sou · H2B354 · 2014-07-15 00:00:00 — För att kvalitetssäkra rapporterade observationer använder personal från projektet tre metoder: 1)vanlig spårning och analys av spårstämplar 2)flyttbara åtelkameror och doftåtel 3)DNA-analys av spillning På så sätt säkerställs kunskap om mårdhundens utbredning och antal. Nedan beskriver vi vad åtelkameror är och hur de fungerar samt hur de skulle kunna användas vid jakt och viltövervakning. Med viltövervakning avser vi arbetet med att såväl bestämma förekomst av olika arter som möjligheten att bestämma populationernas storlek och förändring av denna. Slutligen beskriver vi på vilket sätt en förenklad administration kring åtelkameror skulle kunna inverka på jakt och viltövervakning. 3.4.1Kameraövervakning av vilt, tekniska förutsättningar Genom den snabba tekniska utvecklingen har möjligheterna att över- vaka olika objekt på distans ökat. Ett växande marknadssegment för sådan utrustning utgör de så kallade åtelkamerorna, vilka tillhanda- hålls av de flesta försäljare av jaktutrustning. Med en åtelkamera avses normalt en batteridriven, vattenskyddad och temperaturtålig kamera som kan placeras på lämplig plats utomhus. Som framgår av kapitel 4.1 krävs det tillstånd för att sätta upp åtelkameror på platser dit allmänheten har tillträde. En teknisk förutsättning är att bilderna blir så pass tydliga att de kan användas för personövervakning, jämför 4.1.2. Även för platser dit allmänheten inte har tillträde gäller särskilda regler för att övervak- ning ska tillåtas, se vidare avsnitt 4.1.2 I en åtelkamera är utlösningsmekanismen kopplad till en rörelse- sensor som gör att kameran tar en bild när ett objekt rör sig fram- för kameran (bild 11a). Den tagna bilden sparas sedan på ett digitalt minneskort. Vissa modeller har också möjlighet att skicka bilden till önskat mobilnummer i form av ett MMS (). Många av dagens kameror har dessutom möjlighet att ta bilder i mörker (bild 11b), endera genom en inbyggd blixt eller genom att de använder IR-teknik där ingen synlig blixt används. Förutom att ta stillbilder finns även modeller vilka även kan spela in videosekven- ser med ljudupptagning. En översiktlig sammanställning av de åtelkameror som finns tillgängliga på marknaden visar på ca 15 olika märken, de flesta inom ett prisintervall från ca 1000 till , beroende på märke och funktionalitet. Bild 11 a) Vildsvin fotograferade med åtelkamera , b) Vildsvin fotograferade med åtelkamera i mörker. Förutom specialiserade åtelkameror är det också möjligt att använda andra typer av bevakningskameror, exempelvis värmekameror. Det förutsätter att man löser strömförsörjning, kommunikation och väderskydd. Bild 12 Bild av hjort (art okänd) tagen med värmekamera. Källa: Wikimedia commons. Fast placerade värmekameror kan fungera som åtelkameror men tek- niken är dyrare jämfört med åtelkameror. En översikt av marknaden pekar på att priset på värmekameror för fast placering ligger från och uppåt. Dessa kameror ger inte bilder i ordets van- liga bemärkelse utan baserar sig på objektets avgivande värmestrål- ning. Tekniken innebär sämre skärpa och upplösning jämfört med vanlig bildteknik (bild 12). Detta får till följd att viltets art eller kön kan vara omöjligt att fastställa varför dessa kamerors värde ur vilt- övervakningssynpunkt är starkt begränsad. Ett annat alternativ som kan diskuteras är programvaror för bild- analys vilka upptäcker människor på bilder. Ifall en människa upp- täcks skulle programvaran kunna radera eller avidentifiera personen på bilden. finns programvara som kan känna igen såväl ansikten som människokroppar i hel eller halvfigur. Tekniken är relativt robust och fungerar med stor träffsäkerhet då ansikten tas rakt framifrån oavsett bakgrund. människokroppar fungerar det bra då bakgrunden är homogen som t.ex. inomhus i ett rum. Tekniken är dock behäftad med större osäkerhet då bilder på ansikten tas från olika vinklar eller för att upptäcka människokroppar då bakgrunden är heterogen