sou · H2B36 · 2014-02-13 00:00:00 — Frågan om diskriminering i relation till insatser och offentliga diskussioner om hedersrelaterat våld har lyfts av en rad forskare som visat på att när våld utövats av svenska män tenderar det ges individuella förklaringar medan när det handlar om män med utländsk bakgrund och/eller hedersvåld så lyfts kollektivistiska förklaringar fram och våldet ses som resultatet av traditionella och patriarkala värderingar (2011, Bredström 2006, 2006, Gottzén & 2012, 2011, Pringle 2010, 2011). (2011) har exempelvis visat på kunskapsbildningen kring hedersrelaterat våld ser våld i invandrar- familjen som strukturellt och systematiskt, som mäns våld mot kvinnor och barn i svenska familjer framstår som tillfälligt eller som resultatet av en dysfunktionell eller socioekonomisk utsatt position. Ickevästliga kvinnor antas vara särskilt utsatta för våld i egenskap av sin bakgrund, oavsett hur de bor i . På detta sätt kan man tala om att invandrarkvinnor ska räddas och skyddas av från invandrarmännen och det blir möjligt att diskriminera i jämställdhetens namn (2011). Som de los (2001, s. 97) påpekar: Diskursens utformning öppnar för ett berättigat och politiskt korrekt ventilerande av fördomar mot invandrare – de förtrycker sina kvinnor, som den bidrar till att förstärka en positiv svensk identitet – de är inte jämställda som vi. Jämställdhetsdiskursen för- medlar värderingar, normer och föreställningar som skapar samhörig- het mellan oss svenskar och avstånd till dem, invandrarna. de los (2001) kritiserar den svenska jämställdhetsdiskursen för att göra frågor om förtryck och ojämlikhet till kulturella drag hos den invandrade befolkningen, vilka bekräftar föreställningen om en svensk moraliskt överlägsenhet gentemot invandrare. En effekt av detta är att invandrare behöver lära sig svensk jämställdhet (2011). Den stora fokuseringen på hedersvåld riskerar därmed inte bara ta uppmärksamhet från svenskars våld, utan också reproducera rasism och strukturellt våld. Utifrån ett inter- sektionellt perspektiv bör mäns våld snarare förstås i skärnings- punkten mellan patriarkala normer inom familjen och samhället och det omgivande samhällets rasism (2011, s. 339). Det behövs med andra ord såväl forskning som insatser som kan analysera både de generella och specifika former och uttryck våld och könsrelationer kan ta och det strukturella våld som reglerar relationer mellan män av olika klass och etnicitet. I och med att mäns våld lyftes fram som ett socialt problem började myndigheter och frivilligorganisationer att arbeta med preventiva insatser under slutet och . Från en handfull program i har insatser kring män och våld blivit allt mer vanligt och återfinns i de flesta länder i västvärlden. Även i finns det en rad insatser som arbetar mot mäns våld. Dessa insatser utförs på följande nivåer (et al ): Universell – hälsofrämjande insatser för alla. Selektiv – förebyggande insatser för avgränsade grupper. Indikativ – akuta och behandlande insatser. Våldförebyggande program kan också ha en mer eller mindre tydlig genusansats i relation till om de ifrågasätter könsnormer. Program kan vara: Genusneutrala – synliggör inte skillnader mellan könen. Genusredovisande – kvinnor och män figurerar som statistiska enheter. Genussensitiva – utgår från kön som socialt konstruerat och mäns och kvinnors skilda behov. Genusförändrande – försöker förändra könsnormer och möjlig- göra jämställdhet. I en utvärdering av preventiva insatser kring unga män och våld som genomförts på uppdrag av identifieras sammanlagt 101 svenska offentligt finansierade projekt (et al ). De flesta av dessa projekt är universella (88 st.) och selektiva (66 st.), vissa program kombinerar ansatserna. Projekten syftar framför allt till att förebygga hedersrelaterat våld (63 st.), följt av våld i nära relationer (25 st.), killars våld mot killar (gatuvåld) (12 st.) och därefter mobbning, kränkningar och trakasserier (10 st.). Majoriteten av insatserna utgörs av enstaka