sou · H2B357 · 2014-08-27 00:00:00 — Avslutningsvis bör nämnas att artikel 17.b.3 behandlas i avsnitt 9.6.6. och att artikel 17b.4 och 5 saknar relevans för tjänste- pensionsföretag. Förslaget till IORP II-direktivet Bedömning: Förslaget till IORP II-direktiv föranleder inget behov av ändringar i utredningens förslag till bestämmelser om beräkning av minimikapitalkrav (solvensmarginal). Skäl för bedömningen: Förslaget till IORP II-direktiv innehåller inga sakliga ändringar av bestämmelserna om beräkning av sol- vensmarginalen i artikel 17 b och 17d i tjänstepensionsdirektivet. Borttagandet av bestämmelserna om att kommissionen får anta tillämpningsåtgärder för punkterna 2–4 för att beakta en utveckling som motiverar tekniska justeringar av de poster som får ingå i den disponibla solvensmargonalen i artikel 17 a 5 föranleder inga åtgär- der. Förslag: Garantibeloppet i ett tjänstepensionsföretag ska vara eller det högre belopp, grundat på förändringar i det europeiska konsumentprisindexet, som Europeiska kom- missionen tillkännager. Om det finns särskilda skäl, ska få besluta att garantibeloppet för ett ömsesidigt tjänstepensions- bolag eller en tjänstepensionsförening med högst en fjärdedel. Tjänstepensionsdirektivet: Artikel 17 c.1 anger att medlemssta- terna får föreskriva att en tredjedel av den föreskrivna solvensmar- ginalen, fastställd enligt artikel 17 b, ska utgöra garantifonden. Denna fond ska bestå av sådana poster som anges i artikel 17 a.2 och 17 a.3 och, efter godkännande av de behöriga myndigheterna i hemmedlemsstaten, artikel 17 a.4 b. Enligt 17 c.2 ska garantifonden uppgå till . Varje enskild medlemsstat får föreskriva att den minsta garantifonden får nedsättas när det gäller ömse- sidiga och liknande företag. För direkt livförsäkringsrörelse ska garantibeloppet enligt 1 § andra stycket uppgå till ett belopp som motsvarar eller det högre belopp, grundat på förändringar i det europeiska konsu- mentprisindexet, som Europeiska kommissionen tillkänna- ger. får besluta att garantibeloppet sätts ned med högst en fjärdedel för ett ömsesidigt försäkringsbolag eller en försäkringsförening (se 7 kap. 20 §). Skälen för förslaget: Garantibeloppets storlek bör fastställas i enlighet med artikel 17 c.2 första meningen. Bestämmelserna om absoluta krav på sammansättning av kapitalbasen har behandlats i avsnitt 9.6.2. Bestämmelserna i artikel 17 c.1, som utgör en option och som har utnyttjats av , bör tas in även i den nya lagen. Förslaget till IORP II-direktivet Bedömning: Förslaget till IORP II-direktiv föranleder inga behov av ändringar i utredningens förslag till bestämmelser om garantibeloppet. Skäl för bedömningen: I förslaget till IORP II-direktiv tas bestämmelserna om att medlemsstaterna får föreskriva att en tred- jedel av den föreskrivna solvensmarginlen ska utgöra garantifonden bort (artikel 17 c.1) i tjänstepensionsdirektivet. Bestämmelserna om kravet på garantifondens storlek och möjligheten till nedsätt- ning tas också bort (artikel 17 c.2). Eftersom den reglering som föreslås av utredningen måste vara förenlig med det nu gällande direktivet kan utredningen inte genomföra de ändringar som finns i förslaget till IORP II-direktiv. 9.6.7Beräkning av det riskkänsliga kapitalkravet Förslag: Det riskkänsliga kapitalkravet ska beräknas med användning av vedertagen teknik för beräkning av risker och motsvara den värdeminskning av företagets nettotillgångar som riskerna rimligen kan antas orsaka räknat från den tidpunkt då beräkningen görs. Det riskkänsliga kapitalkravet ska beräknas genom en sam- manläggning av kapitalkraven för marknadsrisk respektive för- månsrisk, där det vid sammanläggningen ska tas hänsyn till eventuella diversifieringseffekter (s.k. justerad sammanlägg- ning). Kapitalkravet för marknadsrisk ska i sin tur beräknas genom en justerad sammanläggning av separata kapitalkrav för ränte- risk, aktierisk, fastighetsprisrisk, spreadrisk, koncentrationsrisk, och valutarisk. Kapitalkravet för förmånsrisk