sou · H2B319 · 2014-04-10 00:00:00 — har Lissabonfördraget trätt ikraft.4 Lissabonfördraget ger kommissionen möjlighet att kort efter att direktivets genomförandetid löpt ut initiera en process om ekonomiska sanktioner mot medlemsstater som inte genomfört 1Artikel 4.3 fördraget om Europeiska unionen (FEU). 2Enskilda ska ha möjlighet att identifiera sina rättigheter enligt direktivet och kunna göra dessa rättigheter gällande vid domstol, se t.ex. mål 252/85 kommissionen mot , C- 361/88 kommissionen mot . 3Detsamma gäller för det fall kommissionen anser att direktivet tillämpas felaktigt. 4Lissabonfördraget om ändring av fördraget om Europeiska unionen och fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, undertecknat i . För information om det svenska genomförandet se prop. 2007/08:168 Lissabonfördraget. Konsoliderad version av fördraget återfinns på följande länk /documents/treaty-of-lisbon?lang=sv direktivet inom föreskriven tidsfrist.5 Ekonomiska sanktioner för medlemsstater som genomför direktiv för sent är avsedda att vara kännbara6 och det är förhållandevis enkelt för att konstatera brott mot unionsrätten för medlemsstater som inte anmält genomförandeåtgärder . Något annat som förtydligats sedan förra genomförandet av yrkeskvalifikationsdirektivet är i vilken utsträckning medlems- länderna är skyldiga att pedagogiskt redogöra för hur direktivet genomförts genom s.k. förklarande dokument (t.ex. jämförelse- tabeller). Enligt den politiska överenskommelse som antogs förpliktar kommissionen sig till att i samband med att en enskild rättsakt presenteras, förklara varför det får anses nödvändigt och proportionerligt att begära att medlemsstaterna lämnar in en särskild redogörelse för hur rättsakten närmare genomförs.7 Om kommissionen kunnat motivera behovet av sådana redogörelser, åtar sig medlemsstaterna att utarbeta sådana redogörelser. En sådan skyldighet återfinns i ändringsdirektivet.8 2.1.2Genomförandeakter och delegerade akter Fördragets utgångspunkt är att medlemsstaterna är ansvariga för att anta de genomförandeåtgärder som krävs nationellt för att säkerställa att EU-rättsakternas syfte uppnås.9 Men kommissionen kan under vissa förutsättningar, som framgår av fördraget och av den aktuella rättsakten, anta genomförandeakter.10 För att effektivisera beslutsfattandet inom EU, som omfattar 28 medlemsstater, infördes genom Lissabonfördraget ytterligare möjligheter att delegera beslutsfattande från (rådet) och till kommissionen. 5Artikel 260.3 , se även kommissionens meddelande om tillämpning av artikel 260.3 . 6Sverige dömdes i mål om ekonomiska sanktioner för försent genomförande av det s.k. datalagringsdirektivet, mål C-270/11, kommissionen mot . dömdes att betala ett schablonbelopp om . Kommissionen återkallade talan om löpande vite under processens gång. Det är dock värt att notera att denna dom inte grundar sig på det s.k. snabbspårsförfarandet i artikel 260.3. 7Gemensam politisk förklaring från medlemsstaterna och kommissionen om förklarande dokument, EUT C 369 2011.12.17. 8Skäl 38 till ändringsdirektivet. 9Artikel 291.1 fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (FEUF). 10Artikel 291.2 FEUF. modernisera kommittéförfarandet infördes en möjlighet för kommissionen att anta delegerade akter.11 Kommissionen kan anta genomförandeakter eller delegerade akter genom direktiv, som i förekommande fall sedvanligt ska genomföras av medlemsstaterna, genom förordningar, som är direkt tillämpliga i medlemsstaterna, eller genom beslut, som är direkt tillämpliga för dem beslutet riktar sig till.12 För att uppnå enhetlighet genom det delegerade beslutsfattandet torde det bli vanligt förekommande att kommissionen antar förordningar, som kan tillämpas utan nationella genomförandeåtgärder. Det moderniserade yrkeskvalifikationsdirektivet föreskriver att kommissionen ges befogenhet att fatta beslut med delegerade akter eller genomförandeakter i ett flertal fall.13 För att kunna använda genomförandeakter på bekostnad