sou · H2B347 · 2014-06-27 00:00:00 — Även om parter i många fall inte fäster så stort avseende vid vad de olika nämndledamöterna kallas, kan det ha viss betydelse för förtroendet för att nämndens organisation beskrivs på ett begripligt och rättvisande sätt. Vi anser därför att det är lämpligt att avdelnings- ordförandena i fortsättningen i stället kallas för externa ordförande. I ARN:s instruktion förekommer begreppet avdelningsordförande på flera ställen. Ändringar i instruktionen behövs därför. 14.10 En ny instruktion för Våra förslag när det gäller effektivisering och förbättring av verk- samheten vid , föranleder ett stort antal ändringar i förord- ningen med ARN:s instruktion. Av lagtekniska och systematiska skäl anser vi därför att det är mest lämpligt att nu föreslå en ny instruktion för nämnden. De sakliga ändringar som görs genom den nya instruktionen framgår ovan. De bestämmelser som inte uttryckligen behandlas i det här avsnittet, överförs i sak oföränd- rade till den nya förordningen, även om vi har gjort vissa mindre redaktionella och språkliga justeringar även i dessa delar. Till viss del har den gamla förordningens struktur kunnat behållas, men vi har gjort vissa omdisponeringar för att förordningen ska bli mer lättläst. För att underlätta läsning och tillämpning av den nya förord- ningen har vi i författningskommentaren tagit in en jämförelse- tabell där det framgår vilka paragrafer i den tidigare förordningen som de nya paragraferna motsvarar och vilka paragrafer som är nya (se 19.2 avsnitt ). Frågan om när den föreslagna nya instruktionen för ska träda i kraft, behandlas i kapitel 17. SOU 2014:47 Effektivisering och förbättring av tvistlösningen vid 14.11Sammanfattning av åtgärder för att effektivisera och förbättra tvistlösningen vid Sammanfattningsvis föreslår vi följande åtgärder för att effektivi- sera och förbättra ARN:s verksamhet. I ARN:s instruktion införs en bestämmelse om att nämnden ska verka för att parterna uppnår en samförståndslösning, om det inte bedöms som olämpligt med hänsyn till ärendets karaktär. Genom tillägg till ARN:s instruktion föreskrivs att nämnden, om det inte bedöms som obehövligt, ska fastställa en handlägg- nings- och tidsplan i varje enskilt ärende och skicka den till part- erna. När ett ärende är klart för avgörande ska skicka ut infor- mation om detta och ange dels att skriftväxlingen är avslutad, dels när ett beslut kan förväntas. bör kompletteras med tydligare information om att kan komma att avvisa tvister som inte lämpar sig för nämndens prövning, på grund av att de är, eller under hand- läggningens gång blir, för omfattande eller komplicerade att ut- reda enbart genom skriftlig handläggning. Genom tillägg till ARN:s instruktion föreskrivs att om någon grund för avvisning uppkommer under handläggningen av ett ärende, ska ärendet avvisas . bör dokumentera sina handläggningsrutiner på ett tydligt och transparent sätt. I samband därmed bör se över hela handläggningskedjan. ARN:s instruktion ändras så att kanslibeslut i enklare ärenden, och ärenden där näringsidkaren inte har yttrat sig, ska kunna fattas utan föredragning. bör arbeta mer aktivt för att utnyttja möjligheten att av- göra ärenden genom kanslibeslut, när det är lämpligt. Effektivisering och förbättring av tvistlösningen vid ges ökade anslag för att anställa ytterligare interna bered- ningsjurister och därmed minska beroendet av externa jurister som föredragande vid nämndsammanträden. ges ökade anslag för att anställa ytterligare en vice ord- förande, vilket behövs för att nämnden ska kunna driva och utveckla kvalitetshöjande rutiner i ärendehandläggningen samt ge beredningsjuristerna en högre grad av kvalificerat och kontinu- erligt ledarskap i sitt dagliga arbete, och därmed uppnå en effek- tivare tvistlösning. Begränsad möjlighet till omprövning Förordningen med ARN:s instruktion ändras så att tiden för omprövning förkortas . ARN:s instruktion kom- pletteras också med en bestämmelse