sou · H2B346 · 2014-06-27 00:00:00 — Bestämmelsen motsvarar meddelandeförbudet i 11 § marknads- missbrukslagen med tillägget att det är ett obehörigt röjande som är förbjudet. Överträdelse av förbudet är inte beroende av något subjektivt rekvisit, men ett sådant obehörigt röjande som avses kan presumeras ha skett av åtminstone oaktsamhet. Ingripande kan ske enligt 3 kap. 1 § 10. Ett ingripande kan, enligt 3 kap. 5 §, underlåtas om agerandet framstår som ringa eller ursäktligt. Syftet med meddelandeförbudet är, liksom tidigare, att den som rapporterats inte ska bli varnad och sopa igen spåren efter sig (se prop. 2004/05:142 s. 169). Det är därför i princip alltid fråga om ett obehörigt röjande att berätta för den som ligger bakom trans- aktionen att rapportering har skett. Det kan dock vara befogat att t.ex. compliance-personal på ett värdepappersinstitut diskuterar transaktioner som har rapporterats med marknadsövervakningen på den marknadsplats där transaktionerna har skett, vilket under- lättar för marknadsplatsen att bedöma om det finns ytterligare transaktioner – från andra aktörer – som bör rapporteras. Likaså är det befogat att information om eventuell rapportering utbyts mellan t.ex. företag i en koncern, där ordern har vidarebefordrats från det ena företaget till det andra, för att rapporten ska bli så fullständig som möjligt. För att det ska vara fråga om ett behörigt informa- tionsutbyte bör dock som regel informationen inte utbytas mellan andra personer än dem som har till uppgift att övervaka handeln eller rapportera misstänkta transaktioner. Förbudet har inte någon motsvarighet i marknadsmissbruksförordningen, men har bedömts vara befogat. Överträdelse av förbudet bör föranleda en admini- strativ sanktion, se vidare avsnitt 14.2. 5 § Ett företag som har rapporterat enligt artikel 16.2 i marknadsmiss- bruksförordningen får inte göras ansvarigt för att ha åsidosatt någon tyst- nadsplikt, om företaget hade anledning att räkna med att rapportering borde ske. Detsamma gäller en styrelseledamot eller en anställd som har lämnat uppgifter för företagets räkning. Bestämmelsen motsvarar 12 § marknadsmissbrukslagen och genom- för artikel 23.4 i marknadsmissbruksförordningen. Som framgår av avsnitt 14.2 omfattar bestämmelsen inte bara brott mot tystnads- plikt enligt lag, utan även kontraktuella åtaganden om tystnads- plikt, se prop. 2004/05:142 s. 169. 1 § För övervakning av att bestämmelserna i marknadsmissbruksförord- ningen följs får förelägga 1.ett företag eller någon annan att tillhandahålla uppgifter, handlingar eller annat, och 2.den som förväntas kunna lämna upplysningar i saken att inställa sig till förhör på tid och plats som inspektionen bestämmer. Paragrafen genomför artikel 23.2.a, 23.2.b och 23.2.g i marknads- missbruksförordningen. Liksom tidigare innefattas Finansinspek- tionens rätt att få ut bandinspelningar av telefonsamtal enligt artikel 23.2.g, i den generella bestämmelsen i punkten 1 om att få ut uppgifter, handlingar eller annat (se avsnitt 10.6.2). Den som kallas till sådant förhör som avses i punkten 2 har, enligt principen om skyddet mot självinkriminering i , ingen skyl- dighet att svara på frågor som kan medföra att han eller hon belastar sig själv (se avsnitt 6.8.1). 2 § får förelägga den som kan antas ha åsidosatt sina skyldigheter enligt marknadsmissbruksförordningen eller i övrigt har agerat i strid mot förordningen eller denna lag att upphöra med ett visst agerande. Paragrafen genomför artikel 23.2.k och 23.2.l i marknadsmiss- bruksförordningen, se avsnitten 10.6.10 och 10.6.11. Med stöd av bestämmelsen kan förelägga någon att t.ex. sluta handla med ett visst finansiellt instrument eller sprida vilse- ledande information, om det kan antas att det är fråga om order- läggning eller informationsspridning som strider mot reglerna om marknadsmanipulation. Möjligheten kan också användas mot t.ex. ett värdepappersföretag som utför kunders order utan att ha någon sådan marknadsövervakning eller organisation för rapportering av misstänkta transaktioner som avses i artikel 16 i marknadsmiss- bruksförordningen, dvs. förbud mot utövande av viss förvärvsverk- samhet. Det är fråga om en utredningsbefogenhet innan det har konstaterats att någon överträdelse faktiskt har skett. Förelägg- andet kan därför gälla bara under en pågående utredning. I likhet med vad som gäller vid övriga tillsyns- och utredningsbefogenheter ska proportionalitetsprincipen beaktas. 