lektioner eller seminarier. De flesta är genusensitiva eller genusförändrande och riktar sig till både killar och tjejer. Universella insatser tenderar att bestå av kampanjer eller föreläs- ningar, men har några långsiktiga universella insatser genomförts. De flesta i är inriktade på unga (, 2011). Ett exempel på detta är Machofabriken (et al ), som drivs av Män för Jämställdhet, för kvinnojourer och tjejjourer i (ROKS) och kvinno- och tjejjourers riksförbund (SKR). Materialet är tänkt att användas i skolor och fritidsverksamheter som riktar sig till Machofabriken är en genusförändrande ansats som inte enbart fokuserar på våld, utan maskulinitetsnormer generellt. Programmet utgår från genusvetenskapliga och normkritiska perspektiv på kön, sexualitet och våld. Målet är att ge möjlighet att kritiskt reflektera kring hur könsnormer påverkar ungas liv och relation till våld (Gottzén et al ). Ett annat genusförändrande program är Frihet från våld (FFV) som Män för jämställdhet utvecklar. Detta bygger till stora delar på in Violence Prevention (MVP), ett amerikanskt manualbaserat program med målet att förebygga våld och mobbing genom så kallat åskådarperspektiv. Den grundläggande idén är inte att förändra de som utövar grövre våld så mycket som att förändra gruppens förståelse och acceptens för lindrigare former av våld eftersom dessa möjliggör grövre våld. Detta tillvägagångssätt är medvetet för att inte skapa onödigt motstånd hos deltagarna. Programmet har också ett genusper- spektiv på maskulinitet. FFV är i sin linda och har inte utvärderats , men MVP har utvärderats ett antal tillfällen och har visat på signifikant nedgång i exempelvis sexistiska attityder och viss positiv effekt på förutsett beteende, exempelvis att deltagare är mer benägna att ingripa i våld än de som inte deltagit i programmet (Gottzén et al ). Liksom de universella insatserna vänder sig selektiva insatser i ofta till yngre män. Ett av de mest använda på behandlingshem, ung- domsanstalter och särskilda ungdomshem är Aggression Replacement Training (ART), ett genusneutralt program som främst vänder sig till unga män med aggressivt och asocialt beteende. Programmet bygger främst på psykologisk inlärningsteori och utgår från att unga med asocialt beteende saknar sociala och kognitiva färdig- heter, har bristande impulskontroll och därför löser konflikter med aggressivitet. Programmet består av social färdighetsträning, träning i ilskekontroll och moralträning. Efter en utvärdering visade på låg effekt inom verksamhet valde de att sluta använda ART som våldsförebyggande intervention (et al ). Utvärderingar i andra miljöer visar på liten effekt (et al ). Kvalitativa studier har visat att programmet riskerar reprodu- cera en våldsam maskulinitet om gruppledarna inte problematiserar genus och våld (2007b, et al ). Det finns en rad olika indikativa preventionsinsatser (dvs. behandlingsinsatser), för våldsamma män. Till skillnad från univer- sella och selektiva insatser, som främst riktar sig till ungdomar, inriktar sig indikativa insatser främst till vuxna män. De allra flesta fokuserar på våld i nära relation. Internationellt är majoriteten av behandlingsprogrammen riktade till män dömda för misshandel, men det finns också de som erbjuder behandling av män som går i terapi frivilligt (Tolman & Edleson 2011). Det finns sammanlagt omkring 75 behandlingsprogram i (et al ). Kriminalvården använder sig främst av det manualbaserade programmet Integrated Domestic Abuse Programme (IDAP), framför allt inom frivården men också på anstalter. Programmet har utvecklats i och och är genussensitivt. Det utgår från ett övergripande könsmaktsperspektiv, men kombinerar detta med ekologiska, systemorienterade modeller. Programmet utgår från män som individer, mäns interaktion med andra och olika sociala sammanhang runt våldsutövande män. För sexual- brottsdömda används Relationer och samlevnad (). Detta grundar sig främst på individfokuserade förklaringar (et al ). De program som