sou · H2B319 · 2014-04-10 00:00:00 — Informationsskyldigheten enligt artikel 59.1 och 59.6 omfattar även advokatyrket. bör därför ansvara för att förse Universitets- och högskolerådet med information om eventuella förändringar avseende detta yrke, dels för vidarebefordran till kommissionen, dels för att rådet ska kunna sammanställa en fullständig rapport. När det gäller utbildningar med särskilt upplägg bedömer utredningen att några sådana inte förekommer i , se mer om detta i avsnitt 9.4. Av artikel 59.6 framgår att kommissionen kommer att skicka ut de nationella rapporterna till övriga medlemsstater. Dessa har på sig att inkomma med synpunkter. Enligt utredningens uppfattning bör det ankomma på Universitets- och högskolerådet att bereda dessa rapporter med de behöriga myndigheterna, , yrkesorganisationer och andra berörda samt att underställa utkast till svenska synpunkter för sedvanlig gemensam beredning inom , innan synpunkterna överlämnas till kommissionen. En komplett förteckning över befintliga reglerade yrken, inklusive information om vilken verksamhet som varje yrke omfattar, bör delges kommissionen senast i samband med genomförandet av direktivet. Information om yrken som avreglerats eller krav som mildras ska också tillställas kommissionen i samband med genom- förandet. På så sätt kan de brister som finns i databasen rättas till och Rapporteringsskyldigheter och åtgärder för ökad kunskap om direktivet information om de tillkommande yrken som utredningen identifierat tillföras. Universitets- och högskolerådet ansvarar sedan för att informera kommissionen om eventuella framtida förändringar, se avsnitt 11.6. 11.6Motiveringsskyldighet - nuvarande och tillkommande krav Utredningens förslag: Om det meddelas föreskrifter som innebär att nya eller högre krav på yrkeskvalifikationer ställs för tillträde till ett yrke, ska den behöriga myndigheten, i samband med att Universitets- och högskolerådet underrättas om förändringen, vara skyldig att ange på vilket sätt de nya kraven överensstämmer med inremarknadstestet. Information om en sådan förändring ska lämnas till Universitets- och högskolerådet efter det att förändringen införts. Rådet ska efter det att förändringen införts vidarebefordra informationen till kommissionen. Utredningens bedömning: I samband med genomförandet av direktivet ska kommissionen tillställas en sammanställning över de krav avseende reglerade yrken som avser att behålla, en förteckning över vilka yrken där det krävs förhandstillstånd enligt artikel 7.4 samt en motivering till varje reglering. Skälen för utredningens förslag och bedömning Artikel 59 innehåller detaljerade bestämmelser om den utvärderings- process som ska genomföras på EU-nivå i syfte att säkerställa att yrken regleras av en berättigad anledning och på ett proportionerligt sätt.12 I artikel 59.3 återfinns en redogörelse för det s.k. inremarknads- testet. Enligt artikel 59.5 i direktivet ska medlemsstaterna informera kommissionen om vilka regleringar man avser att behålla samt ange skälen till varför man anser att kraven 12 För mer information om utvärderingsprocessen se kommissionens meddelande om utvärdering av nationella bestämmelser för utövande av vissa yrken, KOM (2013) 676 slutlig. Rapporteringsskyldigheter och åtgärder för ökad kunskap om direktivet överensstämmer med inremarknadstestet i artikel 59.3. Efter denna tidpunkt ska medlemsstaterna informera kommissionen efter det att ytterligare krav införts samt motivera varför dessa får anses överensstämma med artikel 59.3. I artikel 59.2 anges att medlemsstaterna dessutom ska lämna över en förteckning över yrken för vilka en förhandskontroll av kvalifikationer är nödvändig enligt artikel 7.4. För varje yrke som tas upp i en sådan förteckning ska medlemsstaterna lämna en särskild motivering till kommissionen. Informations- och motiveringsskyldigheten avseende nationella yrkes- regleringar införs genom det moderniserade yrkeskvalifikations- direktivet. Liknande