om att part bara har rätt att ansöka om omprövning av ett ärende en gång och att upprepade ansökningar om omprövning ska avvisas. Kommunikation med näringsidkare och registrering av ärenden Vid kommunikation med näringsidkare bör även fortsätt- ningsvis utgå från de kontaktuppgifter till näringsidkaren som konsumenten har lämnat, om det inte finns skäl att ifrågasätta dessa. Nämnden bör också fortsätta att i möjligaste mån ut- nyttja möjligheten till effektiv kommunikation via e-post. För att ändå förtydliga vikten av att näringsidkare i möjligaste mån ges tillfälla att ta del av och bemöta anmälningar till , införs en bestämmelse i ARN:s instruktion om att ska vidta rimliga åtgärder för att se till att en näringsidkare får del av en anmälan som riktas mot denne. bör fortsätta att utveckla rimliga rutiner för att i möjlig- aste mån undvika att ärenden registreras mer än en gång. Någon reglering i förordningen med ARN:s instruktion är inte nöd- vändig. SOU 2014:47 Effektivisering och förbättring av tvistlösningen vid Ändringar när det gäller ARN:s kompetens ska inte längre hantera tvister mellan konsumenter och näringsidkare som rör utomobligatoriskt skadestånd som grun- das på näringsidkarens ansvarsförsäkring. Genom ändring i för- ordningen med nämndens instruktion föreskrivs i stället att nämnden prövar tvister mellan konsumenter och försäkrings- bolag om ersättning för skada ur en näringsidkares ansvarsför- säkring, om konsumenten har direktkravsrätt mot försäkrings- bolaget och skadeståndskravet har sin grund i ett avtalsförhåll- ande mellan konsumenten och den försäkrade näringsidkaren. Förordningen med ARN:s instruktion ändras så att möjligheten att pröva tvister som anmäls av en sammanslutning av löntagare utgår ur instruktionen. Vidare utgår möjligheten för att ta upp tvister som väcks av andra aktörer än konsumenter, Konsu- mentombudsmannen eller en sammanslutning av konsumenter ur instruktionen. Avdelningsordförande kallas i stället för extern ordförande Beteckningen avdelningsordförande i ändras till extern ordförande. 15Ökad följsamhet till beslut I vårt uppdrag ingår som framgått att överväga och föreslå lämpliga åtgärder för att få fler näringsidkare att följa ARN:s rekommenda- tioner. Vi har i kapitel 11 övervägt om bör meddela bindande beslut i stället för, som , rekommendationer. I det avsnittet har vi konstaterat att efterlevnaden av redan är god och att en övergång till bindande beslut från inte skulle förbättra för konsumenterna. Enligt vår analys, skulle en ordning med bindande beslut från i stället innebära att det blev krångligare för konsumenterna att klaga till och att förfarandet vid nämnden skulle ta . Det skulle innebära att nämnden till stor del skulle förlora sin funktion som ett enklare och smidigare alternativ till domstolsprövning. Dessutom saknas det enligt vår bedömning stöd för att en reform till bindande beslut från skulle leda till att fler näringsidkare skulle följa ARN:s beslut. En ordning med bindande beslut från skulle däremot med säkerhet kosta samhället betydligt mer än det nuvarande syste- met. Mot den bakgrunden anser vi att det skulle vara olämpligt att genomföra en reform till bindande beslut från . Vi föreslår i stället att ARN:s avgöranden även i fortsättningen ska utgöra rekommendationer. I detta avsnitt överväger vi vilka andra åtgärder som skulle kunna vidtas för att öka näringsidkares respekt för ARN:s beslut och se till att ännu fler näringsidkare väljer att följa de rekommen- dationer som nämnden lämnar. Ökad följsamhet till beslut 15.2Tidigare utredningar och nuvarande förhållanden Möjliga åtgärder för att öka följsamheten diskuterades av den tidig- are nämnda (SOU 1978:40 s. 171 ff.), och i den efterföljande propositionen (1979/80:114, s. 12 ff.). , och sedan även regeringen, framhöll i dessa lagstiftningsarbeten bl.a. vikten av samverkan mellan för att se till att nämndens avgöranden följs upp i mer långsiktiga verksamhet. Vi konstaterar