3 § Ett beslut om föreläggande enligt 1 eller 2 § får förenas med vite. Ett föreläggande enligt 1 § får dock inte förenas med vite, om 1.det finns anledning att anta att den som ska föreläggas har begått en gärning som är straffbelagd eller kan leda till en sanktion enligt 3 kap. 1 § första stycket 1 eller 2, och 2.föreläggandet avser utredning av en fråga som har samband med den misstänkta gärningen eller överträdelsen. Om den som ska föreläggas är en juridisk person, gäller andra stycket även ställföreträdare för den juridiska personen. Enligt första stycket får ett föreläggande enligt 1 eller 2 § förenas med vite. Undantagen i andra och tredje styckena syftar till att undvika att den som är misstänkt för brott eller en överträdelse tvingas att lämna uppgifter som innebär att han eller hon anger sig själv. Bestämmelsen har utformats med 44 kap. 3 § skatteför- farandelagen (2011:1244) som förebild. Information om transaktioner på råvarumarknaden 4 § För övervakning av att bestämmelserna i marknadsmissbruksförord- ningen följs får begära information om transaktioner från marknadsaktörer på marknadsplatser där de underliggande tillgångarna till råvaruderivat handlas (spotmarknaden). Inspektionen har rätt till direkt tillgång till handlarnas system. Paragrafen genomför artikel 23.2.c i marknadsmissbruksförord- ningen, se avsnitt 10.6.3. De marknadsaktörer som avses är de som handlar på en råvarubörs. Det kan alltså vara fråga om både till- ståndspliktiga och icke tillståndspliktiga företag. 5 § För övervakning av att bestämmelserna i marknadsmissbruksförord- ningen följs får , när det är nödvändigt, genomföra en undersökning hos ett företag. Paragrafen genomför artikel 23.2.d i marknadsmissbruksförord- ningen, se avsnitt 10.6.4. Det är, som framgår av paragrafen, fråga om undersökning hos företag. I många fall kan platsundersök- ningar bli aktuella hos företag som står under tillsyn, t.ex. för att undersöka efterlevnaden av bestämmelserna om marknadsövervak- ning (artikel 16), förandet av insiderförteckningar (artikel 18) eller framtagande eller spridning av investeringsrekommendationer (artikel 20). Även andra företag kan dock ha skyldigheter enligt marknadsmissbruksförordningen, t.ex. skyldigheten att offentlig- göra insiderinformation som gäller emittenter vars finansiella instru- ment är upptagna till handel på en marknadsplats. Sådana företag kan också bli föremål för undersökningar med stöd av förevarande paragraf. Platsundersökningar enligt paragrafen bygger dock på att den som är föremål för undersökningen frivilligt går med på det. För undersökningar mot den undersöktes vilja gäller 6–13 §§. Av artikel 23.2.d framgår vidare att fysiska personers privatbostäder är undantagna. Paragrafen har utformats med 23 kap. 4 § lagen (2007:528) om värdepappersmarknaden och 13 kap. 4 § lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse som förebilder. 6 § får på ansökan av besluta att inspektionen får genomföra en undersökning i ett företags lokaler för att utreda en överträdelse av förbuden i artikel 14.a, 14.b eller 15 i marknads- missbruksförordningen, om 1.det finns anledning att anta att en överträdelse har skett, 2.den som undersökningen avser inte rättar sig efter ett föreläggande enligt 1 § eller det annars finns risk för att bevis undanhålls eller för- vanskas, och 3.vikten av att åtgärden vidtas är tillräckligt stor för att uppväga det in- trång eller annat men som åtgärden innebär för den som drabbas av åtgär- den. Genom bestämmelserna i 6–13 §§ genomförs artikel 23.2.e i mark- nadsmissbruksförordningen, se avsnitt 10.6.5. Artikeln anger att befogenheten avser undersökning i lokaler (premises). Detta har av utredningen tolkas så att det inte kan bli fråga om under- sökningar i privatbostäder. Paragrafen har utformats med 5 kap. 3 § konkurrenslagen (2008:579) som förebild. Tre kriterier måste vara uppfyllda för ett beslut om platsundersökning enligt paragrafen. För det första måste en misstanke finnas om att en överträdelse har skett. Det krävs en viss grad av sannolikhet att en överträdelse har skett (se prop. 1992/93:56 s. 108 om beviskravet avseende mot- svarande bestämmelse i konkurrenslagen). För det andra måste det finnas en risk att bevis undanhålls eller förvanskas. För det tredje måste ett beslut vara proportionerligt. Eftersom de allvarligaste fallen av marknadsmissbruk normalt ska hanteras i straffrätten torde det vara endast i undantagsfall som det kan bli aktuellt med en undersökning enligt förevarande paragraf. 7 § Ett beslut enligt 6 § får avse även annan än den som är föremål för utredning, om 1.det som föreskrivs i 6 § första stycket 1 och 3 är uppfyllt, 2.det finns särskild anledning att anta att bevis finns hos denne, och 3.denne inte rättar sig efter ett föreläggande enligt 1 § eller det annars finns risk för att bevis undanhålls eller förvanskas. Paragrafen har utformats med 5 kap. 4 § konkurrenslagen (2008:579) som förebild. För ett beslut om platsundersökning hos någon annan än den som är föremål för utredning gäller till en början de förut- sättningar som anges i 6 § första stycket 1 och 3. Vidare krävs att det ska finnas särskild anledning att anta att bevis finns hos tredje- mannen. Det innebär att det måste finnas en påtaglig misstanke om att bevis finns där för att domstolen ska bifalla ansökan. Slutligen krävs att tredjemannen antingen inte har rättat sig efter ett föreläggande enligt 1 § eller att det annars finns risk för att ett bevis undanhålls eller förvanskas, se prop. 1992/93:56 s. 109 om mot- svarande bestämmelse i konkurrenslagen. 8 § När genomför en undersökning enligt 6 § har inspektionen rätt att 1.granska bokföring och andra affärshandlingar, 2.ta kopior av eller göra utdrag ur bokföring och affärshandlingar, 3.begära muntliga förklaringar direkt på platsen, 4.få tillträde till lokaler, markområden, transportmedel och andra utrym- men, och 5.ta om hand handlingar, som behövs för undersökningen, för gransk- Paragrafen har till och med fjärde punkten utformats med 5 kap. 6 § konkurrenslagen (2008:579) som förebild. Femte punkten har lagts till för att genomföra marknadsmissbruksförordningens bestämmelse om att den behöriga myndigheten ska kunna lägga beslag på dokument, se artikel 23.2.e. Punkten har utformats med förebild i bestämmelserna om bevissäkring i 45 kap. skatteför- farandelagen (2011:1244). Bestämmelserna i den lagen är betydligt mer utförliga och ger under vissa förutsättningar möjlighet att, genom granskningsledaren, besluta om bevissäkring. Någon sådan möjlighet ges dock inte till enligt förevarande paragraf, utan beslut om huruvida platsundersökning ska ske och om inspektionen i så fall ska få ta om hand handlingar fattas alltid av enligt 6 §. Med hänsyn till proportionalitetsprincipen bör möjligheten enligt punkten 2 (ta kopior) användas i första hand, när det är tillräckligt. åtgärder enligt paragrafen får inte avse sådana handlingar som avses i 13 §. 9 § Ett beslut om undersökning enligt 6 § får meddelas utan att den som ansökan avser har fått tillfälle att yttra sig, om det kan befaras att under- sökningen annars skulle förlora i betydelse. Beslut enligt första stycket ska sändas endast till . När undersökningen börjar ska inspektionen överlämna ett exemplar av be- slutet till den hos vilken undersökningen ska genomföras. Paragrafen har utformats med 5 kap. 7 § konkurrenslagen (2008:579) som förebild. 