sou · H2B350 · 2014-06-24 00:00:00 — Där redovisades fosforresurserna och innehållet av oönskade ämnen i olika fosforkällor, en bedömning av potentialen för hållbar återföring av fosfor, författningsförslag och förslag till ett etappmål för hållbar återföring av fosfor. Förslaget till etappmål om hållbar återföring av fosfor lyder6: Kretsloppen av växtnäringsämnen ska vara resurseffektiva och så långt som möjligt fria från oönskade ämnen. Tillförsel och bortförsel av växtnäringsämnen bör balansera i skog och jordbruk. Avloppssystemen bör utvecklas så att en hållbar återföring av växtnäringsämnen underlättas. av fosforn i avlopp tas tillvara och återföras som växtnäring till utan att detta medför en exponering för föroreningar som riskerar att vara skadlig för människor eller miljö. av kvävet i avlopp tas tillvara och återföras som växtnäring till utan att detta medför en exponering för föroreningar som riskerar att vara skadlig för människor eller miljö. Stallgödsel tas tillvara på jordbruksmark så att tillförsel av växtnäringsämnen balanserar bortförsel. 6 (2013), Hållbar återföring av fosfor - redovisning av ett uppdrag från regeringen, Rapport 6580. av matavfallet från hushåll, storkök, butiker och restauranger sorteras ut och behandlas biologiskt så att växtnäring tas tillvara, där behandlas, så att även energi tas tillvara7. har 2012 redovisat ett regeringsuppdrag om styrmedel om ökad rening från kommunala reningsverk i vilket ett handelssystem med certifikat för att minska utsläppen av kväve från kommunala reningsverk föreslås8. Havs- och vattenmyndigheten har slut- redovisat ett regeringsuppdrag om styrmedel för enskilda avlopp9. Havs- och vattenmyndigheten föreslår att regeringen tillsätter en utredare som får i uppgift att gå igenom hela avloppsområdet. I uppdraget ska ingå att utreda förutsättningarna för införandet av ett skatte- eller avgiftssystem och för detta föreslå ett system för statusdeklaration och registrering av små avloppsanläggningar. Vidare föreslås att förutsättningarna för att införa ett system med personcertifiering vid installation av små avloppsanläggningar ska utredas, liksom kretsloppsfrågan med näringsåterföring och problematiken med spridning av läkemedelssubstanser i vatten- miljön. Havs- och vattenmyndigheten föreslår författnings- ändringar som bl.a. innehåller nya grundkrav på anläggningar, dess lokalisering, samt krav på åtgärder för miljö- och hälsoskydd inom tre olika skyddsnivåer. Myndigheten lämnar också förslag som ska leda till en effektivare prövning och tillsyn. I betänkandet Djurhållning och miljön – hantering av risker och möjligheter med stallgödsel (SOU 2013:5) föreslås bl.a. samordnad och riktad tillsyn av hästhållning för att motverka negativ miljö- påverkan, samt ökad vägledning om regelverk som rör hantering av gödsel, animaliska biprodukter och andra biologiska produkter som förekommer i jordbruket eller i djurhållande verksamheter och kan användas som växtnäring. 7Regeringen har 2012, efter förslag från Miljömålsberedningen, beslutat om ett sådant etappmål. Etappmålet återfinns i sin helhet i bilaga. 8Naturvårdsverket (2012), Styrmedel för ökad rening från kommunala reningsverk. För genomförandet av aktionsplanen för och samt miljökvalitetsnormer för kväve och fosfor, Rapport nr. 9Havs- och vattenmyndigheten (2013), Styrmedel för en hållbar åtgärdstakt av små avloppsanläggningar, Slutrapportering av regeringsuppdrag enskilda avlopp, Havs- och vattenmyndighetens rapportering . Landsbygdsprogrammet är viktigt för att minska utsläppen från lantbruket Hur landsbygdsprogrammet utformas har stor betydelse för möjligheterna att nå de miljökvalitetsmål som rör övergödning10. Landsbygdsprogrammet för perioden –2020 kommer att ha en budget på . Miljöeffekterna i av EU:s gemensamma jordbrukspolitik har utvärderats löpande11. Det svenska landsbygdsprogrammet har kritiserats av , bl.a. för att miljöstöden i hög grad kännetecknas av generella arealbaserade ersättningar som begränsar