av medlemsländernas huvudansvar för att genomföra rättsakter ska det finnas ett behov av att unionens lagstiftning genomförs enhetligt. Det finns två förfaranden för medlemsstaternas möjlighet att utöva kontroll över kommissionens beslutsfattande, det rådgivande förfarandet och granskningsförfarandet.14 När granskningsförfarandet används har medlemsländerna något större förutsättningar att påverka genomförandeakternas slutliga utformning än vad som är fallet vid det rådgivande förfarandet. Medlemsstaterna kontrollerar via genom- förandekommittén hur kommissionen hanterar den befogenhet den tilldelats i den grundläggande rättsakten. 11Artikel 290 FEUF. 12Artikel 288 FEUF. 13Delegerade akter kan utarbetas för att på närmare angivet sätt uppdatera bilaga I, bilaga IV, bilaga V, uppdatera kunskaper och färdigheter som avses i artikel 21.6, anpassa utbildningsminimikraven för läkare och tandläkare med specialistkompetens, införande av nya specialistkompetenser i bilaga V samt fastställa villkor för tillämpning av gemensamma utbildningsprinciper. Genomförandeakter kan utarbetas för att närmare precisera bestämmelser för yrkeskortet, IMI-akten och varningsmekanismen, se skäl 33 i ändringsdirektivet. Kommissionen kan även genom genomförandeakter fatta beslut som angår enskilda eller flera medlemsländer t.ex. avseende uppdatering av bilaga I eller anordnande av gemensamma utbildningsprov, se skäl 34 i ändringsdirektivet. I de sistnämnda fallen ska kommittéförordningen inte tillämpas. 14För närmare information se och rådets förordning (EU) nr 182/2011 av om fastställande av allmänna regler och principer för medlems- staternas kontroll av kommissionens utövande av sina genomförandebefogenheter, s. 13 (kommittéförordningen). att beakta eventuella invändningar från eller rådet, i den mån de anser att ett utkast till genomförandeakt går utöver de genomförandebefogenheter som anges i den grundläggande rätts- akten. När det gäller kommissionens befogenhet att anta genom- förandeakter i enlighet med det moderniserade yrkeskvalifikations- direktivet är det granskningsförfarandet som ska användas.15 Däremot, för de beslut som kommissionen kan fatta mot enskilda medlemsstater eller en grupp av medlemsstater, ska reglerna i för- ordning 182/2011 om fastställande av allmänna regler och principer för medlemsstaternas kontroll av kommissionens utövande av sina genomförandebefogenheter (kommittéförordningen) däremot inte tillämpas.16 Grundidén med delegerade akter är att lagstiftaren, dvs. rådet och , ska fokusera innehållet i rättsakten till de grundläggande inslagen och inte tynga lagstiftningen med för mycket detaljer. Lagstiftaren kan välja mellan att direkt i lagstift- ningsakten reglera en viss fråga, eller att delegera till kommissionen att i akter av allmän räckvidd reglera saken, förutsatt att det som ska fattas beslut om i den delegerade akten handlar om icke väsent- liga delar av den grundläggande rättsakten. Innehållet i de delege- rade akterna får följaktligen inte komplettera eller ändra väsentliga delar av rättsakten. När kommissionen får befogenheten att lag- stifta i lagstiftarens ställe, ska omfattningen av befogenheten, dvs. mål, innehåll och varaktighet, anges i den grundläggande rättsakten. Utifrån dessa kriterier kan det kontrolleras hur kommissionen förvaltar befogenheten. Kommissionen har förpliktat sig att i sitt arbete med delegerade akter regelmässigt konsultera nationella experter t.ex. inom ramen för expertkommittéer.17 Dessa får dock ingen formell roll och kan endast verka rådgivande. Rådet och har också, oberoende av varandra, möjlighet att inom en angiven tidsfrist göra 15För att kunna anta ett utkast till genomförandeakt krävs att en kvalificerad majoritet av kommitténs ledamöter avger ett positivt yttrande. 16Se skäl 34 i ändringsdirektivet. 17Kommissionens meddelande om genomförandet av artikel 290 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, KOM (2009) 673 slutlig. en formell invändning mot att en delegerad akt träder i kraft. För att kunna fatta ett beslut om att invända mot en delegerad akt krävs kvalificerad majoritet i rådet. 