ska i sin tur beräknas genom en justerad sammanläggning av kapitalkraven för dödlighetsrisk, långlevnadsrisk, sjuklighetsrisk och kostnadsrisk. Skälen för förslaget: Här bör inledningsvis hänvisas till avsnitt 5.6.2, där utredningens utgångspunkter för den nya solvensregle- ringen behandlas. Syftet med det riskkänsliga kapitalkravet i den nu föreslagna regleringen är att säkerställa att företaget har tillräckligt med buf- fertkapital för att kunna bära såväl de risker som finns på skuldsi- dan som på tillgångssidan i företagets balansräkning. Det riskkäns- liga kapitalkravet kan mot denna bakgrund närmast beskrivas som något av en kontroll av att det schablonmässigt beräknade kapital- kravet är tillräckligt. Det riskkänsliga kapitalkravet är också avsett att utgöra en förstärkt solvensreglering i förhållande till bestäm- melserna i tjänstepensionsdirektivet och därmed också i förhållande till vad som har gällt i svensk rätt. Förslaget bör bl.a. ses i ljuset av att den hittillsvarande regleringen kan sägas utgöra en ur kundskyddsperspektiv mindre lämplig blandning av två i grunden olika typer av solvensregleringar. I den äldre ursprungliga solvensregleringen för försäkringsfö- retag fanns det s.k. inbyggda buffertar i avsättningarna (genom krav på s.k. betryggande antaganden) vilket kombinerades med relativt strikta och detaljerade placeringsbegränsningar för de till- gångar som svarar mot avsättningarna och ett mer schablonartat kapitalkrav som beräknades utifrån storleken på avsättningarna. I den mer moderna typen av solvensreglering beräknas avsättning- arna i princip utan buffertar (s.k. verkligt värde värdering) vilket kombineras med slopandet av detaljerade placeringsbegränsningar för de tillgångar som svarar mot avsättningarna och ett riskkänsligt kapitalkrav som är avsett att fånga alla mätbara nettorisker i verk- samheten, oavsett om riskerna finns på åtagande- eller tillgångssi- dan i en tänkt särskild solvensbalansräkning. Regleringen i tjänstepensionsdirektivet kan sägas utgöra en blandning av den ursprungliga och den moderna regleringen, eftersom regleringen i tjänstepensionsdirektivet bygger på ett visst inslag av buffertar i avsättningarna (buffertar uppstår genom kravet på aktsamma antaganden inklusive säkerhetsmarginal, som alltså inte är desamma som vare sig betryggande antaganden som ger högre buffertar eller en verkligt värde värdering som ger lägre buffertar), avsaknad av detaljerade placeringsbegränsningar27 och det äldre schablonartade kapitalkravet. Blandningen i tjänstepensions- direktivet innebär en risk för att regleringen inte i tillräcklig grad beaktar de risker som finns till följd av investeringarna, eller de risker som finns till följd av bristande matchning mellan skuld- och tillgångsidan i en tänkt balansräkning. Ett konkret exempel på vad som sagts är att företag med helt olika sammansättningar av tillgångar och med helt olika grad av diversifiering kan ha samma lagstadgade kapitalkrav, trots att de faktiska behovet av kapital- buffert rimligen skiljer sig åt mellan de båda företagen. Den typ av förstärkt reglering som mot denna bakgrund behövs kan, enligt utredningens mening, med fördel utformas med utgångspunkt i vedertagen teknik för beräkning av risker. Mer kon- kret föreslår utredningen att det riskkänsliga kapitalkravet ska byggas upp av separata kapitalkrav för de mest väsentliga riskerna i verksamheten, varvid hänsyn ska tas till eventuella diversi- fieringseffekter mellan de olika riskerna. Det totala riskkänsliga kapitalkravet, liksom de ingående delkapitalkraven för de olika typerna av risk, ska beräknas utifrån riskernas antagna nettopåver- kan på tjänstepensionsföretagets kapitalbas, dvs. med användning av en s.k. value at risk-teknik. Ett tydligt syfte med det riskkänsliga kapitalkravet är att fånga upp de risker som finns på tillgångssidan i en tänkt balansräkning och som inte antas bli fångade genom det schablonmässigt beräk- nade kapitalkravet, men det riskkänsliga