sou · H2B319 · 2014-04-10 00:00:00 — I Transportstyrelsens föreskrifter (TSFS 2009:14) om förarbevis för moped klass II, snöskoter och terränghjuling anges att det för att få tillstånd att bedriva utbildning till förare av mopeder, snöskotrar och terränghjulingar ska den sökande, som kan vara antingen en fysisk eller juridisk person, bland annat ska lämna in handlingar som styrker kompetensen på den eller de lärare som ska undervisa.71 För att vara verksam som lärare ska man ha dokumenterad pedagogisk utbildning omfattande minst eller erfarenhet av undervisning under minst ett år.72 702 § lagen om utbildning till förare av mopeder, snöskotrar och terränghjulingar. 712 kap. 2 § 4 Transportstyrelsens föreskrifter om förarbevis för moped klass II, snöskoter och terränghjuling. 3 kap. 4 § 5. Lärare vid utbildning av förare för mopeder, snöskotrar och terränghjulingar som kräver förarbevis utgör ett reglerat yrke enligt definitionen i yrkeskvalifikationsdirektivet. För att vara verksam som lärare vid utbildning av förare för mopeder, snöskotrar och terränghjulingar som kräver förarbevis ställs det direkt i författning krav på bestämda yrkeskvalifikationer då det krävs bevis om formella kvalifikationer. Inom EU finns gemensamma regler för företag som bedriver yrkesmässig trafik73 men dessa gäller inte för persontransporter i fordon som är avsedda för färre än tio personer inklusive föraren. För persontransport i personbilar och mindre bussar finns det sålunda inga EU-regler. För att vara verksam som taxiförare krävs en taxiförarlegitimation. Av 3 kap. 3 § 4–5 taxitrafiklagen (2012:211) följer att för taxi- förarlegitimation krävs bland annat att den sökande i fråga om yrkes- kunnande bedömts vara lämplig samt att man genomfört ett körprov. I 3 kap. 7 § taxitrafikförordningen (2012:238) anges att ett körprov ska pröva den sökandes förmåga att tillämpa kunskaper om bland annat fordonet, säkerhet, körförmåga och omdöme. Vidare anges att det är Transportstyrelsen som utformar skriftliga prov i yrkeskunnande samt att dessa prov ska anordnas av . Legitimationerna utfärdas av Transportstyrelsen.74 I Transport- styrelsens föreskrifter och allmänna råd (TSFS 2010:32) om körprov för taxiförarlegitimation specificeras hur körprovet ska vara utformat. I föreskrifter (VVFS 2004:65) om yrkeskunnande för taxiförarlegitimation fastställs vilka områden provet ska omfatta. Dessa är kartläsning, körekonomi, miljö, säkerhet, bemötande, sjukdomar och funktionsnedsättningar, föraren, fordonskännedom, yrkestrafiklagstiftning och trafiklagstiftning. 73Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1071/2009 av om gemensamma regler beträffande de villkor som ska uppfyllas av personer som bedriver yrkes- mässig trafik och om upphävande av rådets direktiv /26/EG. 749–10 och 12 §§ taxitrafikförordningen. Taxiförare utgör ett reglerat yrke enligt definitionen i yrkes- kvalifikationsdirektivet. För att vara yrkesverksam som taxiförare följer det direkt av författning att det krävs bestämda yrkeskvalifikationer då taxiförar- legitimationen utgör ett kompetensbevis som utfärdas på grundval av ett särskilt prov som inte föregås av någon utbildning. 7.3.31Hantering av bekämpningsmedel i klass 1 AV Enligt förordningen (2006:1010) om växtskyddsmedel får ett växt- skyddsmedel som hänförs till klass 1 eller 2 endast användas av den som uppfyller särskilda kunskapskrav.75 Kunskapskraven uppställs av avseende användning som huvudsakligen berör jordbruk, skogsbruk eller trädgårdsskötsel, av avseende användning mot ohyra och skadedjur och av Arbetsmiljö- verket avseende all annan användning.76 Av 46 § förordningen (2000:338) om biocidprodukter följer att biocidprodukter som hänförs till klass 1 endast får användas av någon som uppfyller särskilda kunskapskrav. Kunskapskraven för biocidprodukter som hänförs till klass 1 fastställs av när det är fråga om åtgärder mot ohyra och skadedjur och av när det är fråga om annan verksamhet.77 I Arbetarskyddsstyrelsens föreskrifter (AFS 1998:6) om bekämpningsmedel samt allmänna råd om tillämpningen av före- skrifterna regleras dels tillstånd för användning av bekämpningsmedel för behandling av trä, dels bekämpningsmedel för antifouling- behandling. När det gäller tillstånd för användning av bekämp- ningsmedel för trä anges att det på arbetsstället där bekämp- ningsmedlet ska användas ska finnas minst en person som genomgått en av anordnad utbildning för aktuell bekämp- ningsmedelsanvändning och då erhållit ett av utfärdat utbildningsbevis.78 När det gäller tillstånd för användning av bekämpningsmedel för antifoulingbehandling medges detta endast för arbete som utförs av personal som genomgått en av 7544 § förordningen om växtskyddsmedel. 7747–48 §§ förordningen om biocidprodukter. 7812 § Arbetarskyddsstyrelsens föreskrifter om bekämpningsmedel samt allmänna råd om tillämpningen av föreskrifterna. anordnad utbildning för den aktuella bekämpningsmedelsanvänd- ningen och då fått ett av utfärdat utbildningsbevis. När det gäller bekämpningsmedel fastställs i direktiv om upp- rättande av en ram för gemenskapens åtgärder för att uppnå en hållbar användning av bekämpningsmedel,79 att medlemsstaterna ska se till att alla yrkesmässiga användare, distributörer och rådgivare har tillgång till lämplig utbildning genom organ som utsetts av de behöriga myndigheterna. Det framgår även vilka ämnen som utbildningen minst ska omfatta. Direktivet innehåller inte några bestämmelser rörande ömsesidigt erkännande av yrkeskvalifikationer. Hantering av bekämpningsmedel i klass 1 AV för behandling av trä och bekämpningsmedel för antifoulingbehandling utgör reglerade yrken enligt definitionen i yrkeskvalifikationsdirektivet. För all användning av bekämpningsmedel för antifouling- behandling krävs det bestämda yrkeskvalifikationer i form av kompe- tensbevis utfärdat på grundval av en utbildning som inte utgör en del av , gymnasiet eller eftergymnasial utbildning. För användning av bekämpningsmedel för behandling av trä gäller kravet på kompetensbevis endast för en person på företaget som ansöker om att få använda bekämpningsmedlet, dvs. även personer som saknar kvalifikationer kan använda medlet under förutsättning att någon av deras kollegor gått utbildningen. Avgränsar man yrkes- verksamheten till behandling av trä med bekämpningsmedel krävs det sålunda endast yrkeskvalifikationer av vissa arbetsledare och egen- företagare. För att avgöra om detta sätt att reglera krav på yrkes- kvalifikationer medför att ett yrke regleras i yrkeskvalifikations- direktivet mening är det avgörande hur man avgränsar den relevanta yrkesverksamheten. Om man utgår från att den relevanta yrkes- verksamheten omfattar behandling av trä med bekämpningsmedel skulle man kunna hävda att den verksamheten inte regleras eftersom det inte ställs krav på bestämda kvalifikationer så länge en person är anställd av ett företag som uppfyller vissa krav. Om man i stället utgår ifrån att den relevanta yrkesverksamheten avgränsas till den person som måste finnas på varje företag som utför behandling av trä med 79 och rådets direktiv /128/EG av om upprättande av en ram för gemenskapens åtgärder för att uppnå en hållbar användning av bekämpningsmedel. bekämpningsmedel, så skulle yrket utgöra ett reglerat yrke enligt definitionen i yrkeskvalifikationsdirektivet. Det är utredningens uppfattning att hantering av bekämpnings- medel i klass 1 AV för behandling av trä utgör ett reglerat yrke efter- som det oavsett hur man avgränsar den relevanta yrkesverksamheten direkt i författning ställs krav på att egenföretagare som vill utföra sådan behandling ska inneha bestämda yrkeskvalifikationer i form av kompetensbevis utfärdat på grundval av en utbildning som inte utgör en del av , gymnasiet eller eftergymnasial utbildning. Direktivet om upprättande av en ram för gemenskapens åtgärder för att uppnå en hållbar användning av bekämpningsmedel innehåller visserligen minimikrav på den utbildning som ska krävas men fastställer inte hur kvalifikationer från andra länder ska hanteras. Av detta följer att undantaget i artikel 2.3 i yrkeskvalifikationsdirektivet inte är tillämpligt. 