sou · H2B363 · 2014-09-05 00:00:00 — När det gäller frågan om en stöld inneburit en synnerligen kännbar skada ska det subjektiva värdet för den bestulne beaktas, med avseende på dennes ekonomiska situation och möjligheter att ersätta det stulna. Rånbrottet kan sägas innefatta dels ett stöldbrott alternativt ett utpressningsbrott, dels ett brott mot liv och hälsa alternativt fri- hets- eller fridsbrott. Rån kan således i många fall ses som en kvalificerad form av stöld- eller utpressningsbrott. Kvalifikationsgrunder för grovt brott Någon privilegierad form av rån finns inte. Om de olika brott som gärningen är sammansatt av är av mindre allvarlig art döms i stället för dessa brott för sig (se 8 kap. 5 § andra stycket brotts- balken). En helhetsbedömning ska göras av omständigheterna i det enskilda fallet. Grövre våld i samband med tillgrepp av en sak av ringa värde kan göra att gärningen sammantaget bör bedömas som rån (NJA 2008 s. 900). Grovt rån har en egen brottsbeteckning. De försvårande rekvisit som nämns i 8 kap. 6 § och som särskilt ska beaktas är om våldet varit livsfarligt eller om gärningsmannen tillfogat svår kroppsskada eller allvarlig sjukdom eller om han annars visat syn- nerlig råhet eller på ett hänsynslöst sätt utnyttjat den rånades skyddslösa eller utsatta ställning. De försvårande rekvisiten tar fasta på det hot eller våld som använts vid brottstillfället. Rekvisiten överlappar delvis varandra. En gärningsman som på ett hänsynslöst sätt utnyttjar en persons utsatta eller skyddslösa ställning och därtill tillfogar denne svår kroppsskada anses troligen också ha visat synnerlig råhet. Av vad som framgår av praxis anses synnerlig råhet framför allt föreligga i fall där det våld eller hot eller annan integritetskränkning som före- kommit är omfattande eller omotiverat i förhållande till till- greppsbrottet (se t.ex. NJA 2011 s. 466 och RH 1989:28). Hänvisningen till den rånades utsatta ställning avser enligt även sådana fall där rån förövas mot någon som på grund av ett åliggande eller arbete inte har samma möjlig- heter som andra att skydda eller försvara sig (prop. 1962:10, del B, s. 194). Som exempel kan nämnas rån mot taxiförare. Rån mot en bank eller annan penninginrättning med skarpladdade vapen be- döms normalt som grovt brott (NJA 1972 s. 323). I 9 kap. 3 § anges exempel på försvårande omständig- heter som särskilt ska beaktas vid bedömningen av om ett bedrägeri är att bedöma som grovt. Det kan vara fråga om att gärnings- mannen har missbrukat allmänt förtroende, begagnat falsk handling eller vilseledande bokföring eller att gärningen annars varit av sär- skilt farlig art, avsett betydande värde eller inneburit synnerligen Kvalifikationsgrunder för grovt brott har föreslagit att bestämmelsen utökas genom att rekvisitet begagnat falsk urkund ändras på så vis att det i stället anges att gärningsmannen använt urkund eller annat vars brukande är straffbart enligt 14 eller 15 kap. []. Ändringen är avsedd att markera att även använ- dandet av t.ex. osanna urkunder är en omständighet som ska beak- tas i försvårande riktning, t.ex. att någon som ett led i ett bedrägeri presenterar handlingar som den vilseledde uppfattar som korrekta bolagshandlingar eller som giltiga avtal och att detta påverkar brottsoffrets vilja att företa affärshandlingar med gärningsmannen (SOU 2013:85 s. 385). Kvalifikationsgrunderna särskilt farlig art, avsett betydande värde och inneburit synnerligen kännbar skada motsvaras av likalydande kriterier i bestämmelserna om grov stöld och grov för- skingring. I förarbetena till bestämmelsen om grovt bedrägeri anförs att det kvalificerande rekvisitet särskilt farlig art bl.a. syftar på fall där bedrägeriet riktar sig mot allmänheten eller en större krets. Om ett stort antal personer fallit offer för en gärning kan det enligt förarbetena utgöra skäl för att bedöma den som ett grovt bedrägeri eller som flera grova bedrägerier (SOU 1940:20 s. 139). Uttalandet har mött kritik (se