kapitalkravet är också avsett att ge incitament till god riskhantering i vid mening och då framförallt incitament för lämplig matchning mellan tillgångs- och skuldsidan i en tänkt balansräkning. Mot denna bakgrund föreslår utredningen att det ska finnas ett kapitalkrav för marknadsrisk, som ska innefatta delkapitalkrav för ränterisk, aktierisk, fastighetsprisrisk, spreadrisk, koncentrations- risk och valutarisk. Här kan nämnas att utredningen gjort bedöm- ningen att det inte torde behövas någon separat beräkning av kapi- talkrav för motpartsrisk, mot bakgrund av att tjänstepensionsföre- tag inte avger återförsäkring och att det kan antas att företag som enbart ägnar sig åt förvaltning av tjänstepensionsförmåner normalt 27 Jämför utredningens bedömning i avsnitt 9.4.10 om kvantitativa investeringsrestriktioner i den nya regleringen. har en försiktig investeringsstrategi. Utredningen har därför gjort bedömningen att omfattningen av motpartsrisker torde vara rela- tivt begränsad. Utredningen föreslår vidare att det ska finnas ett kapitalkrav för förmånsrisk, som ska innefatta delkapitalkrav för ränterisk, dödlig- hetsrisk, långlevnadsrisk, sjuklighetsrisk, och kostnadsrisk. I den slutliga regleringen måste de olika riskerna definieras. Eftersom den närmare kategoriseringen av olika risker och delris- ker bör bli föremål för s.k. förstudier (jfr. avsnitt 5.6.2 och nedan) har utredningen avstått från att lämna förslag till definitioner. Som framgått föreslår utredningen alltså att den närmare beräk- ningen av det riskkänsliga kapitalkravet ska ske med användning av s.k. value at risk. När det gäller tidsperioden anser utredningen att en period är lämplig, även om det naturligtvis vid förstudierna kan visa sig att det är mer lämpligt att använda någon annan tidsperiod än , t.ex. ett kvartal eller . När det sedan gäller konfidensnivån kan det noteras att att Eiopa inom ramen för sin enkätundersökning för tjänstepensions- institut testade tre olika konfidensintervall; , 97,5 pro- cent respektive , och att regleringen för tjänstepens- ionsinstitut i enligt de uppgifter utredningen har inhämtat bygger på ett konfidensintervall om 97, . Det kan vidare noteras att konfidensnivån i det s.k. Trafikljuset anses vara , vilket även är den konfidensnivå som gäller i Solvens . Enligt utredningens mening kan lämplig konfidensnivå inte fastställas utan s.k. förstudier kring de faktiska riskerna för de . Det får t.ex. antas att konfidensnivån i Solvens har bestämts – och beräknas – med utgångspunkt i de risker som ett genomsnitt- ligt försäkringsbolag i är exponerat för, och inte med utgångspunkt i de särskilda förhållanden som gäller för ett svenskt tjänstepensionsinstitut som enbart tillhandahåller tjänstepens- ionsförmåner som har sin grund i överenskommelser på arbets- marknaden. Eftersom konfidensnivån – och därmed storleken på kapitalkravet – har betydelse för såväl kundskyddet som för möj- ligheterna till effektiv förvaltning av tjänstepensionsmedel föreslår utredningen en lagbestämmelse som klargör att konfidensnivån ska vara rimlig. Rimligheten i konfidensnivån ska enligt utredningen bestämmas utifrån såväl behovet av ett tillräckligt bra kundskydd som behovet av en effektiv förvaltning av fonderade tjänstepens- I begreppet effektiv förvaltning ingår bl.a. behov av att ta hänsyn till kostnader och avkastning samt konkurrensaspekter. Den slutliga konfidensnivån bör enligt utredningen kunna faststäl- las på lägre nivå än lagnivå, och bör inte heller fastställas förrän nödvändiga förstudier har genomförts. Som framgått förutsätter utredningen att bestämmandet av den slutliga konfidensnivån och andra detaljer i regleringen kommer att föregås av ytterligare undersökningar av den svenska marknaden. Enligt utredningens mening bör de slutliga bestämmelserna vara baserade på relevanta svenska förhållanden, som naturligtvis kan skilja sig från de förhål- landen som har legat till grund för bestämmelserna i , IORP-QIS:en, den nederländska regleringen och Solvens II-regleringen. 