10 § Ett beslut om undersökning enligt 6 § ska innehålla uppgifter om 1.föremålet för och syftet med undersökningen, 2.tidpunkten när undersökningen ska börja, och 3.Finansinspektionens befogenheter enligt 8 §. Beslut enligt första stycket gäller , om rätten inte bestäm- mer något annat. Paragrafen har utformats med 5 kap. 8 § konkurrenslagen (2008:579) som förebild. Paragrafens första stycke innehåller bestämmelser om vad ett beslut om undersökning ska innehålla. Utöver vad som där anges gäller bestämmelser om vad ett beslut ska innehålla. 11 § Den som ska genomföra en undersökning hos enligt 6 § har rätt att tillkalla ett juridiskt biträde. I avvaktan på att ett sådant biträde inställer sig får inte påbörja undersökningen. Detta gäller dock inte, om 1.undersökningen härigenom onödigt fördröjs, eller 2.undersökningen har beslutats enligt 9 § första stycket. Paragrafen är utformad med 5 kap. 9 § konkurrenslagen (2008:579) som förebild. Av första stycket följer att den som berörs av en undersökning har rätt att tillkalla ett juridiskt biträde för att när- vara vid undersökningen, om ett sådant inte redan är på plats då undersökningen ska genomföras. Huvudregeln är enligt andra stycket att undersökningen inte får börja innan biträdet har inställt sig. Skulle undersökningen bli onödigt fördröjd genom att man inväntar biträdet, kan dock under- sökningen börja utan att biträdet är närvarande (punkten 1). En rimlig tid att avvakta för att bereda ett juridiskt biträde möjlighet att inställa sig skulle som normalregel kunna vara omkring (se prop. 1992/93:56 s. 110 om motsvarande regel i konkurrens- lagen). I de fall undersökningen har beslutats enligt 9 §, dvs. det föreligger fara i dröjsmål, behöver inte heller ett juridiskt biträdes ankomst avvaktas. 12 § får begära handräckning av Kronofogdemyndig- heten för att genomföra de åtgärder som avses i 8 § 1, 2, 4 eller 5. Vid handräckning gäller bestämmelserna i utsökningsbalken om verk- ställighet av förpliktelser som inte avser betalningsskyldighet eller avhys- ning. ska dock inte underrätta den hos vilken undersökningen ska genomföras innan verkställighet sker. Paragrafen är utformad med 5 kap. 10 § konkurrenslagen (2008:579) som förebild. Bestämmelserna som avses i andra stycket finns i 2 kap. 17 § utsökningsbalken. får i sin tur begära biträde av polismyndighet för att genomföra de åtgärder som avses i första stycket. Det följer av 3 kap. 3 § utsöknings- förordningen (1981:981). 13 § Åtgärder enligt 1 eller 8 § får inte avse en skriftlig handling, om dess innehåll kan antas vara sådant, att befattningshavare eller annan, som avses i 36 kap. 5 § , inte får höras som vittne om detta, och handlingen innehas av den personen eller av den, till förmån för vilken tystnadsplikten gäller. Inte heller får, hos den som är föremål för under- sökningen eller denne närstående, som avses i 36 kap. 3 § , åtgärder enligt 1 eller 8 § vidtas avseende skriftligt meddelande mellan den som är föremål för undersökningen och någon till denne närstående eller mellan sådana närstående inbördes. Om anser att en viss handling bör omfattas av en undersökning och den som åtgärden avser åberopar att handlingen är skyddad enligt första stycket, ska handlingen förseglas och skyndsamt överlämnas till av . Tingsrätten ska utan dröjsmål pröva om handlingen ska omfattas av undersökning. Första stycket har utformats med 27 kap. 2 § som förebild, och andra och tredje styckena med förebild i 5 kap. 11 § konkurrenslagen (2008:579). 14 § I 6 kap. 22 § 1 lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation finns bestämmelser om rätt att få ut uppgifter från den som tillhandahåller ett elektroniskt kommunikationsnät eller en elektronisk kommunikationstjänst. Paragrafen hänvisar till den nya bestämmelsen i lagen om elek- tronisk kommunikation, som genomför artikel 23.2.h i marknads- missbruksförordningen, se avsnitt 10.6.7. 