möjligheten att styra medlen dit de gör mest nytta för miljön12. Åtgärder som riktas mot näringsläckage bedöms emellertid ha varit effektiva13. Vi anser att de riktade miljöersättningarna för att minska utsläpp och läckage av övergödande ämnen inom landsbygds- programmet är viktiga för att uppnå en hållbar näringsbelastning. I detta betänkande lämnar vi förslag på ett etappmål om att ska beslut fattas inom EU som bidrar till att jordbruks- politiken reformeras i en riktning som främjar en långsiktigt hållbar användning av jordbruksmark (avsnitt 9.1). Där föreslås bl.a. att marknads- och direktstöden (pelare I) inom EU:s gemensamma jordbrukspolitik avvecklas successivt som miljö- och landsbygdsinsatserna (pelare II) stärks i syfte att förbättra möjlig- heterna för effektivare miljöåtgärder inom jordbruket. Förslaget kan stärka möjligheterna att genomföra åtgärder som kan bidra till att minska utsläppen av övergödande ämnen från jordbruket. 10I avsnitt 9.1 beskrivs EU:s gemensamma jordbrukspolitik och landsbygdsprogrammet mer utförligt. 11Se t.ex. (2008), Slututvärdering av Miljö- och landsbygdsprogrammet 2000–2006 – vad fick vi för pengarna?, Dnr SLU ua 12-3269/07; (2010), Redovisning av uppdrag om halvtidsutvärdering av Landsbygdsprogram för 2007–2013; och (2011), Miljöeffekter av EU:s jordbrukspolitik, Rapport 6461. 12Riksrevisionen (2013), Landsbygdsprogrammet – från jordbruksstöd till landsbygdsstöd? (2013), söker bidrag – en om effektivitet i det svenska landsbygdsprogrammet, Rapport till expertgruppen för studier i offentlig ekonomi 2013:6, . Åtgärdsprogrammen inom vatten- och havsförvaltningen är viktiga verktyg Åtgärdsprogrammen inom havs- och vattenförvaltningen14 är viktiga verktyg i arbetet med att minska utsläppen av kväve och fosfor. I detta betänkande lämnar vi förslag på ett etappmål om god status för vattenförekomster (avsnitt 22.2). Förslaget innebär strukturella förbättringar i systemet för miljökvalitetsnormer för vatten och kan bidra till ett ökat genomslag för åtgärdsprogrammen. Internationell samverkan bidrar till att nå miljökvalitetsmålen Övergödande ämnen sprids över nationsgränser Utsläpp av övergödande ämnen är gränsöverskridande. Det innebär att det behövs åtgärder internationellt, inom EU och nationellt för att det ska vara möjligt att uppnå en hållbar näringsbelastning. Arbetet inom EU, de regionala havskonventionerna Helcom, dvs. inom konventionen om skydd av miljö (SÖ 1996:22) och Ospar, dvs. konventionen för skydd av den miljön i Nordostatlanten (SÖ 1994:25) samt andra internationella forum är centrala i detta sammanhang. EU är en plattform för att åstadkomma effektiva åtgärder Insatser inom EU har betydelse för att minska utsläppen av övergödande ämnen. Ramdirektivet för vatten15 och havsmiljö- direktivet16 är viktiga i arbetet med att minska utsläppen. Centrala sektorsdirektiv är nitratdirektivet17, som syftar till att minska vatten- föroreningar som orsakas eller framkallas av nitrater som härrör från jordbruket och att förhindra ytterligare sådan förorening, samt 14Havsmiljöförordning (2010:1341) och förordning (2004:660) om förvaltning av kvaliteten på vattenmiljön. 15Europaparlamentets och rådets direktiv /60/EG av om upprättande av en ram för gemenskapens åtgärder på vattenpolitikens område. 16Europaparlamentets och rådets direktiv /56/EG av om upprättande av en ram för gemenskapens åtgärder på havsmiljöpolitikens område. 