som den ofta är i naturen. Det finns då en påtaglig risk att bildanalyspro- grammen missar att det förekommer människor på bilder (personlig kommunikation). De beskrivna bildanalysprogrammen och leverantörer av dessa finns tillgängliga på marknaden. Kravet på nödvändig datorkapa- citet uppfylls också av många av dagens mobiltelefoner. Därmed är det troligt att den rent tekniskt skulle gå att inkludera sådan pro- gramvara i åtelkameror ifall en efterfrågan fanns (personlig kommunikation). Ett alternativ till att utesluta bilder på människor är att skapa program som känner igen vilt och därmed endast sparar bilder där vilt förekommer. Sådan teknik utvecklas av t.ex. bilindustrin som skydd mot viltolyckor. Dock kräver sådan programvara ett be- tydande utvecklingsarbete och kommer därmed leda till högre kost- nader jämfört med befintliga programvaror som beskrivits ovan. Det finns inga åtelkameror vilka har utrustats med pro- gramvaror för avidentifiering beskrivna ovan. 3.4.2Kameraövervakning av vilt, hur kan det användas? Det finns olika anledningar till varför jägare och andra grupper som arbetar med viltförvaltningsfrågor (t.ex. markägare, tjänstemän, forskare) är intresserade av att använda åtelkameror. Ett skäl är att kunna fastställa förekomst av en viss art på en given plats. Ett exempel när kameror används på detta sätt är Mårdhunds- projektet (se avsnitt 3.3.14). Projektet använder kameror för att effek- tivt kvalitetssäkra allmänhetens mårdhundsobservationer. Genom att placera en kamera vid en så kallad doftåtel försöker projektets per- sonal att locka eventuella mårdhundar inom området. Om åtel- kamerabilden visar att mårdhund finns i området åker projektets personal dit för att avliva den. Denna metod kräver möjlighet att med mycket kort varsel lägga ut en doftåtel med tillhörande åtelkamera. Kameran lämnas för att se om mårdhunden finns kvar i området. Därefter flyttas kameran till annan plats efter tips om mårdhunds- förekomst (personlig kommunikation). Ett annat tänkbart och föreslaget behov är att identifiera förekomst av lodjur i . Lodjur är skygga och svåra att observera. sker inventering av lodjur genom spårning i snö . Arbetet görs främst genom personal men länsstyrel- sen kan också kvalitetssäkra rapporter om lodjursspår från allmän- heten. Metoden förutsätter goda spårningsförhållanden och i områden där det är dåligt med snö försvåras därför bestämning av lodjurs- förekomster och föryngringar. Åtelkamera skulle därför kunna vara ett effektivt verktyg för att fastställa lodjursförekomster och föryng- ringar i områden med lite snö. används åtelkameror för lodjurs- inventering av i med giltigt tillstånd. Även i används kameror för att följa lodjurspopulatio- nernas utveckling. Där ingår bilder av familjegrupper av lodjur från kameror i forskningsinstitutioners regi. Även allmänheten deltar i inventeringen genom att registrera bilder från privata åtelkameror i Skandobs databas (2014 hemsida, Registrering av familie- grupper av gaupe 2013). Värdet av allmänhetens bilder anses i fram- tiden stort för att fastställa antalet lodjursföryngringar, i synnerhet i snöfattiga områden (personlig kommunikation). Åtelkameror har också föreslagits för att förbättra uppföljningen av andra viltpopulationers utveckling, och i kombination med andra metoder kunna användas för att bestämma populationernas storlek. används åtelkamera inom svensk förvaltning av vissa arter efter tillstånd från . I fjällänen använder t.ex. läns- styrelsen själv kameror för att bevaka järvlyor vilket ger möjlighet att bestämma kullstorleken vid respektive lya. I de fallen fattas be- slut ofta av annan länsstyrelse än den som ansöker. I utredningens analys (se avsnitt 2.1.1) framgår att vårt uppdrag gäller undantag från kameraövervakningslagen avseende vissa klöv- viltsarter och mårdhund och de skador som är förknippade med dessa vilt. Det innebär att utredningen inte kommer att utreda undantag för kameraövervakning i samband