15 § Bestämmelser om möjlighet att besluta om handels- stopp för finansiella instrument finns i 22 kap. 2 § lagen (2007:528) om värde- pappersmarknaden. Paragrafen erinrar om bestämmelserna om handelsstopp i lagen om värdepappersmarknaden. Enligt 22 kap. 2 § den lagen kan Finans- inspektionen besluta om handelsstopp, t.ex. om investerarna inte har tillgång till information om ett finansiellt instrument på lika villkor, eller det annars finns särskilda skäl hänförliga till emittenten eller det finansiella instrumentet. Dessa grunder för handelsstopp innebär att inspektionen, enligt utredningens bedömning, redan enligt gällande rätt har möjlighet att besluta om handelsstopp på det sätt som avses i artikel 23.2.j., se avsnitt 10.6.9. Korrigering av felaktig och vilseledande information 16 § får korrigera sådan felaktig och vilseledande infor- mation som kan utgöra ett led i en överträdelse av artikel 15 i marknads- missbruksförordningen. Inspektionen får även ålägga den som har spritt felaktig eller vilseledande information att korrigera den. Paragrafen genomför artikel 23.2.m i marknadsmissbruksförord- ningen, se avsnitt 10.6.12. kan själv gå ut med korrigerande information via pressmeddelande eller på annat sätt, men inspektionen kan också kräva av den som har offentliggjort eller spritt informationen att denne ska offentliggöra en rättelse. Befogenheten enligt paragrafen följer alltså av artikel 23 i för- ordningen. Underlåtenhet att följa ett åläggande enligt paragrafen omfattas därmed inte av sanktionsbefogenheterna i artikel 30 (jfr artikel 30.2, som hänvisar enbart till artikel 30.1 första stycket a). 17 § ska anmäla till när det finns anledning att anta att ett brott enligt lagen (2005:377) om straff för mark- nadsmissbruk vid handel med finansiella instrument har begåtts. 18 § ska underrätta när inspek- tionen har meddelat ett sanktionsföreläggande eller beslutat att väcka talan om sanktion för en överträdelse av artikel 14 eller 15 i marknadsmissbruks- förordningen. 19 § och ska, utöver vad som följer av 17 och 18 §§, samarbeta för att underlätta undersökningar av- seende marknadsmissbruksbrott och undersökningar avseende överträdelser av artiklarna 14 och 15 i marknadsmissbruksförordningen. Bestämmelsen i 17 § motsvarar 18 § marknadsmissbrukslagen (som enligt förslaget upphör att gälla). 17 § genomför artikel 23.2.f. Bestämmelserna i 18 och 19 §§ är en förutsättning för att ord- ningen med ett vägval såvitt avser utredningar av överträdelser av rättsakternas förbud mot marknadsmissbruk ska fungera i praktiken. En misstänkt överträdelse av någon av förordningens bestämmelser om insiderhandel, olagligt röjande av insiderinformation eller mark- nadsmanipulation är en första indikation på att ett mark- nadsmissbruksbrott kan ha begåtts, varvid i vart fall gränsen för när en åklagare bör fatta beslut om att inleda förundersökning är nära. En regelstyrd samverkan och en tydlig ordning för myndighets- samarbetet syftar till en effektiv och rättssäker utredning av ett misstänkt otillåtet agerande. Bestämmelserna behandlas i avsnitten 9.5.3 och 10.5. 1 § ska ingripa mot den som har överträtt marknads- missbruksförordningens förbud mot 1.insiderhandel och olagligt röjande av insiderinformation i artikel 14, 2.marknadsmanipulation i artikel 15. ska också ingripa mot den som har åsidosatt sina skyldigheter enligt marknadsmissbruksförordningen och denna lag, genom 1.att inte inrätta och underhålla sådana system och rutiner som avses i artikel 16.1 eller 16.2, eller att inte till göra en an- mälan i enlighet med det som föreskrivs i artikeln, 2.att inte iaktta det som föreskrivs om offentliggörande av insider- information till allmänheten i artikel 17.1, 17.2 och 17.8, 3.att inte informera om ett försenat offentlig- görande i enlighet med det som föreskrivs i artikel 17.4 och 17.5, eller att, trots begäran från inspektionen, inte lämna en sådan skriftlig förklaring som avses i artikel 17.4 tredje stycket om att förutsättningar för ett upp- skjutet offentliggörande har förlegat, 4.att inte upprätta, uppdatera eller till överlämna en insiderförteckning eller att inte i övrigt fullgöra det som föreskrivs i artikel 