7.3.32Hantering av bekämpningsmedel i klass 1 L och 2 L Enligt förordningen om växtskyddsmedel får ett växtskyddsmedel som hänförs till klass 1 eller 2 endast användas av den som uppfyller särskilda kunskapskrav.80 Kunskapskraven uppställs av avseende användning som huvudsakligen berör jordbruk, skogsbruk eller trädgårdsskötsel, av avseende användning mot ohyra och skadedjur och av Arbetsmiljö- verket avseende all annan användning.81 I Statens jordbruksverks föreskrifter (SJVFS 2007:76) om tillstånd och kunskapskrav för användning av växtskyddsmedel fastställs vilka grundläggande kunskapskrav som gäller inom verkets ansvarsområde. För att få tillstånd att använda klass 1-medel eller intyg om behörighet att använda klass 2-medel krävs att sökanden har fyllt och uppfyller kunskapskraven. Enligt föreskrifterna anses kunskapskraven vara uppfyllda av den som fullgjort utbildning, som beroende på inriktning, anordnats av eller . När det gäller bekämpningsmedel fastställs i direktiv om upp- rättande av en ram för gemenskapens åtgärder för att uppnå en hållbar användning av bekämpningsmedel,82 att medlemsstaterna ska se till att 8044 § växtskyddsförordningen. 82Europaparlamentets och rådets direktiv /128/EG av om upprättande av en ram för gemenskapens åtgärder för att uppnå en hållbar användning av bekämpningsmedel. alla yrkesmässiga användare, distributörer och rådgivare har tillgång till lämplig utbildning genom organ som utsetts av de behöriga myndigheterna. Det framgår även vilka ämnen som utbildningen åtminstone ska omfatta. Direktivet innehåller inte några bestämmelser rörande ömsesidigt erkännande av yrkeskvalifikationer. Hantering av bekämpningsmedel i klass 1 L och 2 L utgör ett reglerat yrke enligt definitionen i yrkeskvalifikationsdirektivet. För all användning av växtskyddsmedel i klass 1 L och 2 L krävs det bestämda yrkeskvalifikationer i form av kompetensbevis utfärdat på grundval av en utbildning som inte utgör en del av , gymnasiet eller eftergymnasial utbildning. Direktivet om upprättande av en ram för gemenskapens åtgärder för att uppnå en hållbar användning av bekämpningsmedel innehåller visserligen minimikrav på den utbildning som ska krävas men fastställer inte hur kvalifikationer från andra länder ska hanteras. Av detta följer att undantaget i artikel 2.3 i yrkeskvalifika- tionsdirektivet inte är tillämpligt. 7.3.33Hantering av bekämpningsmedel i klass 1 So Enligt förordningen om växtskyddsmedel får ett växtskyddsmedel som hänförs till klass 1 eller 2 endast användas av den som uppfyller särskilda kunskapskrav.83 Kunskapskraven uppställs av Jordbruks- verket avseende användning som huvudsakligen berör jordbruk, skogsbruk eller trädgårdsskötsel, av avseende använd- ning mot ohyra och skadedjur och av avseende all annan användning.84 Av förordningen om biocidprodukter följer att biocidprodukter som hänförs till klass 1 endast får användas av någon som uppfyller särskilda kunskapskrav.85 Kunskapskraven för biocidprodukter som hänförs till klass 1 fastställs av när det är fråga om åtgärder mot ohyra och skadedjur och av när det är fråga om annan verksamhet.86 8344 § växtskyddsförordningen. 8546 § biocidproduktförordningen. 86Ibid 47–48 §§. I föreskrifter (SOSFS 2005:5) om tillstånd för användning av vissa bekämpningsmedel fastställs vilka kunskaps- krav som gäller för bekämpningsmedel klass 1 So och klass 1 SoX. Enligt föreskrifterna krävs det yrkeserfarenhet samt att den sökande genomfört av styrelsen anordnad utbildning. När det gäller bekämpningsmedel fastställs i direktiv om upp- rättande av en ram för gemenskapens åtgärder för att uppnå en hållbar användning av bekämpningsmedel,87 att medlemsstaterna ska se till att alla yrkesmässiga användare, distributörer och rådgivare har tillgång till lämplig utbildning genom organ som utsetts av de behöriga