vänder sig till män som sökt sig till behandling frivilligt, som exempelvis och Kriscentrum för män, är ofta inspirerade av norska Alternativ till vold (ATV), även om andra influenser ofta förekommer parallellt. ATV är en genus- sensitiv, halvstrukturerad behandlingsmodell som kombinerar ett könsmaktsperspektiv med individuella förklaringar till mäns våld mot kvinnor (2010). Flera av de behandlingsenheter som arbetar med våldsutövande män vänder sig också till vålds- utövande kvinnor, men detta förefaller vara en mindre grupp. Viss verksamhet finns också för våldsutövande fäder (, 2011). Arbete med behandling för våld i hbtq-relationer är i princip icke-existerande, men Utväg har genomfört ett projekt för att bättre inkludera hbtq-personer som har erfarenheter av att utöva eller utsättas för våld, och deras barn. Program som vänder sig till våldsutövande män har varit omdiskuterade sedan start. I synnerhet eftersom utvärderingar ofta ger motsägelsefulla resultat. De flesta utvärderingar visar på att behandlingsprogram har liten men signifikant positiv effekt på att få män att sluta bruka våld, andra visar dock på att det inte finns någon evidens för programmens effektivitet. Dessa skillnader är delvis ett resultat av olika mätmetoder. Experimentella studier, som ofta använder sig av ett slumpmässigt urval av populationen och en kontrollgrupp, visar generellt mindre evidens än de kvasiexperimen- tella studier som jämför mellan de som genomför programmen och de som hoppat av eller inte påbörjar behandling (Tolman & Edleson 2011). I har (2010) genomfört en kvasiexperimentell utvärdering av olika frivilliga behandlings- program som visar på en liten men positiv effekt. Utvärderingen kunde dock inte identifiera den positiva effektens orsak. Det har producerats en hel del forskning kring mäns våld i . Mycket av denna forskning är relevant för förståelsen av mäns relation till våld, men har antingen främst fokuserat våldsutsatta kvinnors erfarenheter eller inte haft ett genusperspektiv. Forskning med fokus på maskulinitet och våld är fortfarande relativt ovanlig. Svensk våldsforskning har i stället primärt varit viktimologisk och fokuserat på kvinnor och barn, samt på attityder kring våld. Forskning om och med män som våldsutövare och offer har främst bedrivits inom kriminologin. En del av denna – men långt ifrån all – har haft ett explicit maskulinitetsperspektiv. Det finns inga entydiga svar på varför det finns förhållandevis lite forskning om maskulinitet och våld. Min bedömning är att det delvis är en följd av att forskare, men också svensk jämställd- hetspolitik (med rätta) premierat våldsoffers (dvs. kvinnors och barns) erfarenheter, som maskulinitetsforskare inte varit särskilt intresserade av våld. Det är också delvis en effekt av att den forskningsfond som framför andra finansierar våldsforskning, Brottsofferfonden, i princip inte finansierar forskning om eller med förövare. Det är möjligtvis också ett resultat av att förövare inte är helt enkla att få kontakt med och inkludera i studier. har flera projekt om män och våld initierats (se ovan), men det finns fortfarande dock en rad områden där det helt eller delvis saknas relevant grundforskning: Det minst utvecklade forskningsområdet är mäns kollektiva våld. Vi har ytterst lite kunskap om män som offer och utövare av idrottsrelaterat våld, politiskt våld och våld i relation till kriminella grupperingar. I utvecklandet av detta forskningsfält skulle det framför allt vara fruktbart att utveckla forskning kring våldets homosociala betydelse. I jämförelse med kollektivt våld existerar det mer forskning kring män som offer och förövare av interpersonellt våld och våld i nära relationer, men denna är fortfarande begränsad. I detta område saknas särskilt forskning om våld bland unga, hbtq-personer, män med utländsk bakgrund, samt våldsutsatta män i heterosexuella relationer. Vad gäller andra former av inter- personellt våld behövs forskning kring män som förövare på arbetsplatsen