17Rådets direktiv /67/EEG av om skydd mot att vatten förorenas av nitrater från jordbruket. avloppsdirektivet18, som ska motverka skador på miljön, orsakade av utsläpp av avloppsvatten från tätbebyggelse och ifrån vissa industriella processer. påbörjade en översyn av EU:s luftvårdsarbete och har 2013 lämnat förslag till en ny luftvårds- politik19. Förslaget innehåller fyra delar: ett strategiskt program för luftpolicy , ett reviderat takdirektiv20 med nya bindande nationella utsläpps- tak , ett nytt direktiv för att minska luftföroreningarna från medel- stora förbränningsanläggningar, och ett förslag till ratificering av ändringarna i Göteborgsprotokollet21. EU:s luftvårdspolitik har betydelse för möjligheterna att minska luftföroreningar, däribland kväveutsläpp. Regeringen har 2012, efter förslag från Miljömålsberedningen, beslutat om ett etappmål om begränsade utsläpp av gräns- överskridande luftföroreningar i Europa22. Etappmålet innebär att EU ska ha beslutat om ytterligare begränsningar av nationella utsläpp av luftföroreningar genom en revision av det så kallade takdirektivet och att ändringen av Göteborgsprotokollet under konventionen om långväga gränsöverskridande luftföroreningar har ratificerats av tillräckligt många länder för att ha trätt i kraft . har tre mål, varav ett är att rädda havsmiljön i Östersjöregionen23. Strategin förbättrar integrationen och samordningen mellan länder runt och bidrar till ett bättre resursutnyttjande av EU-medel. 18Rådets direktiv /271/EEG av om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse. 19Miljödepartementet (2014), Faktapromemoria 2013/14:FPM49. 20Europaparlamentets och rådets direktiv /81/EG av om nationella utsläppstak för vissa luftföroreningar. 21Göteborgsprotokollet (protokoll angående minskning av försurning, övergödning och marknära ozon, SÖ 2002:26) är en del av FN:s konvention om långväga gränsöverskridande luftföroreningar (luftvårdskonventionen, SÖ 1981:1). Göteborgsprotokollet reviderades 2012. 22Beslutade etappmål återfinns i sin helhet i bilaga. 23Arbetsdokument från Kommissionens avdelningar som åtföljer meddelande från Kommissionen till , Rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén och om för , Handlingsplan, {KOM(2009) 248}, {SEK(2009) 702}, {SEK(2009) 703}, Version . Helcom bidrar till gemensamma åtgärder i och runt Helcom är en viktig plattform för att få till stånd åtgärder i alla länder runt . Helcoms aktionsplan för (Baltic Sea Action Plan, BSAP) innebär att samtliga länder runt (, , , , , , , och ) samt gemensamt har kommit överens om en målsättning i form av åtaganden för att minska utsläppen av kväve och fosfor till med en börde- fördelning för respektive land. De preliminära utsläppsbetingen för som beslutades inom ramen för aktionsplanen har reviderats 201324. En förändring jämfört med tidigare är att fördelningen av betingen mellan länderna baseras på påverkan via både luft och vatten istället för enbart vattenburen påverkan. Det totala reduktionskravet för hela är i det närmaste oförändrat, men beting har ökat. har Helcom arbetat med att ta fram en ansökan till FN:s internationella sjöfartsorganisation (International ) om att göra till ett så kallat Nitrogen Emission Control Area (NECA)25. Förslaget innebär att fartyg byggda ska ha teknologi ombord som kraftigt minskar luftutsläppen av kväveoxider. Behovet av att minska utsläpp från sjöfarten har också uppmärk- sammats nationellt. Regeringen har 2012, efter förslag från Miljö- målsberedningen, beslutat om ett etappmål som rör begränsning av utsläpp av svaveldioxid, kväveoxider och partiklar från sjöfart26. Det är viktigt att undvika parallella processer. De åtgärdspro- gram som tas fram inom ramen för genomförandet av ramdirek- tivet för vatten och havsmiljödirektivet bidrar till att uppnå utsläpps- målen som satts upp inom aktionsplanen för . 24HELCOM Ministerial to Implement the Baltic Sea Action Plan – Reaching Good Environmental Status for a Healthy Baltic Sea, 3 October 2013, , . 25Nitrogen Emission Control Area (NECA) kan utses inom ramen för den internationella konventionen om förhindrande av havsförorening från fartyg, MARPOL (SÖ 2012:20). 