att och numera har ett väl utvecklat och etablerat informationsutbyte och samarbete (se avsnitt 12.19). Genom den samverkan fångas viktiga konsument- frågor upp i båda myndigheternas verksamhet, vilket bl.a. bidrar till ökad genomslagskraft för konsumentskyddande lagstiftning. Sam- arbetet fungerar alltså bra och utvecklas redan kontinuerligt. Enligt vår bedömning behövs därför inga ytterligare åtgärder för att öka samarbetet mellan myndigheterna. påtalade också att möjligheten för kon- sumenter att föra talan mot näringsidkare i domstol skulle kunna förbättras genom att något konsumentorgan fick rätt att föra kon- sumenters talan i ärenden av principiellt intresse. Förslaget följdes inte upp i den efterföljande propositionen, men en liknande tanke framfördes även av (SOU 1994:14). Därefter har det också i olika etapper införts möjlighet för att under vissa förutsättningar föra talan som ombud både för grupper av konsumenter och enskilda konsumenter i konsumenttvister i domstol (se lag [2002:599] om grupprättegång och lag [2011:1211] om medverkan i vissa tvister). Möjlighet har också införts för ideella föreningar av konsumenter att föra grupptalan i domstol i tvister mellan konsumenter och näringsidkare (se den nämnda lagen om grupprättegång). Av det ovan angivna framgår att tidigare sypunkter när det gäller vikten av samarbete mellan och samt tale- rätt på konsumentområdet numera är tillgodosedda. Dessa frågor berörs därför inte närmare här. I och den efterföljande propositionen behandlades också frågan om publicering av namnen på de närings- idkare som inte följer ARN:s avgöranden. Vid den aktuella tidpunkten ingick sådan publicering i uppföljning av ARN:s verksamhet, genom att verket då gav ut tidningen , som Ökad följsamhet till beslut publicerar den redan nämnda Svarta listan (se avsnitt 11.5.3). Slutsatserna som drogs i såväl utredningen som propositionen var att vissa principiella invändningar kunde riktas mot publicering av namnen på de företag som inte följde , men att publicering ändå hade klara fördelar ur konsumentsyn- punkt, och borde fortsätta. framhölls vikten av att göra ett försiktigt urval av näringsidkare inför publiceringen, för att undvika obefogad negativ publicitet. I samband med att Konsument- verkets roll som marknadstillsynsmyndighet renodlades , överfördes utgivningsansvaret för tidningen , inklusive publiceringen av Svarta listan, till organisationen menter. I det följande redovisar vi våra överväganden angående vad som kan göras för att ännu fler näringsidkare än ska följa . Vi återkommer bl.a. till frågan om publi- cering av namnen på de näringsidkare som inte följer ARN:s beslut. Därutöver behandlar vi även några andra åtgärder som inte har övervägts tidigare, men som vi anser bör tas upp i det här samman- hanget, inklusive vissa åtgärder som vi har övervägt, men väljer att inte föreslå. 15.3Förtroendeskapande åtgärder från till näringslivet Förslag och bedömning: Genom tillägg till förordningen med ARN:s instruktion, ges i uppgift att genomföra förtro- endeskapande åtgärder i förhållande till näringslivet. Även förhandlingsverksamhet för att uppnå branschöverenskommelser är viktig för efterlevnaden av . Enligt ARN:s nuvarande instruktion ingår det inte i nämndens uppgifter att arbeta aktivt med några förtroendeskapande åtgärder i förhållande till näringslivet. Trots det har i något enstaka fall, när näringslivet har tagit initiativ, vidtagit sådana åtgärder, som har lett till positiva resultat. Det exempel som har tagit upp är , då ett flygbolag, som vägrat medverka till förfarandet vid eller följa nämndens rekommendationer, bad om ett möte med nämnden. Vid mötet redogjorde för nämndens rutiner, Ökad följsamhet till beslut vad som händer om näringsidkaren inte svarar och för nämn- dens praxis när det gäller tillämpningen av den EU-rättsakt som legat till grund för nämndens avgöranden i anmälningar mot bolaget. Detta resulterade i att flygbolaget följde de