och på offentlig plats, samt hatbrott. Det mesta av forskningen om män och interpersonellt våld fokuserar oftast endast på offer eller förövare. Interpersonellt våld sker dock alltid i ett socialt sammanhang och individer runt förövare (och offer) kan både stötta och kritisera våldet. Vi vet dock väldigt lite om vad människor i våldets närhet resonerar och hur de bidrar till våldets uppkomst, upprätthållande och upphörande. Rekommendationen är därför att också inkludera individer från offers och förövares nätverk i forskningen. Med tanke på att unga män är överrepresenterade som både förövare och offer, behövs mer forskning som fokuserar på ungdomar – både vad gäller kollektivt och interpersonellt våld. Som (2013) påpekat behövs mer kunskap (bl.a. i form av statistik) kring våldsanvändande bland unga, särskilt bland personer . Kunskapen om relationen mellan våld och jämställdhet i är fortfarande liten och det har inte genomförts några större studier. För att kunna få ökad kunskap bör regeringen beställa en studie på samma sätt som den som genomförts i (et al ). En sådan studie behöver dock noga överväga hur jämställdhet konceptualiseras och operationaliseras för att kunna ringa in på vilka sätt jämställdhet relaterar till män och våld i olika arenor. Utifrån den genomgångna forskningen kan också en rad områden där särskilda preventiva insatser behövs identifieras. Dessa återfinns på universell, selektiv och indikativ nivå. Det finns många universella insatser kring män och våld, vilka oftast fokuserar på ungdomar. De flesta är kortvariga (t.ex. enstaka föreläsningar) och utvärderas inte. att dessa typer av insatser oftast har liten effekt (Barker et al ). Resurser bör därför läggas på mer långsiktiga universella insatser kring såväl interpersonellt som kollektivt våld. Det finns en överrepresentation av insatser kring hedersvåld. Denna form av våld behöver också fortsättningsvis förebyggas, men med tanke på att exempelvis våld i ungas nära relationer – oavsett kulturell bakgrund – är långt mer vanlig är det förvånansvärt att detta inte prioriteras. Det finns också stort behov av universella insatser som riktar sig mot en vuxen population, vad gäller exempelvis våld på arbetsplatsen. Även samverkan mellan arbetsgivare, fack- förbund och myndigheter – framför allt behandlingsenheter – bör utvecklas för att uppmärksamma hur våld i nära relationer. Unga män, särskilt socioekonomisk utsatta unga män, är i risk- zonen för att både utöva och falla offer för våld. Det finns selektiva insatser för denna grupp, men dessa problematiserar inte relationen mellan maskulinitetsnormer och våld. Det finns således behov av att utveckla genussensitiva eller genusförändrande insatser på detta område. Indikativa insatser finns på flera håll i landet, såväl de som utförs inom regi och de som bygger på frivilligt deltagande. Dessa rör framför allt våld i nära relationer och når främst vuxna män födda i . De frivilligbaserade behandlings- enheterna tycks ha svårt att nå unga män, män med utländsk bakgrund och hbtq-personer. För att exempelvis nå unga män behöver samverkan mellan BUP, ungdomsmottagningar, skola och behandlingsenheter ses över och förbättras. (2011) Den jämställda rasismen och de barbariska invandrarna: Hedersvåld, kultur och skillnadens politik. I Listerborn, C., , I. & Mulinari, D. (red.) Betraktelser över makt och motstånd (s. 286–327). (2007a) To slap a Kraxelhora: Violence as category-bound activity in young mens talk. : for Masculinity Studies 2(2): 144–162. (2007b) Att be om ursäkt: Internationell färdig- hetsträning och ART i praktiken. Socionomens forsknings- supplement 6: 36–49. (2008) Constructing young masculinity: A case study of heoric discourse on violence. 