sou · H2B343 · 2014-06-23 00:00:00 — A använde själv narkotika och hade köpt mefedronet via internet. Avsikten var att han skulle använda det vid speciella tillfällen. Han hade bjudit två personer på drogen på en fest. konstaterade att innehav av knappt mefedron och sex tabletter MDMA är långt ifrån vad som vid ett rent mängdresonemang kan utgöra grovt brott. Domstolen beaktade vidare att innehavet huvudsakligen hade skett för eget bruk, även om narkotikan delvis hade innehafts i överlåtelsesyfte, och att brottet var en följd av A:s missbruk. Några omständigheter av betydelse för rubriceringen eller straffvärdet därutöver förelåg enligt domstolen inte. Brottet var mot den bakgrunden enligt av normalgraden och straffvärdet motsvarade fängelse . Påföljden bestämdes till villkorlig dom i förening med samhällstjänst. Tabellvärde 2009 avseende amfetamin var drygt fyra månaders fängelse. Tabellvärde 2009 avseende sex tabletter ecstasy var drygt en månads fängelse. Som framgår av Målvaktsdomen gjordes dock i dessa tabeller (felaktigt enligt ) stor skillnad mellan ecstasy och amfetamin i generellt farlighetshänseende. Riktvärde 2013 för befattning med mefedron är tre månaders fängelse och för befattning med sex tabletter ecstasy Högsta domstolens dom i mål B 1607-11 gällde J och E, som i med postavi hade hämtat ut ett paket med knappt mefedron och därefter transporterat narkoti- kan till där de överlämnat paketet till en annan person. Narkotikan hade varit avsedd för annat än eget bruk. Som ersätt- ning för uppdraget hade J fått en påse med mefedron, avsett för eget bruk. Vid bedömningen av rubricering och straffvärde (avseende hante- ringen av de knappt 100 grammen) tog hänsyn till följande faktorer: det hade varit fråga om en avgränsad och relativt kortvarig hantering, transporten hade utgjort ett led i befattning med narkotika i överlåtelsesyfte, hanteringen av narkotikan hade inte skett i vinstsyfte, låt vara att J fått en mindre mängd mefedron som ersättning. Gärningen skulle enligt bedömas som narkotika- brott av normalgraden. J:s innehav av de 8 grammen skulle även det bedömas som narkotikabrott av normalgraden. Straffvärdet av den gärningen (som ansågs motsvara minimistraffet för brottet) var dock inte sådant att det påverkade den samlade brottslighetens straffvärde som enligt var sju månaders fängelse, vilket också blev påföljden för J och E. Tabellvärde 2009 avseende amfetamin var fäng- else. Riktvärde 2013 för befattning med mefedron är sju månaders fängelse (detsamma gäller för amfetamin). I Högsta domstolens dom i mål B 2811-12 hade D gjort sig skyldig till narkotikabrott, olovlig körning, grovt brott, rattfylleri, brott mot knivlagen och brott enligt 9 kap. 2 § vapenlagen (innehav av 21 kulpatroner). Frågan i var om han även hade gjort sig skyldig till över- grepp i rättssak och hur påföljden för den samlade brottsligheten skulle bestämmas. När det gällde narkotikabrottsligheten var det fråga om flera narkotikabrott. De flesta av dem var ringa. Som narkotikabrott av normalgraden skulle dock enligt bedömas en gärning som innefattade att D innehaft bl.a. tre tabletter om oxykodon och en gärning som bestod i att D innehaft dels för annans räkning 120 tabletter om oxykodon, dels för egen räkning bl.a. 17 tabletter om oxykodon och 85 tabletter om oxykodon. Straffvärdet av narkotikabrottsligheten motsva- rade enligt åtminstone fängelse . frikände D från åtalet för övergrepp i rätts- sak och angav att den samlade brottslighetens straffvärde motsva- rade fängelse , vilket också blev påföljden. Högsta domstolens dom i mål B 3730-11 gällde M-L som ansågs ha innehaft amfetamin. Av den mäng- den var avsedd för henne själv. Resterande