2.2IMI – ett administrativt verktyg för EU- samarbete är ett webbaserat kommunikationsverktyg som skapats av kommissionen för att underlätta det administrativa samarbetet mellan myndigheter i de olika medlemsstaterna. Det utvecklades ursprungligen som stöd för det administrativa samarbetet enligt yrkeskvalifikationsdirektivet. har användnings- området utökats till fler rättsakter. Det uppstod därigenom ett behov av att en gång för alla klargöra förhållandena mellan de olika IMI-aktörerna samt andra övergripande frågeställningar kring t.ex. hanteringen av personuppgifter. trädde den s.k. IMI- förordningen18 i kraft. Av bilagan till IMI-förordningen framgår att , förutom för yrkeskvalifikationsdirektivet, används för tjänstedirektivet,19 direktivet om tillämpningen av patienträttig- heter vid gränsöverskridande hälso- och sjukvård,20 förordningen om yrkesmässig gränsöverskridande vägtransport av kontanter i euro21 och för kommissionens rekommendation om Solvit.22 Där- utöver pågår det pilotprojekt för utstationeringsdirektivet23 och e- handelsdirektivet24 och ytterligare pilotprojekt kommer att inledas framöver.25 18Förordning (EU) nr 1024/2012 av om administrativt samarbete genom informationssystemet för den inre marknaden och om upphävande av kommis- sionens beslut /49/EG. 19Direktiv /123/EG av om tjänster på den inre marknaden. 20Direktiv /24/EU av om tillämpningen av patienträttigheter vid gränsöverskridande hälso- och sjukvård. 21Förordning (EU) nr 1214/2011 av om yrkesmässig gränsöver- skridande vägtransport av kontanter i euro mellan medlemsstaterna i euroområdet. 22Kommissionens rekommendation av om principer för användning av Solvit – problemlösningsnätverket för den inre marknaden. 23Direktiv /71/EG av om utstationering av arbetstagare i samband med tillhandahållande av tjänster. 24Direktiv /3/EG av om vissa rättsliga aspekter på informations- samhällets tjänster, särskilt elektronisk handel, på den inre marknaden. för direktiv om lokförares behörighet, direktiv /59/EG av om behörighetsprövning av lokförare som framför lok och tåg på järnvägssystemet i gemenskapen. Förordningen är direkt tillämplig i alla EU:s medlemsländer och i övriga stater inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES). deltar emellertid inte i detta samarbete. För- ordningen har beaktat aspekter kring personuppgiftsskydd för alla de rättsakter systemet tillämpas för. har utvecklats i enlighet med principen om inbyggda skyddsmekanismer för att skydda den personliga integriteten och beaktar de krav som finns i den unionsrättsliga dataskyddslagstiftningen.26 Genom de begräns- ningar som gäller för tillgång till personuppgifter som utväxlas i bidrar systemet till skyddet av personuppgifter. Säkerheten i anses betydligt högre än andra metoder för informations- utbyte, t.ex. post, telefon, fax eller e-post.27 All databehandling som kommissionen ansvarar för omfattas av förordningen om skydd för enskilda då gemenskapsinstitutionerna och gemenskapsorganen behandlar personuppgifter och om den fria rörligheten för sådana uppgifter.28 Av IMI-förordningen framgår även att kommissionen är ansvarig för att trygga säkerheten för de personuppgifter som behandlas i IMI.29 För varje rättsakt som kopplas till IMI-systemet skapas en modul med förutbestämda frågor och svar som översätts till alla officiella språk. På så sätt kan de ansvariga myndigheterna kommunicera med varandra på sitt eget språk och frågorna över- sätts automatiskt. Dessutom skapas en databas med ansvariga myndigheter i staterna inom EES som gör det enkelt att hitta rätt myndighet i en annan stat. I har utsetts till nationell samordnare av IMI-systemet.30 Det innebär att det är som registrerar de svenska myndigheter som ska använda systemet.31 26Direktiv /46/EG av om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter. 27Förordning (EU) nr 1024/2012 av om administrativt samarbete genom informationssystemet för den inre marknaden och om upphävande av kommissionens beslut /49/EG, skäl 7. 