med lodjurs- och järvförvaltningen. Dessutom ges redan tillstånd för sådan verksamhet. Åtelkameror ger jägare goda möjligheter att studera djurs bete- enden. Vildsvin av olika åldrar och kön utvecklar ofta vanor där de besöker åtlar . Genom att använda åtelkamera som lagrar bilder kan jägaren lära sig när det är störst sannolikhet att individer lämpliga att jaga dyker upp vid åtelplatser. På så sätt kan jägaren lättare planera för en effektiv jakt på vildsvin. Åtelkameror har också, på begränsade områden, använts i forsk- ningssammanhang för att studera populationsförändringar hos klöv- vilt, räv och skogsfågel. Genom kalibrering gentemot andra meto- der antas kameror även kunna användas för absoluta populationsskattningar av arterna ovan. Förutsättningarna är att det placeras ut tillräckligt många kameror, vilket i sin tur kan vara be- roende av hur tillståndsplikten är utformad. Antalet varierar beroende av biotop och djurslag. För att bestämma populationerna på ett om- råde med ytan 10 000 har en kamera per 100 ha angetts som en lämplig täthet för (personlig kom- munikation). De kameror som utöver att de kan ta och lagra bilder även kan skicka meddelande till jägaren då bilden tas, medför ökade använd- ningsområden. De kan t.ex. användas för att meddela jägare när vilt gått i deras fällor. Vildsvinsfällor måste enligt typgodkännande innehålla någon form av elektronisk larmanordning som meddelar ägaren då fällan slagit igen. Detta för att minska stress hos fångade individer (Förteckning över godkända fångstredskap 2014). Åtelkamera kan fungera som denna sorts larmanordning. Som kommer att framgå av avsnitt 4.1.4 är det möjligt för en fysisk person att sätta upp en övervakningskamera inne i en fälla utan till- stånd förutsatt att bildområdet kan begränsas till insidan av fällan. Sker det däremot av en juridisk person eller en av fysisk person med syfte att sprida bilder krävs dock att kameraövervakningslagens vill- kor är uppfyllda. Viltskadecenter har också analyserat möjligheten att avliva pro- blembjörnar i renbetesland. Genom att placera doftåtel och kamera i område där problembjörn befinner sig skulle denna kunna identi- fieras. Då kamerameddelandet mottagits finns färska spår i närheten vilka skulle kunna användas av jägare för att, med hjälp av hund, spåra och avliva en sådan björn (personlig kommuni- kation). 3.4.3Förväntade fördelar med en förenklad administration rörande åtelkameror Nuvarande lagstiftning och administration för tillståndsgivning be- skrivs i avsnitt 4.1 och en undersökning av dagens situation vad gäller tillståndsgivning hos länsstyrelserna redovisas i avsnitt 3.5. Vad kan förenklad administration innebära utifrån dagens regel- verk? I detta delbetänkande undersöker vi möjligheterna att göra undantag från kameraövervakningslagen. Frågan är om kameror under vissa förutsättningar skulle kunna placeras i naturen utan tillstånd. I stället skulle tillståndsförfarandet ersättas med anmälan. Andra former av förenklingar skulle kunna vara förkortad hand- läggningstid, möjlighet för samverkansorganisationer att söka tillstånd för flera kameror på större områden. Dessa typer av förenklingar ligger dock utanför utredningens uppdrag. Från har framförts att det borde kunna räcka med att utplacerad kamera är märkt med ägarens namn och kon- taktuppgifter istället för anmälan för att på så sätt underlätta såväl för och deras arbete som för jägare som önskar sätta upp kamera. Det vanligaste förekommande argumentet för att förenkla admi- nistrationen av åtelkameror är att jakten, främst på vildsvin, skulle förenklas. är åteljakt den viktigaste formen av jakt på vildsvin (se avsnitt 3.3.2). Det är rimligt att användning av åtelkamera effektiviserar jakten genom att minska antal vakttimmar jämfört med jakt utan åtelkamera. Som framgått av avsnitt 3.3.2 finns inga studier av hur som i medeltal krävs för att fälla ett vildsvin vid åteljakt i . En studie från visar dock att det krävs runt för att