del, , hade hon varit med om att gömma och kunde därför i praktiken förfoga över, även om det var avsett för en annan person. uttalade att bedömningen av ett narkotikabrott ska ske på ett nyanserat sätt med beaktande av samtliga de omständigheter som är av betydelse. Vid gränsdragningen mellan ringa narkotika- brott och brott av normalgraden är dock sort och mängd narkotika i princip avgörande, uttalade domstolen med hänvisning till Femtio- tablettersdomen. Innehav av eller mer amfetamin ska, enligt domstolen (som därvid hänvisade till Mefedrondomen och Mefedrondomen II), som regel bedömas som narkotikabrott av normalgraden. Det i målet aktuella innehavet av amfetamin borde enligt bedömas som narkotikabrott av normal- graden, även med beaktande av att innehavet var endast kortvarigt och att en del av narkotikan tillhörde någon annan. M-L hade även gjort sig skyldig till två fall av ringa narkotikabrott. Straffvärdet för den samlade brottsligheten motsvarade enligt minimistraffet fängelse , vilket också blev påföljden. Tabellvärde 2009 avseende amfetamin var en månads fängelse. Riktvärde 2013 för befattning med amfetamin är 14 dagars fängelse. I detta avsnitt sammanfattas Högsta domstolens praxis från i fråga om rubricering och straffvärdebedömning i narkotikamål. Genom Mefedrondomen och de efterföljande rättsfallen har fjärmat sig från den straffvärdebedömning och den straffmätningstradition som utvecklats i domstol och som byggde på tabeller. Andra faktorer än sort och mängd ska nu ges en än större tyngd vid bedömningen. Högsta domstolens uttalanden i domarna och framåt om mängdrekvisitets och övriga omständigheters betydelse vid bedömning av rubricering och straffvärde i narkotikamål kan sammanfattas enligt följande. Både när det gäller gradindelningen och beträffande straffvärdet, ska bedömningen av narkotikabrott och narkotikasmugglingsbrott ske på ett nyanserat sätt med beaktande av samtliga de omständig- heter som är av betydelse. Vid en given sort är mängden narkotika endast en faktor bland andra som ska inverka på bedömningen. Mängdfaktorns relativa betydelse kan vara ganska stor vid mindre allvarlig brottslighet men betydligt mindre vid brottslighet av all- varligare slag. Redan vid brottslighet som straffvärdemässigt befinner sig strax under eller vid gränsen för grovt brott spelar sort och mängd en förhållandevis mindre roll, medan sådana omständigheter som yrkesmässighet, organisationsgrad, vinningssyfte och hänsyns- löshet vid spridningen av narkotikan träder i förgrunden. Efter hand som en narkotikabrottslighet bör tillmätas ett allt högre straff- värde avtar alltså betydelsen av sort och mängd som straffvärde- faktorer. Beteckningen grovt narkotikabrott och grovt narkotikasmugg- lingsbrott är avsedd för de allvarligaste gärningarna, sådana som ingår i en yrkesmässig eller organiserad narkotikahandel med inrikt- ning på att i vinningssyfte sprida missbruk och utnyttja missbruk- arnas beroende. Bedömningen ska ske med beaktande av den roll som den tilltalade har haft när det gäller narkotikahanteringen i vidare mening, graden av delaktighet i hanteringen och, vid mer organiserad verksamhet, den ställning som den tilltalade har haft i organisationen. Av betydelse är vidare vilken insikt som den till- talade har haft rörande narkotikahandelns organisation och hans eller hennes eget syfte med hanteringen. Även fördelningen av brottslighetens ekonomiska utbyte har betydelse. Att sort och mängd endast är faktorer bland andra av betydelse för ett narkotikabrotts svårhetsgrad hindrar inte att dessa ofta i praktiken bildar utgångspunkt för bedömningen. Men bedömningen får inte stanna där, i vart fall inte om det finns andra