19(2): 139–161. (2012) Gola aldrig! Pedofilen som undantag. I Gottzén, L. & , R. (red.) Maskulinitet, normskapande och jämställdhet (s. 135–148). (1985) Mannen i förändring. Idéprogram från Arbetsgruppen om mansrollen. (2010) Arbetsmiljön (rapport 2010:3). Balkmar, D. (2013) On men and cars: An ethnographic study of gendered, risky and dangerous relations (Diss.). : Tema , . Balkmar, D., Iovanni, L. & Pringle, K. (2009) A critical re- consideration of two welfare paradises: Research and policy responses to mens violence in and . Men and Masculinities 12(2): 155–174. Barker, G., Riscado, C. & Nascimento M. (2007) Engaging men and boys in changing gender-based inequity in health: Evidence from programme interventions. Barker G., Contreras M., ., ., Verma R. & Nasci- mento M. (2011) Evolving men: Initial results from the international men and gender equality survey (IMAGES). & : on Women (ICRW) & Promundo. (2005) Om hon somnade skulle inte jag vilja ha sex: Unga män samtalar om gränsen mellan fredligt sex och våld- täkt. Socialmedicinsk tidskrift 82(6): 536–547. , L., , M., , K. & , P. (2013) Låt 101 blommor blomma. Våldsförebyggande projekt i riktat till killar och unga män. & , M. (2009) Våld mot män ignoreras. Syd- svenska dagbladet, . (1989) Social space and symbolic power. Sociological Theory 7(1): 14–25. Bredström, A. (2006) Maskulinitet och kamp om nationella arenor – reflektioner kring bilden av invandrarkillar i svensk media. I de los , P., , I. & Mulinari, D. (red.) Maktens (o)lika förklädnader. Kön, klass och etnicitet i det postkoloniala (s. 182–204). Brå (2005). Brottslighet bland personer med svensk och utländsk bakgrund (Rapport 2005:17). Brå (2012) Andel personer misstänkta för våldsbrott, efter kön. Elektroniskt dokument hämtat från: personer.html Brå (2013a) Nationella trygghetsundersökningen 2012. Om utsatthet, trygghet och förtroende (Rapport 2013:1). : Brottsföre- byggande rådet. Brå (2013b) Våld och misshandel. Elektroniskt dokument hämtat från: statistik/statistik/misstankta-personer.html Brå (2013c) Brott bland ungdomar i årskurs nio. Resultat från Skol- undersökningen om brott åren 1995–2011. Brå (2013d) Hatbrott. Elektroniskt dokument hämtat från: Burcar, V. (2005) Gestaltningar av brottsoffer. Samtal med unga män som utsatts för brott (Diss.). Burcar, V. (2012) Unga mäns brottsofferberättelser: Svenskar och invandrare som retoriska resurser. I Gottzén, L. & , R. (red.) Maskulinitet, normskapande och jämställdhet (s. 81–98). Burcar, V. (2013) Doing masculinity in narratives about reporting violent crime: male victims talk about contacting and encountering the . 16(2): 172–190. Burcar, V. & , M. (2009) Negotiating a victim identity: men as victims of violence. in Criminology and Crime Prevention 10(1): 37–54. Bäcklin, E., , C. & , T. (2013) Maskuliniteter som livsloppsprocesser: våld i genusteoretisk belysning. I Unga och våld – en analys av maskulinitet och förebyggande verk- samheter (s. 133–177). Carrigan, T., , R. W. & , J. (1985) Towards a new sociology of masculinity. Theory and Society 14(5): 551–604. Cater, Å. (2004) Negotiating normality and deviation: Father's violence against mother from childrens perspectives (Diss.). (1986) The ideal victim. I , E. (red.) From crime policy to victim policy (s. 17–30). , R. W. (1987) Gender and power: Society, the person, and social politics. , R. W. (1996) Maskuliniteter. , R. W. (2002) On hegemonic masculinity and violence: Response to and . Theoretical Criminology 6(1): 89–99. , M., , A. & , I. (2011) Behandlingsprogrammet ART i Kriminalvården. Utvärdering av återfall i brott för programdeltagare 2003–2006. de los , P. (2001) Mångfald och differentiering – Diskurs, olikhet och normbildning inom svensk forskning och samhälls- debatt. de los , P. (2003). Patriarkala enklaver eller ingenmansland? Våld, hot och kontroll mot unga kvinnor i . , K., Lalos, A., , U. & , L. (2008) Violent men: Ordinary and deviant. 