rekommendationer som nämnden lämnat och gjorde upp med ett antal anmälare. Det är utredningens uppfattning att olika typer av förtroende- skapande åtgärder från ARN:s sida i förhållande till näringslivet, skulle inverka positivt på efterlevanden av ARN:s beslut. Vi föreslår därför att , genom tillägg till sin instruktion, får ett uttryckligt uppdrag att genomföra förtroendeskapande åtgärder i förhållande till näringslivet. Förtroendeskapande åtgärder från till näringslivet kan exempelvis handla om att på eget initiativ tar kontakt med branscher där efterlevnaden inte är så hög, och ser till att på olika sätt sakligt informera näringsidkare i de aktuella branscherna om hur ARN:s verksamhet fungerar. Ett annat exempel kan vara att i lämplig omfattning deltar vid vissa mässor och i andra sam- manhang där näringsidkare inom branscher där efterlevnaden be- höver förbättras är representerade. I det sammanhanget är det också viktigt att lyssnar på vad näringslivet har för uppfatt- ning om ARN:s verksamhet och på så sätt kan reda ut missförstånd och tydliggöra att ARN:s bedömningar är sakliga och opartiska. Det kan också vara lämpligt för att rikta särskilda informa- tionsinsatser mot bransch- och näringslivsorganisationer, eftersom erfarenheterna visar att dessa har stort inflytande över om närings- idkare följer . Det ska också nämnas att arbetar aktivt med att förhandla och ingå överenskommelser med olika branscher. Syftet med överenskommelserna är att förbättra konsumentens ställning på marknaden. Sådana branschöverenskommelser kan innehålla klausuler om tvistlösning vid . En branschöverens- kommelse utgör ingen lagstiftning, men branscherna förbinder sig i förhållande till att följa riktlinjerna. Till följd av överenskommelser med har flera branschorgani- sationer infört krav på sina medlemmar att de ska följa . De branschorganisationer som begär att medlem- marna ska följa nämndens rekommendationer gör stor nytta för efterlevnaden av . Ett exempel är tvätteri- branschens näringslivsorgan, som genom krav på sina medlemmar bidragit till hög följsamhet till ARN:s beslut på tvättområdet. Andra branschorganisationer som ställer krav på sina medlemmar Ökad följsamhet till beslut att följa är , och Elektriska Installatörs- organisationen. Utredningen konstaterar därmed att Konsument- verkets förhandlingsverksamhet är viktig för efterlevnaden av . De näringslivsorganisationer som är representerade i utred- ningen, och Företagarna, har vidare åtagit sig att sprida information om till sina medlemmar i högre utsträck- ning än vad som görs . rekommende- rar sina medlemmar att följa ARN:s rekommenda- tioner, men ställer inget sådant uttryckligt krav. 15.4Publicering av näringsidkares namn Bedömningar: Den nuvarande ordningen med att tidningen går igenom statistik från , och under publicis- tiskt och pressetiskt ansvar publicerar namn på näringsidkare som inte följer , främjar efterlevna- den av . Det är därför önskvärt att den ordningen består. Varken eller någon annan myndighet ska publicera namnen på de näringsidkare som inte följer ARN:s rekommen- dationer. Däremot bör även fortsättningsvis upplysa om Råd & Rön:s lista på verkets webbplatser och i andra sammanhang, exempelvis via den nya konsumentupplysnings- tjänsten. 15.4.1Allmänt om nuvarande publicering av Svarta listan I avsnitt 11.5.3 har vi beskrivit hur följer upp om närings- idkare efterlever de rekommendationer som nämnden lämnar i de fall nämnden ger konsumenten helt eller delvis medhåll. Som fram- går där, förser , efter sin uppföljning, konsumenttidningen med en lista över de näringsidkare som enligt ARN:s uppföljning inte har följt nämndens avgöranden. Råd & Rön, som ges ut av organisationen , publicerar på grund- val av uppgifterna från , och egen uppföljning, den s.k. Svarta listan, med namnen på näringsidkare som inte har följt . Svarta listan publiceras , i Ökad följsamhet till beslut februari och , både i den tryckta tidningen och på nätet (på