myndigheterna. Det framgår även vilka ämnen som utbildningen åtminstone ska omfatta. Direktivet innehåller inte några bestämmelser rörande ömsesidigt erkännande av yrkeskvalifikationer. Hantering av växtskyddsmedel och biocider i klass 1 So och klass 1 SoX utgör reglerade yrken enligt definitionen i yrkeskvalifikations- direktivet. För all användning av såväl växtskyddsmedel som biocider i klass 1 So och klass 1 SoX krävs det bestämda yrkeskvalifikationer i form av kompetensbevis utfärdat på grundval av en utbildning som inte utgör en del av , gymnasiet eller eftergymnasial utbildning. Direktivet om upprättande av en ram för gemenskapens åtgärder för att uppnå en hållbar användning av bekämpningsmedel innehåller visserligen minimikrav på den utbildning som ska krävas men fastställer inte hur kvalifikationer från andra länder ska hanteras. Av detta följer att undantaget i artikel 2.3 i yrkeskvalifikationsdirektivet inte är tillämpligt. 87 och rådets direktiv /128/EG av om upprättande av en ram för gemenskapens åtgärder för att uppnå en hållbar användning av bekämpningsmedel. 7.3.34Skälen för utredningens förslag Yrkeskvalifikationsdirektivets tillämpningsområde avgränsas genom definitionen av vad som ska anses utgöra ett reglerat yrke. Ett yrke blir reglerat när det krävs vissa bestämda yrkeskvalifikationer i form av utbildning som inte utgör en del av , gymnasiet eller eftergymnasial utbildning, eller i form av yrkeserfarenhet. Direktivet gäller dock inte enligt artikel 2.3 om det för ett visst reglerat yrke finns andra särskilda regler för erkännande av yrkeskvalifikationer i ett separat instrument i unionslagstiftningen. Slutligen undantas yrken förknippande med utövandet av offentlig makt från direktivets tillämpningsområde.88 För de yrken som bedömts utgöra reglerade yrken har lag- stiftningen anpassats i syfte att uppfylla direktivets krav och behöriga myndigheter utsetts, se ovan avsnitt 7.2.1. För de tillkommande yrken som utredningen anser utgör reglerade yrken i direktivets mening har någon anpassning till direktivet av naturliga skäl inte gjorts och det saknas formellt utsedda behöriga myndigheter.89 Med utgångspunkt i yrkeskvalifikationsdirektivets definition av vad som utgör ett reglerat yrke har utredningen identifierat ett flertal tillkommande yrken som utifrån hur regleringen ser ut bedöms falla inom direktivets tillämpningsområde. Gemensamt för dessa yrken är att det ställs krav på att yrkesutövaren ska inneha bestämda yrkeskvalifikationer, i form av viss utbildning. Det är den inhämtade kunskapen som är avgörande, inte i vad mån detta manifesterats i ett särskilt yrkesbevis e dyl. Direktivet bör därför genomföras även för dessa yrken. Som framgår av avsnitt 8.2 nedan föreslår utredningen en ny horisontell reglering om erkännande av yrkeskvalifikationer. De tillkommande yrkena kommer automatiskt 88Se avsnitt 2.3.2. 89I vissa fall innehåller regleringarna dock klausuler om ömsesidigt erkännande avseende kvalifikationer från andra länder. att omfattas av såväl den nya lagen som förordningen i och med att direktivets definitioner återges i den horisontella lagen. I förordningen pekas behöriga myndigheter ut för respektive yrke. Ytterligare anpassningar kan givetvis bli nödvändiga i sektorsförfattningarna. I flertalet fall krävs sådana anpassningar endast i myndigheternas egna föreskrifter. För några av yrkena beskrivs dock kvalifikationskraven översiktligt även på förordningsnivå. I de fallen föreslår utredningen att en upplysningsbestämmelse införs, som hänvisar läsaren till den nya lagen och de föreskrifter som meddelas i anslutning till den.90 Vid valet av behöriga myndigheter för tillkommande yrken har utredningen utgått från vilken myndighet som ansvarar för före- skrifterna som reglerar yrket. Det är utredningens uppfattning att följande yrken omfattas av yrkeskvalifikationsdirektivets tillämp- ningsområde samt att angivna myndigheter ska utgöra behöriga myndigheter för dessa yrken: 90 Sådana upplysningsbestämmelser föreslås införas i försäkringsrörelseförordningen, plan- och byggförordningen, förordningen om växtskyddsmedel, förordningen om biocider, taxi- trafikförordningen och förordningen om energideklaration för byggnader. 