23(2): 225–244. (2006) Separationer och mäns våld mot kvinnor (Diss.). (2003) Heder på liv och död. Våldsamma berättelser om rykten, oskuld och heder (Diss.). (1989) Civilisationsteori, del 1. (1991) Civilisationsteori, del 2. Från svärdet till plikten – samhällets förvandlingar. & , E. (2003) Ord och mening. Könsperspektiv på verbal aggression och våld mellan elever i . , M., , K. & , L. (2007) Verbal abuse in school. Constructions of gender among 14- to 15-year-olds Gender and Education 19(5): 587–605. , V. (2011) Violent women? The challenge of womens violence in intimate heterosexual relationships to feminist analyses of partner violence. : Research 19(2): 105–123. (2003) I skuggan av pappa. Familjerätten och hante- ringen av fäders våld (Diss.). (2006) Avikkande eller osynlig – Rasifierande praktiker i familjerättssekreterares hantering av fäders våld. I de los , P. (red.) Om välfärdens gränser och det villkorande medborgarskapet (s. 183–216). , M., , L. & , A. (2011) Våldsförebyggande arbete med män. : kom- muner och landsting. & , E. (2008) Participation in family law proceedings for children whose father is violent to their mother. Childhood 15(2): 259–275. & Pringle, K. (2011) Working with men in a gender equality paradise? The case of . I Ruspini, E., Hearn, J., Pease, B. & Pringle, K. (red.) Men and masculinities around the world: Transforming mens practices (s. 97–108). Estrada, F. (2006) Trends in violence in according to different indicators. 46: 486–504. Estrada, F. (2007) Ungdomsbrottslighetens utveckling, omfattning och struktur. I Estrada, F. & Flyghed, J. (red.) Den svenska ungdomsbrottsligheten (s. 23–56). Estrada, F. (2008) Våldet i dagens – vilka är förövarna och sammanhangen. I Våld i välfärdsland (s. 18–24). : för arbetsliv- och socialvetenskap. Estrada, F. (2010) Våld som ett (bra) samhällsproblem. Nordisk tidsskrift for Kriminalvidenskab 97(3): 320–334. (2013) Nationella folkhälsoenkäten – Folkhälsa på lika villkor. Elektroniskt dokument hämtat från: folkhalsoenkaten/ Fondén, C. (2007) Gola aldrig ner någon: Intervjuer med personer som i tonåren misstänkts för brott. I Estrada, F. & Flyghed, J. (red.) Den svenska ungdomsbrottsligheten (s. 213– 248). Galtung, J. (1969) Violence, peace, and peace research. 6(3): 167–191. Gottzén, L. (2012) Att (inte) bli en kvinnomisshandlare. I Gottzén, L. & , R. (red.) Maskulinitet, normskapande och jämställdhet (s. 149–165). Gottzén, L. (2013a) Hjältar och monster. Samhällsvetenskapliga perspektiv på män och våld. Gottzén, L. (2013b) Encountering violent men: Strange and familiar. I Pini, B. & Pease, B. (red.) Men, masculinities and methodologies (s. 197–208). & : Palgrave . Gottzén, L. (2013c) Skam, maskulinitet och respons på mäns våld mot kvinnor. Socialvetenskaplig tidskrift 20(2): 75–92. Gottzén, L. (2013d, refereegranskas) Violent mens paths to batterer programs: Masculinity, turning points and narrative selves. Gottzén, L. (2014, kommande) Displaying shame: Mens violence toward women in a culture of gender equality. I , M., Gadd, D. & , A. (red.) approaches to the study of interpersonal violence. & : Palgrave . Gottzén, L. & , R. (2012) Goda män och Andra män. I Gottzén, L. & , R. (red.) Maskulinitet, normskapande och jämställdhet (s. 7–23). Gottzén, L. & Korkmaz, L. (2013) Killars våld mot tjejer i nära relationer. I Unga och våld – en analys av maskulinitet och före- byggande verksamheter (s. 72–101). Gottzén, L., , E. & Hearn, J. (2013). Using feminist theory in violence prevention programmes with men and boys. Paper presenterat på , , 26–. , C., Kavemann, B., Kindler, H., Meysen, T. & Puchert, R. (2010) Review of research on factors at play in perpetration. : European Commission. Elektroniskt dokument hämtat från: level_interactive_model/bin/review_of_research.pdf (2002) Daubing the drudges of fury: Men, violence and the piety of the hegemonic masculinity thesis. Theoretical Criminology 6(1): 35–61 Hammarén, N. (2008) Förorten i huvudet. Unga män om kön och sexualitet i det nya (Diss.). Hearn, J. (1998) The violences of men: How men talk about and how agencies respond to mens violence to women. Hearn, J. (2012). A multi-faceted power analysis of mens violence to known women: From hegemonic masculinity to the hegemony of men. 60(4): 589–610. Hearn, J. & Pringle, K.