nätet finns bara den senaste listan). Som har beskrivits tidigare, gör Råd & Rön egna efterforsk- ningar när det gäller om ARN:s beslut har följts eller inte, innan näringsidkare förs upp på Svarta listan. Uppföljningen består i att Råd & Rön kontaktar näringsidkaren och konsumenten och frågar om näringsidkaren har följt beslutet från . I samband med de kontakterna informerar Råd & Rön näringsidkaren om att tidningen annars avser att publicera näringsidkarens namn på Svarta listan. Enligt uppgifter från Råd & Rön väljer flera näringsidkare i detta läge att följa ARN:s rekommendation. En uppskattning som Råd & Rön gjort är att efterlevanden jämfört med ARN:s beräkningar brukar öka med ytterligare 5–till följd av tidningens kontakter. Detta gör att den totala efterlevnaden av ARN:s beslut kommer upp till . Eftersom Råd & Rön måste ta hänsyn till pressetiska principer, publiceras inte namnen på alla de näringsidkare som ingått i ARN:s statistik över bristande följsamhet. Om Råd & Rön exempelvis efter kontakt med en viss näringsidkare anser att det är oklart om näringsidkaren har följt ARN:s beslut, publiceras inte närings- idkarens namn. Näringsidkarens namn publiceras inte heller i de fall Råd & Rön varken får tag på konsumenten eller näringsidkaren. Namnen på näringsidkare som enligt ARN:s beslut förpliktas att betala till konsumenten förs inte heller upp på Svarta listan. 15.4.2Utredningens överväganden angående publicering av näringsidkares namn Mycket talar för att Råd & Rön:s Svarta lista har ett bra genom- slag. Antalet unika besökare till listan pendlar mellan 10 000 och 14 000 . Den högre siffran gäller främst då listan uppdateras. Därutöver finns listan i den tryckta tidningen som ges ut i en upplaga om drygt 70 000 exemplar. Råd & Rön finns därutöver på många bibliotek. Utredningens bedömning är att Råd & Rön:s Svarta lista fyller en viktig funktion för efterlevnaden av ARN:s beslut. Enligt utred- ningen är det en lämplig ordning att Råd & Rön står för publice- ringen, efter egna kontroller och under publicistiskt och pressetiskt ansvar. Det är därför önskvärt att den ordningen består. Ökad följsamhet till beslut För att ge Svarta listan ännu bättre effekt, bör information om listan ges ökad spridning. Ett sätt att uppnå detta är att se till att konsumenter får upplysningar om listan genom den nya centrala konsumentupplysningstjänsten som regeringen har beslutat att in- rätta, och som ska samordnas av (se avsnitt 10.9 nedan och prop. 2013/14:1, utg.omr. 18, s. 78). Upplysningstjänsten regleras i förordning (2014:110) om en upplysningstjänst för kon- sumenter. Enligt den förordningen ska upplysningstjänsten omfatta information och vägledning om konsumenters rättigheter och skyl- digheter. Upplysningstjänsten ska också omfatta information som syftar till att underlätta för konsumenter att göra väl avvägda val (3 §). Det får därmed anses ingå i uppdraget för upplysnings- tjänsten att lämna information om exempelvis Svarta listan, till konsumenter som söker råd i förköpssituationer. Något tillägg till förordningen är därmed inte nödvändigt. När det i övrigt gäller spridning av information om Svarta listan, kan vi konstatera att på flera ställen på sin webbplats upplyser om att det kan vara bra som konsument att kontrollera om en näringsidkare finns med på Svarta listan innan man bestämmer sig för att köpa varor eller tjänster av den närings- idkaren. Verket ger också en länk till listan på Råd & Rön:s webb- plats i dessa sammanhang. På länkas inte till listan. Där anges bara att inte publicerar någon lista med namnen på näringsidkare som inte följer nämndens beslut, men att nämnden tar fram underlag till massmedia som sammanställer en sådan lista. Vi har övervägt om , eller någon annan myndighet även borde publicera namnen på de näringsidkare som inte följer . Vi förordar inte en sådan lösning. Till att börja med menar vi att det skulle riskera att skada förtroendet för nämndens opartiskhet om