informationsskyldigheter när det gäller nationell rättsutveckling återfinns i sådana rättsakter som syftar till att säker- ställa fri rörlighet för varor13 och tjänster.14 Myndigheter, inklusive departement, som har för avsikt att utarbeta nya nationella föreskrifter som kan inverka på varor eller tjänsters fria rörlighet är skyldiga att informera , som i sin tur anmäler informationen till kommissionen.15 bistår med synpunkter och råd innan föreskrifterna beslutats. Till skillnad från motsvarande informationsskyldigheter avseende sådana nationella krav som träffar fri rörlighet för varor eller tjänster behöver medlemsländerna inte informera om tillkommande yrkes- regler innan regelförändringarna beslutats.16 Däremot krävs en redogörelse för i vad mån regelförändringarna lever upp till det s.k. 13 Direktiv /34/EG om ett informationsförfarande för tekniska föreskrifter och standarder. 14Artikel 15.7 och 39 i tjänstedirektivet. 15Se förordningen om tekniska regler och förordningen om tjänster på den inre marknaden, verkställighetsföreskrifter KFS 2008:1 samt Statsrådsberedningens cirkulär 8, Riktlinjer om informationsförfaranden vid framtagande av nya regler inom varu- och tjänsteområdet – direktiven /34/EG och 2006/123/EG. 16Tillkommande krav och skäl för att införa dem ska överlämnas till kommissionen efter att de införts. Rapporteringsskyldigheter och åtgärder för ökad kunskap om direktivet Det betyder att den instans som inför kravet även måste informera om bakgrunden till det ändrade regelverket och skälen för att förändringarna får anses uppfylla det s.k. inremarknads- testet. I praktiken ställer detta stora krav på att åtgärderna analyserats nogsamt redan på förslagsstadiet och beretts med samtliga berörda aktörer i enlighet med gällande rutiner för t.ex. gemensam beredning av EU-frågor inom . I artikel 59.3 redogörs för det s.k. inremarknadstestet. Medlems- länderna ska undersöka i vad mån de yrkesregleringar som redan finns, eller som landet överväger att införa, uppfyller de villkor som utgör en förutsättning för alla nationella regleringar som riskerar att leda till hinder på den europeiska inre marknaden. Bestämmelsen innebär att de nationella reglerna -inte får diskriminera i förhållande till medborgarskap eller bosätt- ningsort,17 -måste vara berättigade av ett allmänintresse, och -måste vara lämpliga för att uppnå målsättningen och får inte vara onödigt långtgående. Utredningen kan konstatera att detta är förutsättningar som framgår av fördraget18 och av omfångsrika rättspraxis19 och därför gäller oavsett om de återgivits i direktivet eller inte. är det uppenbart att lagstiftaren har önskat tydliggöra utgångspunkterna för medlemsstaternas utvärdering av existerande och framtida regleringar genom att uttryckligen lyfta in principerna i direktivet. Det understryker behovet av omsorgsfull diskussion mellan berörda, såväl inom som utom och föreskrivande myndigheter, när det gäller motiven för att ett yrke reglerats eller avses regleras samt valet av lämplig regleringsteknik för att uppnå eftersträvad målsättning och en väl avvägd reglering. Kommissionen har alltid möjlighet att inleda ett överträdelseförfarande mot en medlemsstat som inte i vederbörlig ordning kunnat redogöra för nationella regleringar som skapar hinder för den fria rörligheten på den inre marknaden.20 Det är 17Jfr artikel 61 FEUF. 18Se bl.a. artikel 18, 45, 49, 52, 56 och 62 FEUF. 19Se bl.a. mål C-55/94, , C-262/02 kommissionen mot , samt C-475/11 , som f.ö. rör tillämpningen av det ursprungliga yrkeskvalifikationsdirektivet. 