fälla ett vildsvin där. Även om den siffran inte är direkt översätt- bar till svenska förhållanden kan man utgå från att åteljakt även här kräver flera timmars väntan. En effektivisering av åteljakt genom minskad vaktid innebär dock inte automatiskt att det skjuts fler vildsvin. En ökad avskjutning som en följd av effektiviserad jakt skulle kräva att den jakttid som sparats genom användande av åtelkamera också fortsatt används till jakt. En ökad avskjutning skulle kunna ske om att jägaren jagar fler dagar p.g.a. att tiden för respektive jakttillfälle minskat, eller att jägaren kan och vill jaga på flera parallella åtlar genom den effekti- visering som uppnåtts. Det finns därmed ingen möjlighet att uppskatta en even- tuellt ökad jakt, och därmed ökat uttag av vildsvin, som en effekt av förenklad administration av åtelkameror. Dock bedömer utredningen att åtelkamera som hjälpmedel underlättar åteljakt på vildsvin. Från framhålls värdet av åtelkameror för att kvalitetssäkra allmänhetens tips. Arbetet kräver att det ska vara möjligt att med kort varsel sätta ut kameror i närheten av de platser där mårdhund uppges ha observerats. råder oklarhet om dessa kameror behöver tillstånd då de placeras på ett sätt som i princip omöjliggör att allmänheten ovetandes kan hamna på bild eftersom de sätts väldigt nära marken, byggs in med ris och förses med en skylt. Efter diskussioner med tjänstemän används kamerorna i projektets regi utan tillstånd. Från Mårdhunds- projektets företrädare har uppgetts att det medför en osäkerhet kring dessa kameror. Optimalt för projektet vore en dispens över hela lan- det (gällande för projektet, ej allmänheten) för att sätta ut kameror vid behov, och då även placerade på andra sätt som mer effektivt kan avgöra ett djurs arttillhörighet, t.ex. högt uppsatt i ett träd riktad neråt. Att det gäller för hela landet är viktigt då projektet även hanterar tvättbjörnsförekomst i på uppdrag av Naturvårds- verket (personlig kommunikation). En förenklad administration för åtelkameror med syfte att för- valta vilt mer generellt, t.ex. vildsvin, skulle förmodligen leda till att fler privatpersoner rapporterade sina observationer av mårdhund och andra främmande arter (t.ex. tvättbjörn). Därmed skulle möjlig- heten att motverka de främmande arternas negativa inverkan på miljön öka(P-A personlig kommunikation). Vad gäller åtelkameror för allmän inventering av vilt råder ingen tvekan om att de utgör ett tids- och kostnadseffektivt alternativ till andra tillgängliga metoder. För att kameror ska kunna användas syste- matiskt i inventeringsarbetet krävs dock en genomtänkt strategi vid utplacering samt goda kunskaper i statistik för analys av data. Det innebär att data från kameror bör samlas in från större geografiska områden för analys. Detta kräver i sin tur utvecklade administrativa rutiner, något som saknas i . En förenklad administration med fler privata kameror innebär inte per automatik förbättrad kunskap om viltstammarnas storlek. Detta eftersom det är först då resultaten samlas in, sammanställs, analyseras och kvalitetssäkras som bilderna verkligen kan bidra till populationsskattningar. Att därefter bedöma eventuella positiva effekter av bättre kunskap om viltpopulationernas storlek för viltförvaltningens framgång är än mer osäkert. Det är tänkbart att objektiva och gemensamma data insamlade av allmänheten kan leda till ökad känsla av deltagande och tillit. Såväl deltagande som tillit är viktiga byggstenar för en lyckad adaptiv förvaltning (och 2010) Eventuellt skulle privatpersoners åtelkameror därmed kunna bidra till bättre förvaltning av vilt. 3.5Kameraövervakning av vilt, hur vanligt är det? Syftet med detta kapitel är att uppskatta omfattningen av länssty- relsernas tillståndsgivning för kameraövervakning av vilt. Därutöver försöker vi beskriva hur vanligt det är med kameraövervakning av vilt utan tillstånd, dvs. 3.5.1Viltövervakning med kamera, hur ser situationen ut vid länsstyrelserna? är den