publicerade en sådan lista. Av den anledningen anser vi inte heller att ska lägga till en länk till listan på sin webbplats. Enligt vår bedömning skulle det dessutom vara oförenligt med de grundläggande princi- per om likhet och objektivitet som gäller för den offentliga förvalt- ningen, om en myndighet skulle hänga ut näringsidkare som inte följer ARN:s beslut genom att ansvara för en publicering av namnen på dessa näringsidkare. Vi anser mot nu angiven bakgrund att varken eller någon annan myndighet bör publicera en sådan lista. Även de fyra konsumentbyråer som finns för finans-, försäk- rings-, energi- och telekommarknaderna (se avsnitt 5.6) kan fylla en viktig funktion när det gäller att informera om Svarta listan. Ökad följsamhet till beslut Samma sak gäller för den kommunala konsumentvägledningen. Enligt den förordning som reglerar den nya konsumentupplys- ningstjänsten, ska och de andra myndigheter som medverkar i upplysningstjänsten samverka med konsument- byråerna och kommunerna. Inom ramen för detta samarbete bör särskilt se till att rådgivningsbyråerna och kom- munens konsumentvägledare i möjligaste mån upplyser konsumen- ter om förekomsten av Svarta listan. Bedömning: ARN:s föreslagna nya uppdrag att aktivt verka för att parterna uppnår en samförståndslösning, kommer bidra positivt till efterlevnaden av och att fler konsumenter får rättelse av näringsidkare. I avsnitt 14.6 föreslår vi att ska få i uppdrag att verka för att parterna kommer överens, om det inte bedöms som olämpligt med hänsyn till ärendets karaktär. Som angetts i det avsnittet, har det i tidigare lagstiftningsarbeten lyfts fram att parter som har hamnat i tvist med varandra i allmänhet har mycket att vinna på att lösa tvisten på frivillig väg, exempelvis genom att parter i allmänhet känner sig mer sig tillfreds med och lättare kan acceptera en lösning som de själva har haft inflytande över än ett beslut som någon annan har fattat. Detta är också utredningens erfarenhet och bedömning. Vi har mot den bakgrunden föreslagit att ska få ett ut- tryckligt uppdrag att verka för att parterna ska uppnå en samför- ståndslösning, om det inte bedöms som olämpligt med hänsyn till ärendets karaktär. I det sammanhanget har vi föreslagit att som huvudregel ska avskriva ett ärende om parterna kommer över- ens, men att också ska kunna ge en rekommendation i enlig- het med parternas överenskommelse, om parterna är överens om det. Enligt vår bedömning är det sannolikt att näringsidkare i de flesta fall kommer att följa en överenskommelse som träffats i ett ärende hos , oavsett om ärendet avskrivs eller avslutas genom en rekommendation. Det är därför vår bedömning att ARN:s nya uppdrag att aktivt verka för att parter kommer överens, kommer att bidra positivt till att fler konsumenter får rättelse av närings- idkare. Ökad följsamhet till beslut 15.6Näringsidkare bör inte bli skyldiga att ersätta konsumenters rättegångskostnader Bedömning: Det bör inte införas någon skyldighet för närings- idkare att, oavsett utgången i en domstolsprocess, ersätta kon- sumenters rättegångskostnader i de fall konsumenten väljer att driva sitt krav i domstol mot en näringsidkare som inte följt ARN:s beslut. I de fall näringsidkaren inte följer ARN:s rekommendation, är en konsument som vill driva sitt krav vidare hänvisad till att väcka talan vid allmän domstol. Huvudregeln enligt är att den part som förlorar en domstolsprocess blir skyldig att ersätta motparten för dennes rättegångskostnader, inklusive kostnader för ombudsarvode. Många konsumenttvister rör visserligen mindre belopp, och omfattas därför av bestämmelser om förenklade tvistemål (18 kap. 8 a § ). Enligt dessa regler är parternas möjligheter att få ersättning av motparten för sina rättegångskostnader starkt begränsade. Likväl innebär en dom- stolsprocess alltid en risk för att konsumenten, i någon utsträck- ning, ska drabbas av ett kostnadsansvar när det gäller näringsidka- rens rättegångskostnader.