20Jfr t.ex. Europaläkarfallet, se Regeringens skrivelse 2011/12:105, Berättelse om verksamheten i Europeiska unionen , s. 311 ff. samt avsnitt 2.1.1. Rapporteringsskyldigheter och åtgärder för ökad kunskap om direktivet slutligen som avgör i vad mån det behövs ekonomiska sanktioner mot en felande medlemsstat. Tillkommande krav avseende redan reglerade yrken samt reglering av tidigare oreglerade yrken kan införas både i lag som beslutas av , i förordning som beslutas av regeringen med stöd av ett bemyndigande i lag och i myndighetsföreskrifter som beslutas med stöd av ett bemyndigande som kan härledas från . Utredningen kan dock konstatera att vissa yrkesregleringar som har införts på myndighetsföreskriftsnivå endast har stöd i allmänt hållna bemyndiganden, som inte gör det helt enkelt att förutse sådana ingrepp i enskildas förhållanden som en yrkesreglering faktiskt utgör. Detta förekommer exempelvis inom ramen för skyddet av arbets- tagare, där reglerat ett flertal yrken på basis av ett allmänt bemyndigande att säkerställa skyddet för arbetstagare. Direktivets allmänna syfte och ändamål är att underlätta den fria rörligheten inom unionen. Som framgår av kommittédirektiven anser regeringen att reglering av yrken kan leda till hinder för yrkesutövares marknadstillträde och regeringen har därför under förhandlingen av det moderniserade yrkeskvalifikationsdirektivet varit positiv till åtgärder som kan bidra till att minska antalet reglerade yrken i . Mot denna bakgrund torde ett ökat antal yrkesregleringar i vara mindre önskvärt. Utredningen kan konstatera att oavsett på vilken normnivå en yrkesreglering sker, måste den överensstämma med . Detta följer av principen om företräde framför nationell rätt. Yrkesreglering som innebär att den fria rörligheten inom unionen begränsas får således inte ske om det inte är motiverat med hänsyn till allmänintresset.21 Regleringen ska vidare vara proportionerlig och får således inte inskränka den fria rörligheten mer än vad som än nödvändigt för att uppnå det eftersträvade syftet. Det är mot denna bakgrund utredningens uppfattning att den instans som föreslår ett nytt krav på yrkeskvalifikationer måste ansvara för att motivera att, och på vilket sätt, kravet uppfyller inremarknadstestet. Utredningen har övervägt olika alternativ när det gäller ansvaret för anmälningsskyldigheten. Ett alternativ vore att låta Kommers- kollegium ansvara för informationsproceduren. Som ansvarig för de anmälningsprocedurer som har införts avseende tjänster och varor har kollegiet redan upparbetade rutiner för att administrera anmälningar 21 Artikel 45 och 52 FEUF. Rapporteringsskyldigheter och åtgärder för ökad kunskap om direktivet liknande dem som ska ske enligt yrkeskvalifikationsdirektivet. Genom att flera horisontella inremarknadsfunktioner redan faller under kollegiets ansvar har kollegiet dessutom byggt upp en stor kompetens när det gäller att tillämpa och tolka det regelverk som styr den fria rörligheten på den inre marknaden. Kollegiet skulle därför, åtminstone initialt, ha mycket goda förutsättningar att kunna ge andra myndigheter EU-rättsligt stöd när nya regleringar övervägs och ska motiveras enligt inremarknadstestet. Det finns dock fördelar med att samla så många av direktivets administrativa funktioner som möjligt till en myndighet, i syfte att skapa goda förutsättningar att känna ansvar för och överblicka hela regelverket. Utredningen föreslår därför att informationsskyldig- heten även i detta avseende fullgörs av Universitets- och högskole- rådet. Det torde inte komma att handla om en större mängd anmälningar och för det fall andra myndigheter eller Universitets- och högskolerådet ser behov av att närmare resonera kring inremarknadstestet kan de alltid utnyttja Kommerskollegiets EU- helpdesk, som inrättats i syfte att underlätta för andra myndigheter vid tillämpningen av reglerna som styr den inre marknaden. För att Universitets- och högskolerådet ska kunna fullgöra denna uppgift krävs det att behöriga myndigheter som lägger till krav för redan existerande reglerade yrken eller som reglerar tidigare oreglerade yrken åläggs att motivera de nya kraven samt att informera rådet. Det är vidare utredningens uppfattning att de behöriga myndigheterna även bör ansvara för att förse Universitets- och högskolerådet med information om åtgärder som införs genom lag