9.6.8Vissa avdrag från kapitalbasen Bedömning: Avdrag från kapitalbasen avseende aktieinnehav i företag som omfattas av särskild tillståndsreglering som kan innebära begränsningar av disponering av dessa företags kapital ska regleras av Finaninspektionen. Tjänstepensionsdirektivet: Regler saknas. En tjänstepensionskassa ska göra vissa avdrag från kapitalbasen avseende det bokförda värdet av aktier eller av det som har skjutits till i annan form (tillskott) i 1.ett försäkringsföretag, ett kreditinstitut, ett niska pengar, ett värdepappersbolag eller motsvarande utländska företag, 2.ett utländskt återförsäkringsföretag, 3.ett försäkringsholdingföretag, eller 4.ett finansiellt institut. En sådan avräkning ska göras om 1.kassans ägarandel överstiger av företagets egna kapital, eller 2.kassans ägarandel understiger av företagets egna kapital men a)tillskottet eller summan av tillskotten överstiger av det egna kapitalet eller de egna fonderna i företaget eller det sammanlagda bokförda värdet av sådana tillskott överstiger av kassans kapitalbas, eller b)företaget är ett intresseföretag eller kassan direkt eller indirekt äger av kapitalet eller samtliga röster i företaget. Avräkning ska inte göras om tillskott avser företag som omfattas av samma beräkning av gruppbaserad ekonomisk sammanställning som kassan enligt 26 § UFL. Avräkning ska inte heller göras för tillskott som avser företag som gemensamt med kassan omfattas av tillsyn enligt lagen (2006:531) om särskild tillsyn över finansiella konglomerat (se föreskrifter FFFS 2008:20 om svenska tjänstepensionskassors skyldighet att rapportera årsbokslutsuppgifter). Ett försäkringsföretag ska göra vissa avdrag från kapitalbasen avse- ende det bokförda värdet av aktier eller av det som har skjutits till i annan form (tillskott) i 1.ett försäkringsföretag, ett kreditinstitut, ett niska pengar, ett värdepappersbolag eller motsvarande utländska företag, 2.ett utländskt återförsäkringsföretag, 3.ett försäkringsholdingföretag, eller 4.ett finansiellt institut. En sådan avräkning ska göras om 1.försäkringsföretagets ägarandel överstiger av före- tagets egna kapital, eller 2.försäkringsföretagets ägarandel understiger av företagets egna kapital men a)tillskottet eller summan av tillskotten överstiger av det egna kapitalet eller de egna fonderna i företaget eller det sammanlagda bokförda värdet av sådana tillskott översti- ger av försäkringsföretagets kapitalbas, eller b)företaget är ett intresseföretag eller försäkringsföretaget direkt eller indirekt äger av kapitalet eller av samtliga röster i företaget (se 7 kap. 4 § FRL). Skälen för bedömningen: Aktieinnehaven som ska dras av i kapitalbasen enligt regleringen för tjänstepensionskassorna och försäkringsregleringen avser innehav i företag som omfattas av olika former av reglering som kan innebära exempelvis olika kapitalkrav. Detta innebär att det egna kapitalet som motsvarar aktieinnehavet eventuellt inte är tillgängligt fullt ut för aktieägaren, eftersom det ska användas till andra ändamål. Utredningens bedömning är att denna fråga lämpligast regleras av i likhet med gällande reglering för tjänstepensionskassor. På så sätt kan säkerställa att kapitalbasen i ett tjänstepensionsföretag är tillräcklig utifrån den förstärka solvensregleringen som föreslås. 9.6.9Avräkning från kapitalbasen på grund av gruppregler Bedömning: Inga regler föreslås. Tjänstepensionsföretag omfattas inte av gruppregler eller reglerna om finansiella konglomerat. Tjänstepensionsdirektivet: Gruppregler saknas. Understödsföreningar som driver verksamhet avseende tjänste- pensionsförsäkring omfattas av regler om gruppbaserad kapitalbas (se 26 a–26 h §§ i UFL). Försäkringsföretag ska göra vissa avdrag från kapitalbasen om de ingår i en försäkringsgrupp eller omfattas av reglerna om finansiella konglomerat enligt lagen (2006:531) om särskild tillsyn över finan- siella konglomerat (se 7 kap. 5 och 21 §§ FRL). Skälen för bedömningen: Inga lagregler föreslås eftersom tjänstepensionsföretag inte omfattas av gruppregler. 