myndighet som får ansökningar och fattar be- slut om kameraövervakning. Enligt gällande lagstiftning krävs det alltid tillstånd för att sätta upp en övervakningskamera för vilt. Undantag gäller endast för övervakning av vilt på platser som all- mänheten inte har tillträde till, exempelvis en åker med gröda, som kan skadas eller en avgränsad tomtnära ett hus (avsnitt 4.1). För att få en bild av mängden och typen av ansökningar, har utredningen genomfört en enkätundersökning (se Bilaga 5). Undersökningen inne- fattar perioden –2013 och avser vem som ansökt, för vilket vilt och av vilket skäl ansökan gjorts, samt hur många ansökningar som beviljats. Bild 13 Antalet ansökningar för kameraövervakningstillstånd av vilt från myndigheter och forskning samt privat personer . Ansökningar från myndigheter och forskning Av 21 länsstyrelser har 20 besvarat enkäten. Undersökningen visar att det kommit in totalt 87 ansökningar. Enligt utredningens bedömning är därmed antalet ansökningar om övervakning av vilt få, innebörden är att det i hela landet i snitt endast kommer in knappt nio ansökningar . Det ska noteras att tillstånden som huvudregel löper tillsvidare, vilket betyder att övervakningen skulle kunna pågå utifrån ett tillstånd. Antalet ansökningar har också ökat fortlöpande . De som söker tillstånd är myndigheter, forskningsinstitutioner och privatpersoner (bild 13). nåddes toppnoteringen med 27 ansökningar från myndigheter och forskningsinstitutioner och fyra från privatpersoner. De som söker tillstånd för övervakning av vilt är främst myndig- heter och forskningsinstitutioner. Av det totala antalet tillstånd som söktes kom 79 av 87 från myndigheter och det endast kommit in åtta ansök- ningar från privatpersoner om övervakning av vilt. Om man ser till myndigheter och forskning så avser dessa ansök- ningar (79 stycken) främst inventeringsändamål och oftast är det rovdjur som är i fokus (Bild 14). Under övrigt vilt och annat syfte finns t.ex. undersökningar för att mäta i vilken grad uttrar använder vägtunnlar. Ansökningar från privatpersoner (åtta stycken) avser främst möjlighet till effektiv jakt och då på vildsvin (Bild 15). Ärendehanteringstiden för viltkameror varierar mellan år och mel- lan länsstyrelser. I medeltal rapporteras hanteringstiden vara 94 dag- ar. Den längsta rapporterade handläggningstiden var medan den kortaste var . Vad gäller utfallet för ansökningar är frekvensen som bifölls för myndigheter och forskningsändamål, medan av ansök- ningar från privatpersoner bifölls . Det skulle i sin tur betyda att det endast skulle finnas högst fyra tillstånd bland privatpersoner för övervakning av vilt i . De ansökningar som behandlats av kan ibland avse flera kameror. Det innebär att antalet bifallna tillstånd inte motsvarar antalet kameror som används. Men med ett antagande om att tillstånden i medeltal avser högst tio kameror ger detta en summa av högst 700 kameror vilka har tillstånd. Bild 14 Bilderna visar fördelningen av 79 st. ansökningar (2003-2013) gjorda av myndigheter och forskning avseende: a) vilttyp och b) syfte med övervakning. a) Vildsvin Övrigt klövvilt Mårdhund vilt Bild 15 Bilderna visar fördelningen av 8 stycken ansökningar (2003- 2013) gjorda av privatpersoner avseende: a) vilttyp och b) syfte med övervakning. a) VildsvinÖvrigt klövvilt Mårdhund vilt 3.5.2Viltövervakning med kamera, hur ser situationen ut i naturen? Det råder en allmän uppfattning bland utredningens experter att antalet kameror som är utplacerade i skogen är avsevärt fler än de som används efter tillstånd. Att försöka skatta antalet med någon form av precision är omöjligt. Vid samtal med en av de ledande åter- försäljarna anger denna att de säljer ca 2000 kameror och att totala antalet kameror förmodligen kan räknas i flera tiotusental och att intervallet ligger mellan 20 000 0ch 50 000 stycken(personlig kommunikation ). Från och har uppgetts att denna uppskattning är rimlig. Det har framhållits att många människor inte