MB i förhållande till rättskraft och nytt naturtillstånd Tillståndspliktens utformning när det gäller markavvattning har beskrivits i avsnitt 7.5. Enligt 11 kap. 15 § första stycket MB får rensningar för att bibehålla vattnets djup eller läge eller för att återställa ett vattendrag som har vikit från sitt förra läge eller som på något annat sätt har förändrat sitt lopp ske utan tillstånd. Bestämmelsen, som motsvarar 4 kap. 3 § VL, 18 c § andra stycket tredje meningen NVL samt 2 kap. 36–37 §§, 5 kap. 9 §, 6 kap. 26 § och 7 kap. 48 § ÄVL, stadgar alltså under vissa förut- sättningar undantag från huvudregeln om tillståndsplikt i 11 kap. 9 och 13 §§ MB. Om förutsättningarna i paragrafen inte är uppfyllda, vilket t.ex. kan vara fallet om en rensning inte avser att bibehålla vattnets djup eller läge, omfattas rensningen av tillståndsplikt enligt huvudregeln, såvida inte annat följer av 11 kap. 12 § MB eller andra undantag i 11 kap. MB.77 Bestämmelsen torde, enligt vad som beskrivits i föregående avsnitt, vara tillämplig även på åtgärder för att återställa en tillståndsgiven bottennivå och sektion, inom ramen för det underhållsansvar som följer av 11 kap. 17 § MB. Regleringen i 11 kap. 15 § MB är tillämplig inte bara vid rensningar i markavvattningsanläggningar såsom diken i skogs- och jordbruks- mark utan även vid rensningar i t.ex. kraftverkskanaler och dammar.