26Beslutade etappmål återfinns i sin helhet i bilaga. Ytterligare internationella överenskommelser är nödvändiga Vi anser att det är angeläget att prioritera det internationella arbetet som bidrar till att uppnå en hållbar näringsbelastning. Flera processer pågår och bör arbeta för att få till stånd och genomföra dessa överenskommelser. När resultaten av processerna är klara bör en analys genomföras för att identifiera inom vilka områden där ytterligare insatser är viktiga. bör strategiskt arbeta för att beslut fattas och genomförs internationellt och inom EU som innebär en betydande minskning av utsläppen av övergödande ämnen. Vi föreslår följande åtgärd: Regeringen genomför 2017 en kontrollstation för att analysera inom vilka områden, internationellt, inom EU och nationellt, där ytterligare insatser är nödvändiga för att uppnå en hållbar närings- belastning. Utifrån analysen kan ytterligare åtgärder föreslås. Viktigt med uppföljning av pågående processer Flera åtgärder för att minska utsläppen av övergödande ämnen diskuteras internationellt, inom EU och nationellt och flera beslut- ade direktiv och överenskommelser är i en genomförandefas. bereds t.ex. flera regeringsuppdrag med förslag som rör hållbar näringsbelastning. Det pågår arbete inom EU med att ta fram en ny luftvårdspolitik och havsmiljödirektivet är i sin första genomförandecykel. Ytterligare åtgärder är nödvändiga för att vi ska nå de vattenrelaterade miljökvalitetsmålen som rör över- gödning. Det är dock viktigt att först följa upp vad de pågående processerna resulterar i och därefter analysera vilka ytterligare åtgärder som är mest angelägna för att uppnå en hållbar närings- belastning. Syftet med vårt förslag är att ta vara på de pågående processer som rör åtgärder för att minska utsläpp av övergödande ämnen och säkerställa ett långsiktigt strategiskt arbete internation- ellt, inom EU och nationellt. Vi bedömer att förslaget kommer att bidra till att nå miljökvalitetsmålen Ingen övergödning, Levande sjöar och vattendrag, Grundvatten av god kvalitet och Hav i balans samt levande kust och skärgård. 19.1Etappmål om en hållbar fiskförvaltning Miljömålsberedningen föreslår som etappmål: Förutsättningar för en ekosystembaserad fiskförvaltning ska vara på plats . Förslag till åtgärder: ska inom EU och nationellt verka för att genom- förandet av EU:s gemensamma fiskeripolitik utvecklas i sam- klang med de miljöpolitiska målen. En nationell strategi för hur en ekosystembaserad fiskför- valtning kan utvecklas i sjöar, vattendrag och områden tas fram. Strategin ska vara beslutad . Regeringen ger Havs- och vattenmyndigheten i uppdrag att efter samråd med och länsstyrelserna och i dialog med berörda aktörer ta fram ett underlag för en strategi för hur en ekosystembaserad fiskförvaltning i sjöar, vattendrag och områden kan utvecklas. Uppdraget ska rapporteras . bör ge ett prioriterat företräde till fiskresurser för det fiske som sker med minst negativ miljöpåverkan. Regeringen ger Havs- och vattenmyndigheten i uppdrag att utreda och ge förslag på hur detta kan genomföras. Uppdraget ska rapporteras . Åtgärden ska vara genomförd . Hållbar förvaltning av resurserna och ekosystemen En hållbar fiskförvaltning1 har stor betydelse för yrkesfisket, fri- tidsfisket och för att bevara den biologiska mångfalden i både havs- och sötvatten. Den är även viktig för att bevara ekosystemens struktur och funktion. Yrkesfisket levererar livsmedel och bidrar till sysselsättning och regional utveckling. Även vattenbruk har en roll i detta samman- hang och det finns goda möjligheter att utveckla ett långsiktigt hållbart vattenbruk i Sverige2. Det är emellertid viktigt att utveckla metoder inom vattenbruket som minimerar näringsbelastningen och andra former av negativ påverkan på ekosystemet. Fritidsfiske har många utövare i och fisket ger sociala värden som rekreation och naturupplevelser. Det finns även en potential att utveckla fisketurismen3. En förutsättning för att stärka dessa näringar är en hållbar fiskförvaltning. Människor har på olika sätt påverkat fisk och dess miljö, både i sötvatten och i haven. Det har dels skett direkt genom fiske, dels indirekt genom att miljön förändrats t.ex. genom att sjöar har sänkts, våtmarker avvattnats eller vattendrag rätats ut4. Det innebär att viktiga livsmiljöer för fisk har minskat eller helt försvunnit, exempelvis lek- och uppväxtområden. Kontinuitetsbrott i vatten- drag, som kan uppstå på grund av dammar eller fellagda vägtrum- mor5 kan skapa svårigheter för fisk som vandrar mellan lek- uppväxt- och födoområden6. Det gäller t.ex. lax, öring och ål. Minskade fiskbestånd påverkar även andra organismer och kan leda till 1I texten använder vi begreppet fiskförvaltning inte fiskeförvaltning. Det senare begränsar betydelsen till förvaltning av fisk som fiskas, vilket snävar in betydelsen. EU:s gemensamma fiskeripolitik har emellertid fokus på de fiskbestånd som fiskas. 