28Förordning (EG) nr 45/2001 av om skydd för enskilda då gemen- skapsinstitutionerna och gemenskapsorganen behandlar personuppgifter och om den fria rörligheten för sådana uppgifter. 29Förordning (EU) nr 1024/2012 av om administrativt samarbete genom informationssystemet för den inre marknaden och om upphävande av kommis- sionens beslut /49/EG, artikel 16 och 17. 309 § punkt 6 förordning (2012:990) med instruktion för . 31Det finns inga hinder för att registrera privaträttsliga organ i IMI-systemet. har registrerat 44 myndigheter och totalt har 7 076 europeiska myndigheter registrerats.32 2.3Konsekvenser av yrkeskvalifikationsdirektivets rättsliga grund 2.3.1Fri rörlighet och rätt att etablera sig Det moderniserade yrkeskvalifikationsdirektivets rättsliga grund har uppdaterats i enlighet med Lissabonfördraget. Det framgår numera tydligt att direktiv som syftar till ömsesidigt erkännande av examens-, utbildnings- och andra behörighetsbevis och samordning av medlemsländernas bestämmelser om att inleda och utöva för- värvsverksamhet som egenföretagare, ska fattas i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet, dvs. Rättslig grund för yrkeskvalifikationsdirektivet, som återfinns i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (FEUF), är i sak oförändrad; artikel 46 FEUF (f.d. artikel 40) om fri rörlighet för arbets- tagare artikel 53.1 FEUF (f.d. artikel 47.1) om etableringsrätt för egen- företagare, samt samt artikel 62 FEUF (f.d. artikel 55) om etableringsrätt för att få tillhandahålla tjänster. Fri rörlighet på den inre marknaden är en av de grundläggande rättigheterna i EU. Medlemsländerna kan inskränka rättigheten endast om det finns uttryckligt stöd för det i fördraget, normalt till skydd för allmän ordning, hälsa eller säkerhet,34 eller om en inskränkning är berättigad av tvingande hänsyn av allmänt intresse. 32Statistics on the use of the Internal Market Information system, , se ec.europa.eu/internal_market/imi-net/docs/statistics_2012_en.pdf. 33Artikel 53.1 FEUF. I det tidigare fördraget angavs att direktiv som medförde en ändring av gällande principer inom yrkeslagstiftningen såvitt avser utbildning och tillträdesvillkor för fysiska personer skulle antas genom enhälligt beslut, artikel 47.2 andra meningen. Det bör tilläggas att det ursprungliga yrkeskvalifikationsdirektivet inte antogs med artikel 47.2 andra meningen som grund, utan nogsamt angav första och tredje meningarna i artikel 47.2 som innebar att beslut kunde fattas med kvalificerad majoritet. 34Se t.ex. artiklarna 45.3 och 52 FEUF. Dessa kan jämföras med den lite längre listan över godkända undantag i artikel 36 FEUF för den fria rörligheten för varor. Doktrinen om tvingande hänsyn av allmänintresset har utvecklats av . En inskränkning i rätten till fri rörlighet måste också, eftersom det är ett ingrepp i en grundläggande rättighet, vara utformad så att den hindrar den fria rörligheten så lite som möjligt för att uppfylla målsättningen med inskränkningen. 2.3.1.1Tvingande hänsyn av allmänt intresse Medlemsländerna kan alltså undantagsvis göra undantag från grundläggande rättigheter såsom rätten till fri rörlighet om det finns skyddsvärda intressen som kan motivera inskränkningar. Normalt tolkar möjligheterna till undantag restriktivt. Det finns ingen uttömmande uppräkning av vilka skyddsvärda intressen som kan berättiga inskränkningar utan enskilda omständigheter måste beaktas utifrån sitt skyddsvärde, bl.a. i ljuset av unionsrättens allmänna mål och rättsprinciper, och i relation till den inskränkning det innebär i den grundläggande rätten till fri rörlighet. har till exempel godtagit hänsyn till effektiv skattekontroll,35 goda handels- seder och konsumentskydd,36 sparande av offentliga resurser,37 värnande om pressens mångfald,38 skyddande av den ekonomiska balansen i sociala trygghets – och socialförsäkringssystem,39 samt skydd för mänskliga rättigheter.40 I tjänstedirektivet41 (se kapitel 5), exemplifieras en lång rad intressen som enligt praxis omfattas av begreppet tvingande hänsyn till allmänintresset: allmän ordning,42 allmän säkerhet43 och folk- hälsa enligt artiklarna 46 och 55 i fördraget, upprätthållande av ordning i samhället, socialpolitiska mål, skydd av tjänstemot- tagarna, konsumentskydd, arbetarskydd, inbegripet arbetstagarnas 35C-250/95, Futura Participations, p 31. 