8Erkännande av yrkeskvalifikationer m.m. Utredningens förslag: Den myndighet som kontrollerar tillträdet till ett visst reglerat yrke ska också utgöra behörig myndighet enligt det moderniserade yrkeskvalifikationsdirektivet. Som behöriga myndigheter för de tillkommande yrken där tillträdet till yrket inte kontrolleras av en myndighet eller kontrolleras av Swedac, ska de myndigheter pekas ut som har bemyndigats att meddela föreskrifter rörande yrket. De behöriga myndigheterna för respektive reglerat yrke ska anges i den nya förordningen om erkännande av yrkeskvalifikationer. De behöriga myndigheterna inom samtliga sektorer ska i ärenden som rör erkännande av yrkeskvalifikationer enligt den generella ordningen höra Universitets- och högskolerådet avseende sökandens utländska utbildningsrelaterade yrkeskvalifikationer, om det inte är obehövligt. De behöriga myndigheterna ska ersätta rådet för dess kostnader för att lämna yttrandet. Den slutliga prövningen av yrkesutövarens samlade yrkeskvalifikationer ska göras av den behöriga myndigheten. Uppgiften som rådgivningscentrum och samordnare enligt det moderniserade yrkeskvalifikationsdirektivet ska fullgöras av Universitets- och högskolerådet. Erkännande av yrkeskvalifikationer m.m. Skälen för utredningens förslag Ansvaret för den praktiska tillämpningen av det ursprungliga yrkes- kvalifikationsdirektivet, det vill säga handläggningen av ärenden om erkännande av yrkeskvalifikationer, har fördelats på ett flertal olika myndigheter. Principen för fördelningen av ansvar har varit att samtliga ärenden om tillträde till ett visst yrke ska handläggas av en och samma myndighet, oavsett om sökandenas yrkeskvalifikationer har förvärvats inom eller utanför Sverige.1 De berörda myndigheterna har därmed ett helhetsansvar inom sina respektive sektorer, vilket torde innebära fördelar såväl ur ett likabehandlingsperspektiv som i administrativt hänseende. Denna ordning ger till exempel myndig- heterna möjlighet att utnyttja samma stödfunktioner, processer och tekniska verktyg för samtliga ärenden om tillträde till ett yrke. Det är heller inte uteslutet att ordningen kan innebära fördelar ur sökandens perspektiv. En nackdel med den valda ordningen är att samtliga myndigheter måste säkerställa en tillräcklig kompetens i fråga om direktivets innebörd och effekt. För de myndigheter som handlägger ett mycket litet antal ärenden enligt direktivet kan detta innebära praktiska svårigheter. Dessutom måste samtliga myndigheter antingen själva ha tillräcklig kompetens om såväl som andra staters utbildnings- system eller upphandla tjänster i detta avseende. Det finns också en uppenbar risk för att olika myndigheter gör olika tolkningar av direktivets bestämmelser, inte minst med tanke på att genomförandet, se närmare om detta i avsnitt 8.2, inte har skett på ett helt enhetligt sätt i de olika sektorerna. Det finns alltså en risk för att den praktiska tillämpningen kommer att spreta, trots att enskilda ska tillförsäkras samma unionsrättsliga rättigheter oavsett verksamhetsområde. Bristande kompetens om direktivet och inom utbildningsområdet hos behöriga myndigheter skulle kunna undvikas om en myndighet utpekades som behörig för samtliga yrken. Detta skulle dock innebära att den myndighet som i övrigt kontrollerar tillträdet till ett visst yrke skulle förlora sitt helhetsansvar och därmed sin överblick över yrkes- utövarna på den svenska marknaden. De nackdelar som detta skulle medföra torde enligt utredningens bedömning överväga fördelarna 1 Ett undantag är väktaryrket, där i utgör behörig myndighet för samtliga ärenden enligt direktivet, medan ärenden som rör sökanden med yrkes- kvalifikationer förvärvade i handläggs av flera länsstyrelser. Erkännande av yrkeskvalifikationer m.m. med en