känner till att det krävs tillstånd för att sätta upp en övervakningskamera. Vid besök på olika jakthemsidor är förekomsten av åtelbilder vilka anges komma från stor. Från meddelas att många privatpersoner skickar bilder för att fråga om det är mård- hund som syns på deras bilder. Enligt LRF används också kameror för att underlätta åteljakt. Sammantaget anser vi att an- vändningen av åtelkameror är utbredd bland allmänheten trots att endast åtta ansökningar gjorts –2013 och av vilka fyra har beviljats. I avsnitt 3.6.1 och 3.6.2 beskriver vi olika skäl för utfodring samt vilka de vanligaste tillvägagångsätten är. Därefter redogör vi i av- snitt 3.6.3 för rapporterade effekter av utfodring på viltet och dess omgivande miljö. Parallellt med vårt arbete har vi också låtit SLU genomföra en litteraturstudie över utfodringens effekter på vilt och miljö (bilaga 7). SLU har också genomfört en brevundersökning där de försökt att kvantifiera graden av, och jägarnas attityder till ut- fodring (bilaga 6) Resultat från denna undersökning presenteras sammanfattat i avsnitt 3.6.4. 3.6.1Varför utfodras vilt? Att utplacera foder avsett för vilt är en vanligt förekommande akti- vitet. Skälen för detta kan variera men i grunden finns tre orsaker: att stödja en eller flera arter för att behålla eller öka antalet indi- vider inom ett givet område samt ibland minska viltets lidande under ogynnsamma förhållanden att avleda vilt från vissa marker med syfte att minska viltskador för i första hand de areella näringarna samt att minska antalet vilt- trafikolyckor att locka och koncentrera vilt till en viss plats för att de lättare ska kunna jagas eller beskådas där eller i dess närhet (så kallad åtling) Härefter kommer vi att benämna skälen för att utplacera foder som stödjande utfodring, avledande utfodring och åtling av vilt enligt ordningen ovan. Skälen för att utplacera foder kan vara ett eller en kombination av flera av dessa skäl. Dock framhålls i de flesta rekom- mendationer och råd kring utfodring att man inte bör kombinera avledande utfodring och åtling. Anledningen är att jakt har en av- skräckande effekt och därmed motverkar syftet med avledande ut- fodring. (Riktlinjer för utfodring av vilt 2009, i samverkan 2009). Då SLU frågat personer som utfodrar vilt av vilken anledning de gör det så framkommer i fallande prioritetsordning följande skäl: Öka överlevnad (), minska lidande (), minska skador (), öka reproduktion () och förenkla jakt () (personlig kommunikation). Det finns ett antal olika typer av utfodring vilka regelbun- det används och ofta med inriktning på ett eller några viltslag men som även kan ha effekter på andra. Nedan redogör vi för de vanligaste typerna av viltutfodring som sker och vilka arter som är i fokus för de olika typerna. Bild 16 Övre bilden visar en utfodringsplats med upplag av ensilage och betor medan den nedre bilden en utfodringsplats med foderspridare. Utfodring på särskilt iordningställd plats I många fall sker en aktiv utplacering av foder på särskilt iordning- ställda platser. Det rör sig då om olika lösningar att tillhandahålla foder på olika sätt. Exempel på sådan utfodring är foderhäckar och ensilagebalar för hjortdjur, frukt- och rotsaksupplag samt foder- automater för vildsvin (bild 16). Även foderautomater för fälthöns och utläggning av slaktavfall för t.ex. kråkfågel, räv, björn, örn och fjällräv förekommer. Även om utfodring ofta sker med inriktning på en eller flera arter kan arter som inte är i fokus för utfodringen dra nytta av fodret. Olika utfodringsmetoder och fodertyper är också mer eller mindre selektiva i förhållande till olika viltarter. Foderhäckar och ensilage riktar sig främst till hjortdjur medan utkörning av rotfrukter, frukt och grönsaker gynnar de flesta klövvilt och där potatis i synnerhet uppskattas av vildsvin (Stödutfodring av vilt 2013). Spridning av spannmål, foderärter och majs riktar sig också till klövvilt och sker såväl för hand som genom foderautomater.