eller förordning. De behöriga myndigheterna är sannolikt väl informerade om sådana förändringar som planeras inom , eftersom myndig- heterna i de flesta fall är involverade i det arbete som ligger till grund för sådana förslag. Som nämnts ovan bör ingen ny reglering införas utan att föregås av en noggrann EU-rättslig utvärdering, inklusive en uttrycklig och närmare redogörelse för i vilken utsträckning förut- sättningarna för att reglera yrkesverksamheten uppfyller inre- marknadstestet. De behöriga myndigheterna torde därför kunna förse Universitets- och högskolerådet med en sådan motivering som krävs för att anmäla yrkesregleringen till kommissionen, även avseende sådana åtgärder som beslutas genom lag eller förordning. Myndig- heternas skyldighet att informera Universitets- och högskolerådet ska framgå av förordningen. Enligt direktivet ska de förändringar som införs anmälas till kommissionen senast efter det att de införts. Rapporteringsskyldigheter och åtgärder för ökad kunskap om direktivet utredningen bör Universitets- och högskolerådet ges möjlighet att lämna synpunkter på den motivering som ska medfölja anmälan och det finns därför anledning att ålägga de behöriga myndig- heterna att informera rådet senast efter det att en förändring införts. Universitets- och högskolerådet har då ytterligare till förfogande för att utforma anmälan och tillsammans med den behöriga myndigheten inhämta synpunkter från exempelvis . En sammanställning över de krav avser att behålla samt en motivering till varje reglering bör tas fram och delges kommissionen i samband med genomförandet av direktivet. Detsamma gäller förteck- ningen över yrken för vilka en förhandskontroll av kvalifikationer är nödvändig enligt artikel 7.4. 11.7Rapportering – statistik och problembeskrivning Utredningens förslag: Universitets- och högskolerådet ska enligt den nya förordningen ansvara för att rapportera in sådana uppgifter som hänför sig till tillämpningen av regelverket, inklusive statistik, till kommissionen. Samtliga behöriga myndig- heter ska på begäran förse rådet med de uppgifter som ska rapporteras enligt artikel 60 i direktivet. Utredningens bedömning: Vissa behöriga myndigheter kan komma att behöva anpassa sina IT-system så att de uppgifter som ska rapporteras in blir sökbara. bör ansvara för att förse Universitets- och högskolerådet med de uppgifter som behövs avseende advokat- yrket. Skälen för utredningens förslag och bedömning Enligt artikel 60 i direktivet ska medlemsstaterna lämna en rapport till kommissionen över tillämpningen av det moderniserade yrkeskvalifikationsdirektivet. Utöver allmänna kommentarer ska rapporten innehålla en statistisk översikt över de beslut som fattats samt en beskrivning av de viktigaste problemen som uppstått vid Rapporteringsskyldigheter och åtgärder för ökad kunskap om direktivet tillämpningen av regelverket. Rapporten ska innehålla utförlig information om antalet och typer av beslut som fattats i enlighet med direktivet, inklusive de typer av beslut om partiellt tillträde som fattats av de behöriga myndigheterna. Skyldigheten att skicka en rapport förelåg även enligt det ursprungliga direktivet, men i det moderniserade direktivet utvidgas och preciseras omfattningen. Som framgår av avsnitt 8.1 om nationell samordnare har ansvaret för rapporteringen inte formaliserats, men den har i praktiken utförts av Universitets- och högskolerådet, samt av med avseende på de yrken som ansvarar för. Kommissionen kan initiera en överträdelseprocess mot medlems- länder som inte iakttar skyldigheter att rapportera i enlighet med vad som krävs i ett EU-direktiv. Enligt vad utredningen förstått finns det brister i hur rapporteringsskyldigheten har fullgjorts. Exempelvis förefaller det vara så att vissa av de uppgifter som skickats in av inte har kunnat föras in i kommissionens databas. Databasen ger således sken av att inte godkänt en enda läkare eller sjuksköterska sedan det ursprungliga direktivet trädde