36C-120/78, Cassis de , p. 37C-238/82, Duphar, se bl.a. p. 38C-368/95, Vereinigte Familiapress Zeitungsverlags- und vertriebs GmbH mot , se bl.a. p. 39C-120/95, Decker mot Caisse de maladie des employés privés, se bl.a. p. 40C-112/00, Schmidberger, se bl.a. p. 41Europaparlamentets och rådets direktiv /123/EG av om tjänster på den inre marknaden. 42Begreppet allmän ordning förklaras i tjänstedirektivets skäl 41 enligt praxis omfatta skydd mot ett faktiskt och tillräckligt allvarligt hot som påverkar något av samhällets grund- läggande intressen och kan särskilt inbegripa frågor som avser människans värdighet, skydd av minderåriga och utsatta vuxna samt djurskydd. 43Enligt tjänstedirektivets skäl 41 inbegriper begreppet allmän säkerhet även frågor om skydd för människors liv och hälsa. sociala trygghet, djurskydd, bevarande av finansiell balans i socialförsäkringssystemen, bedrägeribekämpning, förebyggande av illojal konkurrens, miljöskydd och skydd av stadsmiljön, inklusive samhällsplanering, skydd av långivare, säkrad sund förvaltning av rättsväsendet, trafiksäkerhet, skydd av immaterialrätten, kultur- politiska mål, inbegripet skydd av yttrandefriheten med avseende på samhällets olika delar, särskilt sociala, kulturella, religiösa och filosofiska värderingar i samhället, behovet av att garantera en hög utbildningsnivå, upprätthållande av pressmångfald och främjande av det nationella språket, bevarande av det nationella historiska och konstnärliga kulturarvet samt politik för veterinära frågor.44 En omständighet av rent ekonomisk karaktär kan normalt sett inte utgöra tvingande hänsyn till allmänintresset och kan därmed inte heller motivera en begränsning av en grundläggande frihet i fördraget.45 Vad som utgör tvingande hänsyn till allmänintresset utvecklas fortlöpande i rättspraxis, något som reflekteras i yrkeskvalifikationsdirektivets definition av tvingande hänsyn.46 2.3.2Anställning som är förenad med offentligt maktutövande Fördragets fria rörlighet för arbetstagare omfattar inte anställning i offentlig tjänst.47 Det innebär i sin tur att harmoniseringsåtgärder som baseras på fördragets regler om fri rörlighet för arbetstagare inte heller kan omfatta anställning i offentlig tjänst.48 fick tidigt anledning att ta ställning till hur långtgående undantaget för anställningar i offentlig tjänst får anses vara.49 konstaterade att eftersom det är ett undantag till en grundläggande rättighet i fördraget, måste undantaget tolkas snävt. Endast sådan verksamhet som är direkt och specifikt förenad med utövande av offentlig makt kan undantas. Att undanta ett yrke i 44Skäl 40 i tjänstedirektivet. 45Jfr generaladvokatens förslag till avgörande i C-73/08, p. Det finns dock exempel på rättsfall där ekonomiska hänsyn motiverat undantag, se t.ex. C-238/82 Duphar och C-72/83 46Artikel 3.l a) i det moderniserade yrkeskvalifikationsdirektivet. 47Artikel 45 FEUF, se även artikel 51 FEUF. 48Artikel 46 FEUF, som är en av tre rättsliga grunder för det moderniserade yrkes- kvalifikationsdirektivet. 