18.1–18.6, 5.att underlåta att till samt berörda emittenter, deltagare på marknaden för utsläppsrätter eller företag som avses i arti- kel 19.10 göra en anmälan om egna transaktioner i enlighet med det som föreskrivs i artikel 19.1, 19.2, 19.6 och 19.7, eller att inte fullgöra informa- tionsplikten enligt artikel 19.5 andra stycket, 6.att inte offentliggöra anmälda uppgifter i enlighet med det som före- skrivs i artikel 19.3, eller att inte fullgöra informationsplikten eller det som i övrigt föreskrivs i artikel 19.5 första stycket, 7.att genomföra transaktioner i strid mot förbudet i artikel 19.11, 8.att inte iaktta det som föreskrivs om att ta fram eller sprida inve- steringsrekommendationer och statistik i artikel 20.1, 9.att inte inrätta och underhålla sådana system och rutiner som avses i 3 §, eller 10.att obehörigen röja uppgifter i strid mot meddelandeförbudet i Paragrafen genomför artikel 30 (delvis) i marknadsmissbruks- förordningen. I artikel 30.1.a anges, genom en uppräkning av rele- vanta artiklar, vilka överträdelser som ska föranleda ingripanden från den behöriga myndighetens sida, som för svenskt vidkom- mande alltså är . I paragrafen finns en mot- svarande uppräkning. Ingripandemöjligheterna följer av 2 §. För att öka tydligheten har, i likhet med utformningen av t.ex. 6 § lagen (2012:735) med kompletterande bestämmelser till EU:s blankningsförordning, överträdelserna uttryckligen angetts i före- varande paragraf. På så sätt blir det klarare för både den enskilda fysiska eller juridiska personen och vad en över- trädelse kan bestå i och vad dess följd kan bli. Någon ytterligare precisering är dock inte lämplig, eftersom det kan ge intryck av att det är den svenska lagen – och inte marknadsmissbruksförord- ningen – som lägger fast innebörden av de skyldigheter och förbud som gäller. Av första stycket följer att ingripande ska ske vid överträdelser av marknadsmissbruksförordningens förbud mot insiderhandel, olag- ligt röjande av insiderinformation och marknadsmanipulation. Det är i första hand överträdelser vilka enligt en straffrättlig reglering skulle bedömas vara ringa eller begångna av oaktsamhet som kan bli föremål för prövning i det administrativa förfarandet. Genom bestäm- melsen om åtalsprövning i 10 § marknadsmissbrukslagen kan dock även vissa uppsåtliga överträdelser komma i fråga för det admini- strativa sanktionssystemet (se avsnitten 9.4 och 9.5.4). Vad som utgör insiderhandel, olagligt röjande av insider- information och marknadsmanipulation framgår av artiklarna 8, 10 och 12 i marknadsmissbruksförordningen. Vad som anses vara insider- information följer av artikel 7 i förordningen. Innebörden av för- buden redovisas närmare i avsnitt 4.1.2. Även försök till insider- handel och försök till marknadsmanipulation utgör en överträdelse av marknadsmissbruksförordningens förbud enligt artiklarna 14 och 15. När det gäller förbudet mot försök till marknadsmani- pulation, ska ett sådant försök skiljas från ett faktiskt agerande eller beteende som kan förväntas leda till marknadsmanipulation, vilket ju också är förbjudet. Ett försök till marknadsmanipulation kan, enligt skäl 41 i förordningen, utgöras av en påbörjad aktivitet som inte fullbordas, t.ex. som ett resultat av tekniska problem eller en order som inte beaktas. Försöksförbudet är alltså avsett att träffa sådana situationer då det kan visas att en person har vidtagit åtgärder och haft en avsikt till marknadsmanipulation utan att en order har lagts eller en transaktion har verkställts. Som framgår är förbuden inte begränsade till enbart fysiska per- soner utan gäller även för juridiska personer, som därmed också kan bli föremål för ingripanden och administrativa sanktioner. I fall där en juridisk person har överträtt förbudet mot insiderhandel eller förbudet mot marknadsmanipulation är paragrafen tillämplig även på fysiska personer som har deltagit i beslutet att genomföra den otillåtna handlingen för den juridiska personens räkning, dvs.