i kraft. Enligt utredningen talar detta för att ansvaret för att förse kommissionen med information om tillämpningen bör formaliseras i förordning. Det faller sig naturligt att denna uppgift hanteras av den nationella samordnaren, som enligt artikel 56.4 ska inhämta alla uppgifter av betydelse för tillämpning av direktivet. Utredningen föreslår att Universitets- och högskolerådet ska vara nationell sam- ordnare för direktivet, samt rådgivningscentrum med ansvar att bistå enskilda och underlätta tillämpningen av regelverket. Genom att samordna så många funktioner som möjligt och därigenom fokusera kunskapen om regelverket till en myndighet torde även Universitets- och högskolerådets uppgift som rådgivningscentrum underlättas. Universitets- och högskolerådet bör således ansvara för den rapportering som ska ske enligt artikel 60. Rapporteringsskyldigheter och åtgärder för ökad kunskap om direktivet För att Universitets- och högskolerådet ska kunna fullgöra denna uppgift krävs det att behöriga myndigheter förser rådet med de uppgifter som ska ingå i rapporten. De behöriga myndigheterna ska därför i förordningen åläggas att förse Universitets- och högskolerådet med efterfrågad statistik.22 Det kan i detta samman- hang noteras att införandet av denna uttryckliga skyldighet förut- sätter att de behöriga myndigheterna ser över tillgängliga IT- och ärendehanteringssystem så att det går att särskilja de efterfrågade ärendena och överföra dem i ett användarvänligt format. Rapporteringsskyldigheten enligt artikel 60 gäller även advokat- yrket. bör därför förse Universitets- och högskolerådet med de uppgifter som behövs avseende detta yrke. 11.8Inrättande av ett råd för reglerade yrken Utredningens förslag: Ett råd för reglerade yrken ska inrättas i syfte att öka kunskapen och utbyta information om regelverket för yrkeskvalifikationer. Rådet för reglerade yrken ska vara placerat vid Universitets- och högskolerådet, som ska ansvara för ordförandeskap och sekretariat. Den nya förordningen om erkännande av yrkeskvalifikationer ska innehålla bestämmelser om rådets syfte, sammansättning och arbetsformer. Skälen för utredningens förslag De nationella samordnarna ska enligt artikel 56.4 främja en enhetlig tillämpning av direktivet. Däremot finns inget krav på särskilda samarbetsformer, såsom t.ex. inrättandet av ett råd för reglerade yrken. Utredningen ska dock enligt kommittédirektiven lämna förslag på åtgärder som ökar kunskapen om yrkeskvalifikations- direktivet, i synnerhet hos de behöriga myndigheterna. 22 Det kan i detta sammanhang vara värt att notera att det är beslut om erkännande av yrkeskvalifikationer, alternativt beslut om kompensationsåtgärder, partiellt erkännande eller avslag med hänsyn till erkännandet av yrkeskvalifikationerna som avses, inte antalet de facto utfärdade legitimationer. Rapporteringsskyldigheter och åtgärder för ökad kunskap om direktivet Myndigheter ska enligt 6 § förvaltningslagen samverka med varandra inom ramen för den egna verksamheten. Något närmare kunskaps- och erfarenhetsutbyte mellan behöriga myndigheter som tillämpar yrkeskvalifikationsdirektivet har inte formaliserats. Som bakgrund till utredningens förslag finns det dock anledning att kort redogöra för hur man har valt att möta ett liknande behov av utbyte mellan myndigheter som utövar marknadskontroll av varor. I har ett stort antal myndigheter ansvar för att säkerställa att endast sådana produkter som uppfyller lagstiftningens krav saluförs. Detta sker genom marknadskontroll, dvs. myndigheterna utövar tillsyn över att de produkter som finns på den nationella marknaden överens- stämmer med gällande produktkrav, såväl avseende produktegenskaper som att de är märkta och kontrollerade på föreskrivet sätt. Produkt- kraven, som kan härstamma från harmoniserade regler på EU-nivå eller vara rent nationella, finns i sektorslagstiftning. Det finns även två horisontella EU-förordningar om ömsesidigt erkännande av nationella