bl.a. Ulväng, Brottslighetskonkurrens, s. 274). Enligt kommentaren till behöver ett bedrägeri som riktar sig mot flera inte kvalificeras som grovt, eftersom det begås ett bedrägeribrott gentemot varje person som låter sig vilseledas. I praxis från har tidigare förekommit att flera bedrägerier mot en målsägande har lagts samman till ett grovt bedrägeri (NJA 1989 s. 810). Utgången blev den motsatta i NJA 2007 s. 973. Frågan om gradindelning kompliceras alltså i dessa fall av att man måste lösa frågan om brottsenhet (hur många brott är förövade?) innan man kan göra en bedömning av gradindelnings- frågan. Kvalifikationsgrunder för grovt brott Vid bedömningen av om ett utpressningsbrott är grovt ska, enligt 9 kap. 4 § särskilt beaktas om gärningen innefattat våld eller hot av allvarligt slag eller om gärningsmannen har visat särskild hänsynslöshet. Den första kvalifikationsgrunden tar sikte på situationer som har likheter med rån. Som exempel på grov utpressning kan nämnas hot med ett skarpladdat vapen där förmögenhetsöverföringen sker . Ett annat exempel är när den tilltalade har hotat att utöva allvarligt våld mot någon närstående till den tvungne. En tredje situation som kan göra att utpressningen bedöms som grov är om den tilltalade utnyttjar sin anknytning till en gruppering som ägnar sig åt s.k. beskyddarverksamhet eller illegal indrivnings- verksamhet (se prop. 2009/10:147 s. 40). Med särskild hänsynslöshet avses enligt förarbetena att hand- landet annars varit särskilt graverande, t.ex. när det riktats mot en särskilt utsatt person. Grov förskingring har en egen brottsbeteckning i 10 kap. 3 § . De försvårande omständigheterna är i huvudsak de- samma som vid grovt bedrägeri. Det ska särskilt beaktas om gär- ningsmannen har missbrukat ansvarsfull ställning eller begagnat falsk handling eller vilseledande bokföring eller om gärningen annars varit av särskilt farlig art, avsett betydande värde eller inne- burit synnerligen kännbar skada. Även när det gäller den här bestämmelsen har lämnat ett förslag som – på samma sätt som när det gäller grovt bedrägeri – är avsett att markera att även användandet av t.ex. osanna urkunder är en omständighet som ska beaktas i försvårande riktning. Exempel på omständigheter som ska ses som försvårande är om någon som ett led i en förskingring tillverkar falska eller osanna handlingar, t.ex. utbetalningskvittenser eller inköpshandlingar, för att dölja för- skingringen (SOU 2013:85 s. 394). För frågan om gärningsmannen har missbrukat ansvarsfull ställ- ning är graden av självständighet i den medelsförvaltande ställ- ningen av avgörande betydelse. Ju större självständighet gärnings- Kvalifikationsgrunder för grovt brott mannen har i medelsförvaltningen, desto mindre insyn har den berättigade och desto större behov har denne av straffrättsligt skydd. Missbruk i myndighetsutövning kan också medföra att för- skingringsbrottet bedöms som grovt. Kriteriet särskilt farlig art kan omfatta sådana försvårande omständigheter som anges i 29 kap. 2 § punkterna 3, 4 och 6 (m.fl., kommentaren till 10 kap 3 § ). Grov trolöshet mot huvudman Brottet trolöshet mot huvudman har en gemensam brottsbeteck- ning för grovt brott och brott av normalgraden. Som kvalifika- tionsgrunder anges i 10 kap. 5 § andra stycket om- ständigheten att gärningsmannen begagnat falsk handling eller vilseledande bokföring eller tillfogat huvudmannen betydande eller synnerligen kännbar skada. De omständigheter som ska beaktas vid bedömningen av om brottet är grovt är alltså i huvudsak desamma vid grov förskingring och grovt bedrägeri. Även i denna bestämmelse har Egendoms- skyddsutredningen föreslagit ett tillägg, nämligen detsamma som i de nämnda bestämmelserna. Enligt förslaget ska bestämmelsen kompletteras genom att det som en kvalifikationsgrund anges att någon har använt en urkund eller annat vars brukande är straffbart enligt 14 eller 15 kap. . Ändringen är avsedd att, på samma sätt som vid grovt bedrägeri och grov förskingring, markera att även