straffvärdepåverkande omständigheter. Läget är dock något annorlunda när det gäller de ringa brotten. Vid bedömningen av straffvärdet av ringa brott kan generellt accepteras att den sker i huvudsak efter schabloner och när det gäller narkotikabrott bör schablonen bygga på sort och mängd narkotika. Dessa båda faktorer är alltså även efter Högsta domstolens praxisomläggning i princip avgörande för hur gränsen dras mellan ringa narkotikabrott och narkotikabrott av normalgraden. I flera av rättsfallen har angett utgångs- punkter avseende sort och mängd till stöd för en första bedömning av om det rör sig om ett grovt brott, ett brott av normalgraden eller ett ringa brott. Mängdrekvisitet kan, även ensamt, i vissa fall motivera att ett narkotikabrott bedöms som grovt och det kan även ligga till grund för ett straff som är klart högre än minimistraffet för grovt narko- tikabrott. Enbart mängden bör dock i allmänhet inte föranleda be- dömningen att straffvärdet motsvarar ett fängelsestraff som sträcker sig över minimistraffet för grovt brott. Den bety- delse som tillmäts mängden narkotika tillåts dock att variera något med preparatets farlighet. När det gäller olaglig hantering av cannabis bör mängden i sig, om det inte rör sig om alldeles extrema fall, inte kunna föranleda ett så strängt straff som fängelse . Ju högre upp man kom- mer i straffskalan för grovt narkotikabrott desto mer träder sådana omständigheter som yrkesmässighet, organisationsgrad, vinnings- syfte och hänsynslöshet vid spridningen av narkotikan i förgrunden. På motsvarande sätt minskar därmed betydelsen av sort och mängd, låt vara att en stor mängd i sig kan tala för att det har rört sig om en yrkesmässig och organiserad verksamhet. Mängden får också en dominerande betydelse i de fall det saknas andra omständigheter som är värda att beakta vid bedömningen av ett brotts svårhet. De omständigheter som i Mefedrondomen och i de efterföljande domarna har beaktat som straffvärdepåverk- ande, eller uttalat skulle kunna påverka straffvärdet, kan delas upp i straffvärdehöjande och straffvärdesänkande enligt följande.7 Som straffvärdehöjande kan beaktas om det har rört sig om stora mängder narkotika, narkotikan inte varit avsedd för eget bruk, det varit fråga om organiserad narkotikahandel, särskilt om den har varit internationell, narkotikahandeln varit omfattande och välorganiserad, brottsligheten varit ägnad att leda till en omfattande spridning av narkotika, många personer har varit inblandade i brottsligheten, gärningsmannen intagit en central eller på annat sätt framträd- ande eller viktig ställning i den organisation som legat bakom narkotikahanteringen, gärningsmannen haft insikt i organisationens storlek och inrikt- ning, hanteringen syftat till handel med narkotika, brottsligheten bedrivits i vinstsyfte eller verksamheten varit ägnad att ge en inte obetydlig vinst, gärningsmannen haft del i vinsten av verksamheten och eventu- ellt bestämt vinstfördelningen och själv tagit största vinsten, gärningsmannen i övrigt fick någon ersättning och hur stor denna i så fall var, gärningsmannen hade planerat för en fortsatt och utvidgad han- del med narkotika, brottsligheten sträckt sig över , 7 Bilden av vilka omständigheter som är av betydelse vid straffvärdebedömningen bekräftas i litteraturen, se Borgeke, Påföljdsbestämning i narkotikamål, SvJT 2013 s. 54–55 och Borgeke, och , Studier rörande påföljdspraxis m.m., femte uppl. 2013, s. 946–948. Jfr även Riksåklagarens kommentar Straffmätning i narkotikamål – rättsläget , Dnr ÅM-A 2012/1292. För vidare kommentarer till Högsta domstolens nya påföljdspraxis se också bl.a. , revolutionerar narkotikabrotten, SvJT 2011 s. 659, Perklev, Straffmätning