9.6.10Kapitalbas när liv och skadeförsäkring drivs i samma företag Bedömning: Inga regler föreslås. Reglerna om kapitalbas när liv- och skadeförsäkring drivs i samma bolag saknar relevans för tjänstepensionsföretag. Tjänstepensionsdirektivet: Direktivet innehåller inga regler om kapitalbas när liv- och skadeförsäkring drivs i samma företag. Om ett försäkringsföretag driver direkt livförsäkringsrörelse och skadeförsäkringsrörelse i samma företag ska kapitalbasen för respektive rörelse beräknas och redovisas separat (se 7 kap. 6 § FRL). Skälen för bedömningen: Inga lagregler införs eftersom direktivet saknar motsvarande regler som gäller för försäkrings- företag om liv- och skadeförsäkring drivs i samma företag. 9.6.11Beslut angående avgiven återförsäkring Bedömning: Inga regler föreslås. Reglerna om avgiven återförsäkring saknar relevans för tjänstepensionsföretag. Kapitalbasen ska minst uppgå till en nivå som beräknas med utgångspunkt i verksamhetens art och omfattning (solvensmargi- nalen) enligt bestämmelserna i 7 kap. 23 § FRL (25 § UFL). 7 kap. 23 § FRL har följande lydelse. Om återförsäkringsavtalen har försämrats i betydande utsträckning sedan föregående räkenskapsår eller om avtalen leder till en endast obetydlig risköverföring, får i ett enskilt fall besluta att det avdrag som gjorts på grund av avgiven återförsäkring ska minskas. Om den som har mottagit återförsäkringen är auktori- serad i en annan stat inom EES, får ett sådant beslut inte ha sin grund i bristande sundhet i återförsäkringsföretagets eller försäkringsföreta- gets finanser. Om återförsäkringsavtalen har försämrats i betydande utsträckning sedan det föregående räkenskapsåret eller om avtalen leder till en endast obetydlig risköverföring, får i ett enskilt fall besluta att det avdrag som har gjorts på grund av avgiven åter- försäkring ska minskas. Om den som har tagit emot återförsäk- ringen är auktoriserad i ett annat land inom EES, får ett sådant beslut inte ha sin grund i bristande sundhet i återförsäkringsföreta- gets eller försäkringsföretagets finanser (se 7 kap. 15 § FRL). Skälen för bedömningen: Inga lagregler föreslås eftersom tjänstepensionsföretag inte torde kunna överlåta risker i FRL:s mening om återförsäkring, se avsnitt 9.1.17 om återförsäkring. 9.6.12Beslut angående belopp som kan återfås från specialföretag Bedömning: Inga regler föreslås. Reglerna om specialföretag saknar relevans för tjänstepensionsföretag. Tjänstepensionsdirektivet: Saknar regler. Kapitalbasen ska minst uppgå till en nivå som beräknas med utgångspunkt i verksamhetens art och omfattning (solvensmargi- nalen) enligt bestämmelserna i 7 kap. 23 § FRL (25 § UFL). 7 kap. 23 § FRL har följande lydelse. får i ett enskilt fall besluta att belopp som kan återfås från ett specialföretag enligt avtal om riskövertagande får användas för att minska solvensmarginalen. Enligt 7 kap. 16 § FRL får i ett enskilt fall besluta att belopp som kan återfås från ett specialföretag enligt avtal om riskövertagande får användas för att minska solvensmargi- nalen. Skälen för bedömningen: Direktivet saknar regler om belopp som kan återfås från specialföretag. Det bör inte införas några sådana regler. I avsnitt 5.3.5 har utredningen gjort bedömningen att regleringen kring företagsstyrning och riskhantering behöver förstärkas, och att en sådan förstärkning lämpligen bör baseras på ett förtida införande av vissa av de förslag som kommissionen har lämnat i förslaget till reviderat tjänstepensionsdirektiv (IORP II-förslaget). Bedömning: Bestämmelserna i förslaget till IORP II-direktiv om styrelsens yttersta ansvar för verksamheten i ett tjänste- pensionsinstitut behöver inte genomföras särskilt. Klarläggandet om att bestämmelserna i direktivet inte regle- rar den roll som staten eller arbetsmarknadens parter kan ha i styrningen av ett tjänstepensionsföretag behöver inte genomfö- ras särskilt. Skälen