användandet av exempelvis osanna urkunder är en omstän- dighet som ska beaktas i försvårande riktning, t.ex. om en bank- anställd framställer oriktiga värderingsintyg för att kunna låna ut pengar utan säkerhet, eller för att i efterhand dölja att han eller hon har beviljat lån utan tillräckliga säkerheter (SOU 2013:85 s. 396). Grov oredlighet mot borgenär Även brottet oredlighet mot borgenär har en gemensam brotts- beteckning för grovt brott och brott av normalgraden. Som försvå- rande omständighet anges i 11 kap. 1 § tredje stycket att det särskilt ska beaktas om gärningsmannen har beedigat orik- Kvalifikationsgrunder för grovt brott tiga uppgifter eller använt falsk handling eller vilseledande bokfö- ring eller om brottet varit av betydande omfattning eller om gär- ningen annars varit av särskilt farlig art. Med att ett brott har varit av betydande omfattning avses främst fall där skuldbeloppet i en konkurs är stort och den brottsliga gär- ningen dessutom har påverkat utdelningen i konkursen i avsevärd grad. Viss hänsyn kan tas till beloppets relation till konkursboets omfattning (NJA 1976 s. 60). Gärningen kan anses ha varit av särskilt farlig art när den t.ex. har ingått som ett led i en systematiskt bedriven brottslighet eller när gärningsmannen har haft bestämmande inflytande över flera juridiska personer som har utnyttjats för transaktioner sinsemellan som drabbat borgenärerna. Bokföringsbrotten återfinns i 11 kap. 5 § . I och med en reform finns det numera en exemplifiering av om- ständigheter som särskilt ska beaktas vid bedömningen av om brottet bör bedömas som grovt i bestämmelsens andra stycke. Vid bedömningen av om ett bokföringsbrott är grovt ska särskilt beak- tas om åsidosättandet avsett mycket betydande belopp eller om gärningsmannen använt falsk handling eller om gärningen ingått som ett led i en brottslighet som utövats systematiskt eller om gärningen annars varit av särskilt farlig art. Vid reformen angavs särskilt att lagstiftaren inte ville binda sig för några absoluta beloppstal som särskilt skulle innebära att brottet bedömdes som grovt. Utgångspunkten skulle i stället vara bristernas relation till rörelsen, även om det i praktiken borde finnas en yttre gräns bortom vilken ett belopp i princip alltid måste anses vara mycket betydande (prop. 2004/05:69 s. 23 f.). Att gärningen har utförts systematiskt innebär t.ex. att åsido- sättandet skett under en lång följd av år även om det inte ägt rum i organiserad form. Med begreppet särskilt farlig art avses här exempelvis om bokföringsbrottet ägt rum i en rörelse av stor omfattning och därmed påverkat många personer eller om det har omsatts höga belopp, om bluffakturor använts eller om bokförings- Kvalifikationsgrunder för grovt brott skyldigheten åsidosatts i syfte att dölja annan allvarlig brottslighet (prop. 2004/05:69 s. 26). Bestämmelserna om narkotikabrott är uppdelade i olika bestäm- melser för de olika graderna av brott (1–3 §§ narkotikastrafflagen (1968:64)). Vid bedömande av om brottet är grovt ska enligt 3 § narkotikastrafflagen särskilt beaktas, om det har utgjort ett led i en verksamhet som har bedrivits i större omfattning eller yrkes- mässigt, avsett särskilt stor mängd narkotika eller annars varit av särskilt farlig eller hänsynslös art. I bestämmelsen anges vidare att bedömningen av brottet ska grundas på en sammanvägning av om- ständigheterna i det särskilda fallet. Vid bestämmelsens tillkomst kommenterades inte kvalifika- tionsgrunderna närmare än att det angavs att överlåtelse till ung- dom borde skärpa bedömningen av brottets farlighet och att brot- tet bör bedömas som allvarligare ju yngre mottagaren är. Även medlets farlighet måste beaktas vid gradindelningen (prop. 1968:7 s. 119). Därefter har lagen ändrats (vilket har redogjorts för ovan i avsnitt 7.2.4). Det har alltsedan lagen trädde ikraft vuxit fram en omfattande rättspraxis för hur framför allt olika mängder och sorter av narko- tiska preparat ska bedömas vid rubricering och