i narkotikamål – fyra domar från , SvJT 2012 s. 131, , En offensiv . Några reflektioner kring HD:s rättsbildning, SvJT 2014 s. 1, samt , Förändringar i narkotikapraxis, SvJT 2012 s. 845 och Svallvågor efter HD:s nya narkotikapraxis, SvJT 2014 s. 149. det varit fråga om smuggling av narkotika till , smuggling av narkotika genomförts på ett mycket svårupptäckt eller i övrigt förslaget sätt, distributionssättet för narkotikan varit särskilt effektivt eller sofistikerat, försäljning av narkotika skett till en stor krets av okända, exem- pelvis via internet, till ungdomar eller till intagna på kriminal- vårdsanstalt, eller gärningsmannen utnyttjat andra personer i verksamheten för att skydda sig själv. Som straffvärdesänkande kan beaktas om brottsligheten haft samband med gärningsmannens eget miss- bruk, narkotikan till stor del varit avsedd för eget bruk, det rört sig om ett ursprungligt samköp, försäljningen varit begränsad till vänner och bekanta, det varit fråga om en passiv, okvalificerad eller osjälvständig för- eller transport av narkotika, hanteringen varit kortvarig, gärningsmannen inte haft någon fysisk eller administrativ be- fattning med narkotikan, smuggling av narkotika inte präglats av någon förslagenhet, brottet stannade vid försök, gärningsmannen blivit utsatt för, hot, tvång eller utnyttjande, eller det varit fråga om medverkan i mindre mån. Om sort- och mängdfaktorn används som utgångspunkt vid en preliminär bedömning av rubricering och straffvärde och man sedan – för att komma fram till en slutlig bedömning – går vidare och beaktar de övriga straffvärdevärdepåverkande omständigheter som räknats upp i det föregående, är frågan hur dessa omständig- heter ska viktas i förhållande till varandra och i förhållande till sort- har inte gett något klart svar på den frågan. Det är möjligtvis även så att det vare sig är möjligt eller önskvärt att göra några sådana vägledande uttalanden.8 När det gäller faktorn sort och mängd är den statisk och ett visst riktvärde är därför möjligt att ange. Så är dock inte fallet när det gäller övriga straffvärdepåverkande omständigheter, vilka kan förekomma i olika omfattning och dimension och en eller flera (i mildrande eller skärp- ande riktning) . 4.4Hovrättspraxis vid påföljdsbestämningen från För att kunna kartlägga effekten av Högsta domstolens nya praxis vid påföljdsbestämningen i narkotikamål har utredningen begärt in samtliga domar i mål om narkotikabrott och narkotikasmuggling som meddelats av hovrätterna efter (dagen då meddelade Mefedrondomen). En särskild genomgång (se närmare nedan) har därefter gjorts av domar (totalt drygt 120 stycken) som uppfyllt följande urvals- kriterier. Domen ska ha meddelats . Domen ska (i huvudsak) ha avsett endast ett brott. Domen ska ha avsett ett av preparaten cannabis, amfetamin, kokain eller heroin. Domen ska ha avsett ett fullbordat brott där den tilltalade dömts som gärningsman. Domen ska ha avsett ett brott av normalgraden eller ett grovt brott. 8 Jämför dock Borgeke, Påföljdsbestämning i narkotikamål, SvJT 2013 s. 56 och Borgeke, och , Studier rörande påföljdspraxis m.m., femte uppl. 2013, s. 948–949 där det sägs att en tanke som har förts fram är att om man tar det preliminära straffvärde som följer av sort- och mängdfaktorn som utgångspunkt skulle de övriga straffvärdepåverkande omständigheterna kunna leda till ett i förhållande till detta fördubblat straffvärde vid maximalt försvårande omständigheter och till ett halverat straffvärde vid maximalt för- mildrande omständigheter. Av de inhämtade domarna, dvs. inte enbart av de domar som när- mare redovisas i det följande, framgår att såväl hovrätterna som tingsrätterna , då endast hunnit meddela