2Jordbruksverket (2012), Svenskt vattenbruk – en grön näring på blå åkrar, Strategi 2012- 2020. 3Jordbruksverket och Havs- och vattenmyndigheten (2013), Svenskt fritidsfiske och fisketurism 2020. 4Naturvårdsverket (2014), Miljömålen, Årlig uppföljning av miljökvalitetsmål och etappmål 2014, Rapport 6608; och Sportfiskarna (2012), Åtgärdsbehov för gädda och abborre, Åtgärdsbehov och pågående åtgärder längs ostkusten, Rapport 2012:5. 5En vägtrumma läggs under en väg för att tillåta en mindre å, bäck eller ett dike att passera under vägen. 6Regeringen gav 2012 en särskild utredare i uppdrag att se över reglerna om vattenverksamhet i och lagen (1998:812) med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet, den s.k. restvattenlagen (dir. 2012:29, dir. 2012:60, dir. 2013:37). Uppdraget ska slutredovisas . minskad biologisk mångfald. Det finns därför ett stort behov av att restaurera vattenmiljöer för att bevara och återskapa fiskbestånd7. Fiske påverkar den fiskade målartens bestånd och andra fiskarters bestånd som fångas som bifångster. Bottentrålning har dessutom en direkt fysisk påverkan på botten och bottenlevande organismer. Fiske kan även ha en indirekt påverkan på ekosys- temen genom att arter som är viktiga för att bevara ekosystemens struktur och funktion minskar eller försvinner8. En hållbar fiskförvaltning är en förutsättning för att nå flera av miljökvalitetsmålen, främst Levande sjöar och vattendrag, Hav i balans samt levande kust och skärgård och Ett rikt växt- och djurliv. EU:s nya gemensamma fiskeripolitik Överfiske är ett problem i både svenska och internationella havs- områden och internationellt samarbete är avgörande i frågor som rör fisk och fiske i marin miljö. i svenska havs- områden styrs till stor del av EU:s gemensamma fiskeripolitik9. Den gemensamma fiskeripolitiken har fyra huvudområden: förvalt- ning av de biologiska resurserna och fisket efter dem, inter- nationell policy, marknads- och handelspolitik och politikens finans- iering. Den gemensamma fiskeripolitiken reglerar bevarandet av de biologiska resurserna och förvaltningen av fisket. Reglerna har utformats för att förvalta de gemensamma resurserna och ger alla fiskeflottor samma tillgång till fiskevatten i EU. Marknadsåtgärder och ekonomiska åtgärder är även till stöd för biologiska resurser i sötvatten, vattenbruk samt beredning och marknadsföring av fiskeri- och vattenbruksprodukter. Den gemensamma fiskeri- politiken har reformerats och den nya fiskeripolitiken trädde i kraft . Ekosystemansatsen och försiktighetsansatsen är viktiga utgångs- punkter i EU:s gemensamma fiskeripolitik. Betydelsen av ett lång- siktigt hållbart fiske har stärkts. Ett av målen är att säkerställa att 7Ett fiskbestånd består av individer av en art eller underart som finns inom ett begränsat område. 8Appelberg M m.fl. (2013), PLAN FISH: Planktivore management – linking food web dynamics to fisheries in the Baltic Sea, Slutrapport för 2008–2013, , Dnr: SLU.aqua. 9Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1380/2013 av om den gemensamma fiskeripolitiken, om ändring av rådets förordningar (EG) nr 1954/2003 och (EG) nr 1224/2009 och om upphävande av rådets förordningar (EG) nr 2371/2002 och (EG) nr 639/2004 och rådets beslut /585/EG. fiskets negativa inverkan på de ekosystemen minimeras. Fiskeripolitiken ska också vara förenlig med unionens miljölag- stiftning, särskilt med målet om att uppnå en god miljöstatus till 2020 i