straffmätning, en praxis som alltså till stor del har ändrats av (se nämnda avsnitt). fick en särskild utredare i uppdrag att överväga och föreslå de ändringar som behövs för att åstadkomma en modern straffrättslig reglering för narkotikabrott och narkotikasmugglingsbrott som tydligt ger uttryck för en sträng, fast och konsekvent syn på all illegal hantering av narkotika (dir. 2013:62 s. 7). Utredningen, som antog namnet Narkotika- straffutredningen (Ju 2013:11), överlämnade sitt förslag . I betänkandet föreslog att straff- skalorna för narkotikabrott och narkotikasmuggling av normal- graden och de ringa formerna av dessa skulle lämnas oförändrade medan straffskalorna för grovt narkotikabrott och grov narkotika- smuggling skulle delas upp i grovt respektive synnerligen grovt brott (SOU 2014:43 s. 228 ff.). Kvalifikationsgrunder för grovt brott utredningen att de särskilda kvalifikationsgrunderna för grovt nar- kotikabrott och grov narkotikasmuggling – mot bakgrund av den praxis som har utarbetats av (se avsnitt 7.2.4 ovan) – inte bör ändras. Däremot menade att den särskilda erinran som finns i 3 § narko- tikastrafflagen (1968:64) (innebärande att bedömningen av om ett narkotikabrott är grovt ska grundas på en sammanvägning av om- ständigheterna i det särskilda fallet) ska tas bort. Förslaget grun- dades på att en erinran av det slaget är överflödig och att den framstår som inkonsekvent vid en jämförelse med andra moderna straffbestämmelser i vilka anges särskilda kvalifikationsgrunder (SOU 2014:43 s. 248). Slutligen föreslog Narkotikastraffutred- ningen att straffskalorna för grovt narkotikabrott och grov narkotikasmuggling, som är fängelse i lägst två och högst , delas upp. För grovt narkotikabrott eller grov narkotikasmuggling ska dömas till fängelse i lägst två och högst . För narkotika- brott eller narkotikasmugglingsbrott som är att anse som synner- ligen grovt ska dömas till fängelse i lägst sex och högst (SOU 2014:43 s. 249 ff.). Genom en reform utvidgades skattebrottslagens tillämp- ningsområde så att lagen numera omfattar i stort sett samtliga straffbestämmelser på skatteområdet. Skattebrottslagen är således generellt tillämplig för alla skatter, t.ex. mervärdesskatt, punktskatt och inkomstskatt (m.fl., s. 62). Sedan reformen är skattebrotten vidare uppdelad i olika para- grafer för de olika graderna av brott. Av 4 § andra stycket skatte- brottslagen (1971:69) framgår att vid bedömande om brottet är grovt ska särskilt beaktas om det rört mycket betydande belopp, om gärningsmannen använt falska handlingar eller vilseledande bokföring eller om förfarandet ingått som ett led i en brottslighet som utövats systematiskt eller i större omfattning eller i annat fall varit av synnerligen farlig art. Det belopp som används som kvalifikationsgrund vid grovt skattebrott avser undandragen skatt eller avgift och någon fixerad beloppsgräns som den för t.ex. grov stöld kan inte anges. Kvalifikationsgrunder för grovt brott tum att det i lagtexten anges mycket betydande belopp pekar dock på att gränsen ligger mycket högre än vad som gäller för t.ex. grov stöld. ger enligt sina riktlinjer in en brotts- anmälan för grovt skattebrott till åklagaren när den undandragna skatten eller avgiften uppgår till tio prisbasbelopp (m.fl., s. 96; prisbasbeloppet är för ). Beloppet i sig är dock inte den enda omständigheten som är att beakta vid bedömningen av om brottet är grovt. Exempelvis kan den om- ständigheten att det är fråga om en systematisk och kommersiell kriminell verksamhet sammantaget med att det rört sig om ett för- hållandevis stort undandraget belopp kvalificera brottet som grovt (prop. 1995/96:170 s. 110). Med rekvisitet synnerligen farlig art avses framför allt gär- ningsmannens tillvägagångssätt, t.ex. bruk av vilseledande bok- föring, att brottsligheten har utövats systematiskt eller i större om- fattning, men utan att skatte- eller avgiftsundandragandet har upp- gått till ovan angivna nivåer. Även bruk av falska handlingar