centralisering av ärendehandläggningen. En sådan genom- gripande reform av myndighetsstrukturen är således inte önskvärd. Utredningen föreslår därför ingen förändring av nuvarande ordning i fråga om uppgiften som behörig myndighet enligt direktivet. Den myndighet som kontrollerar tillträdet till ett visst yrke ska således även i fortsättningen utgöra behörig myndighet enligt det moderniserade yrkeskvalifikationsdirektivet. De behöriga myndigheterna för respektive reglerat yrke bör enligt utredningens mening pekas ut i den nya horisontella för- ordningen, se avsnitt 8.2. På så vis ges en samlad översikt av reglerade yrken och behöriga myndigheter i . Av tydlighets- skäl kan det eventuellt också vara lämpligt att nämna ansvaret i respektive myndighets instruktion. Det skulle exempelvis kunna ske genom bestämmelser i dessa författningar om att myndigheten är behörig myndighet enligt och rådets direktiv /36/EG av om erkännande av yrkeskvalifikationer, i de avseenden som anges i förordningen (20xx:x) om erkännande av yrkeskvalifikationer. Utredningen lämnar dock inga sådana författningsförslag. Yrken reglerade genom certifieringsförfaranden För besiktningstekniker och vissa av de tillkommande yrken som beskrivs i avsnitt 7.3 utförs kontrollen av om kvalifikationerna är uppfyllda inte av en myndighet utan av ackrediterade certifierings- organ.2 Även för dessa yrken anser utredningen att det bör vara en myndighet som ansvarar för att erkänna utländska kvalifikationer. Certifieringsorganen bör sedan vara bundna av den bedömning myndigheten gjort. Skälen till detta är att de ackrediterade certifieringsorganen kan, åtminstone potentiellt, utgöras av såväl svenska som utländska privaträttsliga organ samt att det kan förändras vilka organ som är ackrediterade för att utföra dessa certifieringar. Utredningen kan därför inte se att någon annan lösning är praktiskt genomförbar. Som behöriga myndigheter enligt direktivet 2 Certifierad sakkunnig brandskydd, certifierad energiexpert, certifierad sakkunnig funktionskontrollant, certifierad sakkunnig kulturvärden, certifierad sakkunnig tillgänglighet, certifierad kontrollansvarig. Erkännande av yrkeskvalifikationer m.m. avseende denna typ av reglerade yrken bör de myndigheter pekas ut som har bemyndigats att meddela föreskrifter rörande respektive yrke. Yrken reglerade genom krav på ackreditering För sex av de tillkommande yrken3 som utredningen identifierat i avsnitt 7.3 ställs det, antingen direkt i sektorsmyndigheternas före- skrifter eller genom hänvisning till Swedacs föreskrifter, krav på att den tillsvidareanställda personalen ska ha vissa kvalifikationer för att ett företag ska kunna ackrediteras och få rätt att utföra vissa typer av tjänster. Ackrediteringen utförs av Swedac och även om det är företaget som ackrediteras, och inte de enskilda medarbetarna, ingår kontrollen av de enskilda medarbetarnas kvalifikationer i den bedöm- ning som ligger till grund för beslutet om företagets ackreditering. Även för dessa yrken ska behöriga myndigheter som ska ansvara för erkännande av utländska yrkeskvalifikationer pekas ut. Givet hur situationen ser ut skulle man kunna överväga att lägga ansvaret för att bedöma utländska kvalifikationer på Swedac. Enligt artikel 6.1 i förordningen (EG) nr 765/20084 är det dock förbjudet för nationella ackrediteringsorgan att konkurrera med organ för bedömning av överensstämmelse och en sådan uppgift skulle därför kunna anses stå i strid med unionsrätten. Utredningen anser även att fördelningen av ansvaret för att fullgöra de skyldig- heter som följer av det moderniserade yrkeskvalifikationsdirektivet för yrken som regleras genom krav på ackreditering bör följa samma mönster som gäller för övriga reglerade yrken i . De myndigheter som ansvarar för de aktuella yrkesregleringarna ska således även ansvara för att bedöma om en yrkesutövares utländska yrkeskvalifikationer är likvärdiga med vad som krävs för att företaget där personen är anställd ska kunna ackrediteras.