49 Mål 2/74 Reyners. sin helhet är godtagbart endast om verksamheten är så intimt förenad med yrket att verksamheten inte kan särskiljas från det normala yrkesutövandet.50 I efterföljande rättspraxis har EU- domstolen bekräftat denna tolkning av undantaget och bl.a. preciserat att en civilrättsligt reglerad allmän skyldighet att bidra till att upprätthålla ordning inte kan omfattas av undantaget för utövande av offentlig makt. Offentlig makt tar sig enligt EU- domstolen bl.a. uttryck i utövandet av tvångsmakt.51 2.4Erkännande av kvalifikationer i ett internationellt perspektiv Historiskt sett har studenter, forskare och lärare flitigt förflyttat sig mellan lärosäten i . I takt med en ökad nationalisering av utbildningssystemen har behovet av att kunna tillgodoräkna sig utbildning förvärvad i annat land ökat. Gradvis har perspektivet vidgats till att inte enbart handla om tillgodoräknande av utbildning för vidare studier i ett annat land utan även omfatta erkännande av utbildning för att kunna arbeta i ett annat land. Olika interna- överenskommelser har utarbetats för att reglera principer och metoder för erkännande av såväl teoretisk som praktisk kompetens. Arbetet har i vissa avseenden skett parallellt, och i andra avseenden i samarbete mellan t.ex. , och EU. Resultatet är präglat av att diskussionerna förts med varierande tonvikt på de olika utgångspunkter respektive initiativtagare haft för ögonen – behovet av rörlighet inom utbildningssektorn och/eller önskemålet att öka rörligheten på arbetsmarknaderna. Det faktum att EU saknar kompetens att reglera medlemsstaternas nationella utbildningssystem,52 men har befogenhet att säkerställa rörlighet på den inre marknaden53 har också lett till att arbete bedrivits i olika fora såväl inom kommissionen, inom olika generaldirektorat, som i nationell förvaltning. Det innebär att mellanstatligt samarbete och frivillig koordinering av utbildnings- systemen möter rättsligt förpliktande krav på att erkänna 50Ibid punkterna 45–47. 51C-114/97, Kommissionen mot , punkterna 35-37. 52Artikel 6 FEUF. 53Artikel 4 FEUF. kompetens förvärvad i annat EU-land i enlighet med bl.a. yrkes- kvalifikationsdirektivet. 2.4.2Övergripande överenskommelser och nätverk för erkännande av kvalifikationer Bolognadeklarationen har undertecknats av 47 europeiska länder54 med målsättningen att öka jämförbarheten mellan de europeiska utbildningssystemen, och generellt leda till en ökad samordning av högre utbildning i . Samarbetet sker på mellanstatlig grund, utan bindande förpliktelser. Konkret innehåller deklarationen en indelning av högre utbildning i nivåer; grundnivå (Bachelor), avancerad nivå () och forskarnivå (PhD). För att underlätta jämförande av examina rekommenderas länderna att använda sig av det poäng- och betygssystem som utvecklats för överföring av studiemeriter (ECTS, se nedan).55 I Bolognadeklarationen fastställs ett antal mål för att skapa ett europeiskt område för högre utbildning (European Higher Educa- tion Area). Detta område etablerades vid ministermötet i 2010. och s.k. Lissabonkonvention56 har ratificerats av 53 länder57 och reglerar ömsesidigt akademiskt erkännande samt vad som krävs för att få använda en viss akade- misk titel. En konventionsstat kan endast neka att erkänna en annan konventionsstats utbildning om det föreligger större och betydelsefulla skillnader mellan utbildningarna. Konventionen är juridiskt bindande och har beaktats i högskoleför- ordningen (1993:100). Lissabonkonventionen har varit en integrerad del av Bolognaprocessen. 55ECTS har inarbetats i det moderniserade yrkeskvalifikationsdirektivet, jfr avsnitt 4.11. 56Convention on the Recognition of Qualifications concerning Higher Education in Region, CETS No. 57conventions.coe.int/Treaty/Commun/ChercheSig.asp?NT=165&CM=&DF=&CL=ENG Verktyg för att beskriva meriter Inom ramen för det europeiska utbytesprogrammet Erasmus58 utarbetades ett poäng- och betygssystem för överföring av studie- meriter (European System, ECTS). Dokument för att närmare beskriva innehållet i de examina som utfärdas av högskoleinstitutionerna, Bilaga till examensbevis (Diploma Supplement), har utarbetats av kommissionen, och . European Credit system for Vocational Education and Training (ECVET) är det europeiska meritöverföringssystemet för formell yrkesutbildning och beskriver på motsvarande sätt som ECTS utbildningsmoduler till innehåll och omfattning i form av lärande- resultat och poäng.