kan medföra att brottet bedöms som grovt. Grovt vapenbrott och synnerligen grovt vapenbrott trädde delvis nya bestämmelser i kraft i vapenlagen (1996:67; hädanefter enbart vapenlagen). I och med lag- ändringen är vapenbrottet uppdelat i en bestämmelse för brott av normalgraden och ringa brott (9 kap. 1 § vapenlagen) och en av- seende grovt och synnerligen grovt brott (9 kap. 1 a § vapenlagen; det synnerligen grova brottet infördes i och med lagändringen, se prop. 2013/14:226 s. 32 och 35). Kriterierna för när ett vapenbrott ska bedömas som grovt har i viss mån förändrats och justerats i syfte att göra bestämmelsen något mer allmängiltig och för att ytterligare betona den nyanserade bedömning som ska göras. Av 9 kap. 1 a § vapenlagen framgår att de faktorer som särskilt ska beaktas vid bedömningen av om ett vapenbrott är grovt är om vapnet har innehafts på allmän plats eller på en annan plats där människor brukar samlas eller har samlats eller i ett fordon på en sådan plats (p. 1), vapnet har varit av särskilt farlig beskaffenhet (p. 2), innehavet, överlåtelsen eller utlåningen har avsett flera vapen (p. 3), eller gärningen annars har varit av särskilt farlig art (p. Kvalifikationsgrunder för grovt brott Den första punkten har i och med lagändringen fått en mer generell utformning. Före ändringen angavs angående platsen att den avsåg innehav av vapen på allmän plats, i ett fordon på allmän plats eller inom ett skolområde där grundskole- eller gymnasie- undervisning bedrivs. Hänvisningen till allmän plats motiverades med att det på goda grunder kan antas att en person som på allmän plats medför ett skjutvapen som han eller hon inte har rätt att inne- ha också är beredd att använda det. Även i de fall där det inte kan befaras att vapnet kommer till omedelbar brottslig användning innebär förekomsten av skjutvapen som innehas utan tillstånd på allmän plats en påtaglig risk för att människor kan komma till skada (prop. 2011/12:109 s. 18). I det senaste lagstiftningsärendet angav regeringen att motsvarande skäl kan göra sig gällande även i fråga om vapeninnehav på andra platser där människor brukar samlas eller har samlats för brottet och att bestäm- melsen därför borde utvidgas något (prop. 2013/14:226 s. 40). I punkten 2 i bestämmelsen anges att det ska beaktas om vapnet har varit av särskilt farlig beskaffenhet. Härmed avses framför allt vapnets eldkraft. I förarbetena anges som exempel på vapen som regelmässigt bör anses som särskilt farliga vissa vapen av militär karaktär som exempelvis automatgevär, kulspruta, pansarskott och grovkalibriga gevär avsedda för militärt prickskytte. Även andra helautomatiska vapen t.ex. kulsprutepistol, bör räknas hit. Halv- automatiska gevär och halvautomatiska versioner av kulsprute- pistoler med hög patronkapacitet samt pistoler och revolvrar som är avsedda för särskilt kraftfulla patroner bör också bedömas som särskilt farliga (prop. 2011/12:109 s. 42). Som nämnts ovan framgår det av punkten 3 i bestämmelsen att det särskilt ska beaktas om innehavet, överlåtelsen eller utlåningen har avsett flera vapen. Det innebär att gärningen ska ha omfattat minst två vapen, men hur många som ska krävas i det enskilda fallet får bedömas utifrån omständigheterna i det fall som är under bedömning. Regeringen föreslog inga ändringar i punkterna 2 och 3 i det senaste lagstiftningsärendet (prop. 2013/14:226 s. 41). I bestämmelsen infördes emellertid en fjärde punkt, innebärande att det skulle beaktas om gärningen annars varit av särskilt farlig art. Punkten är avsedd att betona dels att gärningens farlighet är central vid bedömningen av om brottet är grovt, dels att det i det enskilda fallet måste göras en samlad bedömning av samtliga rele- Kvalifikationsgrunder för grovt brott vanta omständigheter där även andra omständigheter än de upp- räknade kan vara av betydelse. Det kan röra sig om förhållandena på platsen för innehavet, överlåtelsen eller utlåningen, vem som har innehaft vapnet eller vem ett vapen