krav som ställs på varor23 och om effektiv marknadskontroll.24 Vid sidan av det nationella regelverk som syftar till att säkerställa att vissa varor uppfyller vissa bestämda krav, ska myndigheterna alltså även tillämpa den EU-förordning som syftar till att säkerställa att medlemsländerna tillämpar principen om ömsesidigt erkännande av varandras nationella regelverk. Marknadskontrollerande myndigheter har därigenom det gemensamt att de, oavsett vilken produktkategori de arbetar med, ska tillämpa principerna i ett gemensamt regelverk. Det finns sålunda ett mervärde i att utbyta information sinsemellan. Nationell samordning av marknadskontroll sker framför allt inom ramen för , som består av representanter från 17 myndigheter.25 har inrättats för att erbjuda ett forum för de statliga marknadskontrollmyndigheterna samt och att utbyta erfarenheter och samordna tillämpningen av unionsrättsliga och nationella regelverk för produkter. Den samordnande myndigheten för marknadskontroll, 23Förordning 764/2008 om förfaranden för tillämpning av vissa nationella tekniska regler på produkter som lagligen saluförts i annan medlemsstat. 24Förordning 765/2008 om krav för ackreditering och marknadskontroll i samband med saluföring av produkter. 25Arbetsmiljöverket, , , , , , , , Myndigheten för radio och tv, Myndigheten för samhällsskydd och beredskap, , , , , Swedac, Transportstyrelsen och . Rapporteringsskyldigheter och åtgärder för ökad kunskap om direktivet Swedac, ansvarar för ordförandeskaps- och sekretariatsfunktionen i . Rådets uppgifter, funktion och samman- sättning regleras i förordning (2005:893) om marknadskontroll av varor.26 En effektiv marknadskontroll förutsätter ett nära samarbete med marknadskontrollmyndigheter i andra medlemsländer. ICSMS (Information and for Market Surveillance) är ett europeiskt informationsutbytessystem för marknadskontroll som ägs av kommissionen. Varje marknadskontrollerande myndighet administrerar själv den information som lämnas i ICSMS, men Swedac fungerar som administrerande myndighet och kontaktpunkt och ger råd och stöd till marknadskontrollmyndigheter om användningen av systemet. Därutöver har det inrättats ett varningssystem på unions- nivå för farliga varor, Rapex, där en samordnande myndighet (i , ) anmäler till kommissionen i vad mån marknadskontrollmyndigheterna27 beslutat om åtgärder enligt produktsäkerhetslagstiftningen. De marknadskontrollerande myndig- heterna är skyldiga att tillhandahålla den information som krävs för att ska kunna fullfölja uppgiften att ansvara för systemet. träffas 4–men har däremellan ett löpande samarbete, bl.a. inom ramen för skyldigheten att upprätta och genomföra årliga marknadskontrollplaner. Till vartannat möte inbjuds även näringslivs- och konsument- organisationer. För har en särskild hemsida upprättats.28 Yrkeskvalifikationsdirektivet omfattar ett stort antal yrkesverk- samheter och behöriga myndigheter. Direktivet omfattar såväl sektorsspecifika regler som förfaranderegler och andra generella bestämmelser som är desamma oavsett yrkesområde. 26Ny lag och förordning har föreslagits, men de delar som handlar om Marknads- kontrollrådet föreslås föras över till det nya regelverket i stort sett oförändrade, se prop. 2013/14:49. Ett förtydligande föreslås avseende vilka myndigheter som är marknads- kontrollerande myndigheter, och därmed behöriga att fatta ingripandebeslut mot enskilda, i syfte att skapa ökad rättsäkerhet. 27Som kan vara såväl statliga som kommunala myndigheter i den mån de vidtar åtgärder på grund av att en vara kan vara farlig för konsumenters hälsa eller säkerhet. 28http:/// Rapporteringsskyldigheter och åtgärder för ökad kunskap om direktivet bakgrund, samt med beaktande av behovet av att övergripande diskutera tillämpningsfrågor och utbyta bästa praxis inom ramen för den horisontella lagen och förordningen om erkännande av yrkes- kvalifikationer, finns det behov av ett gemensamt forum för de behöriga myndigheterna.