enlighet med havsmiljödirektivet10. Inom den gemensamma fiskeripolitiken används olika metoder och åtgärder för att förvalta fiskbestånden och främja ett lång- siktigt hållbart fiske, t.ex. tekniska regleringar och fiskekvoter. Fiskekvoterna ska bygga på vetenskapliga underlag och ligga på nivåer som säkerställer långsiktigt hållbara fångster. Det finns fastställda årtal för när vissa mål inom den gemen- samma fiskeripolitiken ska vara uppfyllda och det finns relativt väl beskrivet hur vägen dit ska se ut. Det gäller exempelvis genom- förandet av en landningsskyldighet11. Implementeringen av den nya fiskeripolitiken pågår . Havs- och vattenmyndig- heten har fått i uppdrag av regeringen att analysera balansen mellan den svenska fiskeflottan och tillgängliga fiskemöjligheter, bedöma effekterna av det system med överlåtbara fiskerättigheter som har införts inom en del av det yrkesmässiga fisket samt upprätta en projektplan för arbetet med att utveckla selektiva redskap12. Regeringen lämnade en proposition till med förslag om ändringar i fiskelagen (prop. 2013/14:184). För- slagen är bl.a. en del i genomförandet av EU:s gemensamma fiskeri- politik. Det föreslås bl.a. att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få meddela föreskrifter om den skyldig- het att landa alla fångster som har beslutats inom unionen. Regeringen föreslår även straffbestämmelse som kopplas till över- trädelse av landningsskyldigheten. Propositionen behandlas i riks- . Som ett led i genomförandet av fiskeri- politiken har regeringen också avsatt medel för en fortsatt utveckling av selektiva fiskeredskap (prop. 2013/14:1). drev en ambitiös linje i förhandlingarna om EU:s gemensamma fiskeripolitik. Det är angeläget att fortsatt håller en hög miljöprofil inom EU. Det finns t.ex. behov av att ta fram ytterligare verktyg för att genomföra en långsiktigt hållbar fiskförvaltning både nationellt och inom ramarna för EU:s gemen- samma fiskeripolitik. 10Europaparlamentets och rådets direktiv /56/EG av om upprättande av en ram för gemenskapens åtgärder på havsmiljöpolitikens område. 11Landningsskyldighet innebär en skyldighet att ta ombord och föra i land fisk som har fångats, dvs. det är förbjudet att kasta fisk över bord. 12Regleringsbrev för avseende Havs- och vattenmyndigheten. Fiske och fiskevård i sjöar, vattendrag och vid kusten Fisket i sjöar, vattendrag och vid kusten regleras i fiskelagen (1993:787), förordningen (1994:1716) om fisket, vattenbruket och fiskenäringen (fiskeförordningen) och Havs- och vattenmyndig- hetens författningssamling. Havs- och vattenmyndigheten får meddela föreskrifter för fiske- vården och hur fisket bedrivs i vatten längs kusterna och , , och samt i till första definitiva vandringshindret13. Fisket i enskilt vatten tillhör fastig- hetsägaren14. Det innebär att det är den som har fiskerätten, dvs. privatpersoner, företag, organisationer, staten eller kommuner, som också har ansvaret för fiskförvaltningen. De flesta svenska sjöar och vatten vid kust där en fastighet angränsar till vattnet är enskilt vatten15. Fiskevård16 i sjöar, vattendrag och vid kusten kan ha olika syften, t.ex. att öka produktionen av en fiskart, återintroducera en art eller förbättra förutsättningarna för vandrande fisk. Många fiskevårdande åtgärder kan ge synergieffekter. Exempelvis kan andra organismer gynnas av att bottnar restaureras och att vandringshinder tas bort, vilket kan stärka den biologiska mång-falden. Åtgärderna lyckas dock inte alltid och felaktigt genomförda åtgärder kan åstadkomma stor skada. Gödsling av sjöar kan ge ökad fiskproduktion, men leda till syrgasfria bottnar och ändrad artsammansättning. Utsättning av fisk kan förändra konkurrensen om föda och påverka den genetiska sammansättningen hos vilda populationer. Åtgärder kan också komma i konflikt med andra samhällsintressen, exempelvis kulturminnesvård, skogs- och jordbruk samt energiproduktion. Det krävs därför i många fall god kunskap för att en åtgärd ska uppnå sitt syfte.