har överlåtits eller lånats ut till. Gemensamt för de omständigheter som bör vara av relevans för kvalificeringen av ett vapenbrott som grovt är att de kan sägas inne- bära att gärningen är särskilt farlig (prop. 2013/14:226 s. 41). När det gäller bedömningen av om ett vapenbrott ska bedömas som synnerligen grovt är det främst det förhållandet att brottet har avsett ett stort antal vapen som bör vara av betydelse för kvalifice- ring av brottet som synnerligen grovt (prop. 2013/14:226 s. 42). Kvalifikationsgrunden återspeglar det förhållandet att brotts- enheten vid vapenbrott bestäms av vad som kan anses utgöra en hantering och rum, dvs. fråga är om ett brott oavsett hur många vapen som hanteras. Grov smuggling och grov narkotikasmuggling Smugglingsbrottet är uppdelat i olika bestämmelser för olika grader av brottet (3–5 §§ lagen (2000:1225) om straff för smuggling; i fortsättningen smugglingslagen). Av 5 § andra stycket smugglings- lagen framgår att vid bedömningen av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om gärningen ingått som ett led i en brottslighet som utövats systematiskt eller i större omfattning, om gärningen med hänsyn till omständigheterna kring införseln, utförseln eller förfogandet varit av särskilt farlig art eller om gärningen annars inneburit en allvarlig kränkning av ett betydande samhällsintresse. Att gärningen ingått som ett led i en brottslighet som utövats systematiskt eller i större omfattning gäller framför allt de fall av smuggling då införseln är ett led i en systematisk eller omfattande införsel av varor för avyttring inom eller utom landet, t.ex. då in- försel kan anses vara organiserad med hänsyn till att den mängd gods som förs in gör det påkallat att det finns en organisation för såväl förvaring som distribution. Det bör i princip sakna betydelse om det är någon annan än den som för in godset som svarar för denna organisation (prop. 1999/2000: 124 s. 123 f.). Med det andra exemplet – att gärningen med hänsyn till om- ständigheterna kring införseln, utförseln eller förfogandet varit av Kvalifikationsgrunder för grovt brott särskilt farlig art – avses t.ex. att gärningsmannen genom sitt upp- trädande har utsatt anställda eller andra för allvarliga skador, risker eller hot i samband med brottet eller genom sitt till- vägagångssätt har framkallat en beaktansvärd risk för allvarlig personolycka eller omfattande förstörelse av annans egendom i samband med införseln. Den som exempelvis medför ett smittsamt eller explosivt ämne utan att han vid införseln har vidtagit tillräck- liga säkerhetsåtgärder kan alltså dömas för grov smuggling, även om han har förhållit sig passiv till sin omgivning (prop. 1999/2000:124 s. 124). Att gärningen annars inneburit en allvarlig kränkning av ett betydande samhällsintresse tar sikte bl.a. på situationer där den införda varan är av särskilt farlig beskaffenhet, t.ex. införsel av radioaktiva ämnen, gifter eller annat som kan orsaka katastrofer av olika slag eller som på annat sätt kan ge upphov till allvarliga risker för liv och hälsa eller för miljön. Exempel på utförselbrott som kan innebära en allvarlig kränkning av betydande samhällsintressen är utsmuggling av krigsmateriel, högteknologiska produkter eller varor som är särskilt känsliga eller viktiga för landets ekonomi, försörjning eller förhållande till omvärlden (prop. 1999/2000:124 s. 124). Av 6 § smugglingslagen framgår att om ett smugglingsbrott av- ser narkotika ska i stället dömas för narkotikasmuggling eller grov narkotikasmuggling (6 § andra stycket smugglingslagen). Vid bedömningen av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om gärningen avsett en särskilt stor mängd narkotika, om gärningen ingått som ett led i en verksamhet som bedrivits i större omfatt- ning eller yrkesmässigt, eller om verksamheten eller gärningen annars varit av särskilt farlig eller hänsynslös art. Kvalifikations- grunderna för grov narkotikasmuggling är alltså desamma som för grovt narkotikabrott (se ovan).