för bedömningen: I artikel 21.1 i förslaget till IORP II- direktiv finns bestämmelser om att medlemsländerna ska säkerställa att företagets förvaltnings-, lednings- eller tillsynsorgan har det yttersta ansvaret för efterlevnaden av de bestämmelser som införts med anledning av tjänstepensionsdirektivet. Frågan om vad som ska avses med begreppet förvaltnings-, lednings- eller tillsynsorganet och i vilken utsträckning det behövs särskilda lagstiftningsåtgärder för att uppfylla denna typ av krav på yttersta ansvar har diskuterats i samband med genomförandet av Solvens II-direktivet. Utredningen gör ingen annan bedömning än den som har gjorts i utkastet till lagrådsremiss, vilket innebär att den nu aktuella bestämmelsen om förvaltnings-, lednings- eller tillsynsorganets yttersta ansvar ska anses vara en bestämmelse om styrelsens ansvar och att bestämmelsen inte behöver genomföras särskilt. Enbart det förhållandet att lagen föreskriver att styrelsen ska utföra eller svara för en viss uppgift innebär dock inte att dele- gation inte kan ske (se prop. 2004/05:85 s. 617 f.). Det finns dock i sammanhanget anledning att uppmärksamma att ansvarsfördel- ningen mellan styrelsen och den verkställande direktören i grunden ska följa allmänna associationsrättsliga principer. Det medför bl.a. att styrelsen inte kan delegera uppgifter av större och principiell betydelse för företaget. I artikel 21.2 finns en bestämmelse som får tolkas som ett klar- läggande om att direktivet inte reglerar den roll som staten eller arbetsmarknadens parter kan ha i styrningen av tjänstepensionsin- stitut. Enligt utredningens bedömning föranleder klarläggandet inget behov av ytterligare reglering. I sammanhanget bör även uppmärksammas det tidigare nämnda utvidgade lämplighetskravet i artikel 23.1 för styrelse, verkställande direktör och de som utför centrala funktioner i företaget (se avsnitt 9.1.2). 9.7.2Grundläggande krav på företagsstyrningssystem Förslag: Ett tjänstepensionsföretag ska ha ett företagsstyrnings- system som säkerställer att företaget kan styras på ett sunt och ansvarsfullt sätt. Systemet ska ses över regelbundet av företaget. Skälen för förslaget: Förslaget till IORP II-direktiv innehåller ett antal bestämmelser om företagsstyrning i vid mening som inte har någon direkt motsvarighet i tjänstepensionsdirektivet. I tjänste- pensionsdirektivet finns visserligen krav på ledningen av instituten, krav på aktuarie eller annan expert samt krav på vissa riktlinjer för investeringar, men det finns inte någon mer heltäckande reglering kring företagsstyrning av det slag som föreslås i IORP II-direk- tivet och vars motsvarighet redan finns i regleringen av andra finan- siella institut. Utredningen anser att de grundläggande krav på företagsstyr- ning som finns i IORP II-direktivet är av sådan art att kraven själv- klart – som utgångspunkt – ska gälla också för tjänstepensionsfö- retagen. I artikel 22.1 i förslaget till IORP II-direktiv finns bestämmelser om krav på effektiva system för företagsstyrning som ska säker- ställa en sund och ansvarsfull ledning av verksamheten. Av bestämmelsen framgår att systemet bl.a. ska bygga på en lämplig organisationsstruktur med tydlig ansvarsfördelning, åtskillnad mellan arbetsuppgifter och informationssystem. Av bestämmelsen framgår även att företagsstyrningssystemet ska utvärderas regel- bundet. Enligt artikel 22.2 ska företagsstyrningssystemet vara propor- tionellt i förhållande till arten, omfattningen och komplexiteten i den verksamhet som bedrivs. Enligt artikel 22.6 ska minst två personer vara delaktiga i företa- gets faktiska verksamhet. Bestämmelser av motsvarande slag finns i bl.a. Solvens II-regel- verket och utredningen anser att bestämmelserna i allt väsentligt bör utformas efter mönster från den reglering som föreslås på för- säkringssidan. Förslag: Ett försäkringsföretag ska upprätta och följa styr- dokument för riskhantering, internrevision, aktuarier och verk- samhet som omfattas av uppdragsavtal.