Mefedrondomen och MDPV-domen I och II, tagit intryck av Högsta domstolens uttalanden om betydelsen av andra omständigheter än sort och mängd vid rubricering och straffvärde- bedömning. Högsta domstolens vägledande domar på området har emellertid meddelats efter hand och först kan man enligt vår uppfattning med någon grad av säkerhet säga att en ny praxis i narkotikamål satt sig. hade meddelat elva av de totalt tretton domar som fram refererats som vägledande. Mot bakgrund av domarna hade även inom Hovrätten över och tagits fram nya riktvärden för bedömning av straffvärde utifrån enbart sort och mängd narkotika. De nya riktvärdena spreds med säkerhet även utanför hovrättsrättsområdet och en jämförelse mellan dem och de riktvärden som finns i den femte upplagan av Borgeke, och , Studier rörande Påföljdspraxis m.m. visar på enbart smärre skillnader i fråga om mängd i förhållande till straffvärde avseende vissa preparat. Den tolfte av de tretton dom- arna (Femtiotablettersdomen) meddelades . Mot bakgrund av det anförda har vi i syfte att kartlägga gällande praxis gått igenom samtliga hovrättsdomar i narkotikamål som meddelats . Om domar som meddelats tidigare hade tagits med i genomgången skulle enligt vår mening funnits risk för missvisande slutsatser om rådande praxis. För att renodla rättsfallsgenomgången och få en hanterlig mängd domar samt göra det möjligt att jämföra de straffvärden som dom- stolarna har angett för ett visst brott med de som framgår av rikt- värden för bedömning av straffvärde utifrån enbart sort och mängd, utan att en sådan jämförelse blir oriktig och vilseledande, har vi vidare begränsat urvalet ytterligare. I den redovisning som är bi- fogad betänkandet som bilaga 4 och i de diagram som finns i det följande har vi därför enbart tagit med följande typer av domar. som avsett preparaten cannabis, amfetamin, kokain och heroin. Eftersom metamfetamin är en variant av amfetamin och i hittillsvarande praxis har jämställts med amfetamin har domar rörande detta preparat upptagits i sammanställningen som domar avseende amfetamin. Någon särskillnad har inte gjorts av olika former av cannabis utan domar där någon form av preparatet förekommer är upptagna som cannabis. som avsett gärningar innefattande befattning med ett preparat, eftersom det råder viss osäkerhet om hur olika dom- stolar går till väga när de exempelvis bestämmer straffvärdet för innehav av amfetamin och heroin. Att ta med domar som avser flera preparat skulle vidare göra det svårt att på ett överskådligt sätt jämföra det straffvärde som dom- stolen har kommit fram till med det straffvärde som anges i riktvärden utifrån enbart sort och mängd. Om en dom inne- fattat en gärning som avsett befattning med flera olika preparat har domen dock tagits med om befattningen med ett av prepa- raten varit av helt avgörande betydelse för bedömningen av straffvärdet och övrig befattning alltså inte kan tänkas ha påver- kat straffvärdet mer än ytterst marginellt (exempelvis innehav av amfetamin och cannabis). som avsett ett brott, eftersom det vid flerfaldig brottslig- het är svårt att utkristallisera straffvärdet av vart och ett av brotten då det råder viss osäkerhet om hur en domstol gått till väga då den kommit fram till den samlade brottslighetens straff- värde. Dock har domar som inneburit att den tilltalade för be- fattning med samma narkotika dömts för såväl narkotikabrott som narkotikasmuggling tagits med. Vidare har, om domstolen öppet har redovisat vilket straffvärde den bedömt att ett visst brott har haft, den domen tagits med. Slutligen har domar som visserligen har avsett flera brott tagits med om straffvärdet av ett visst brott har varit helt utslagsgivande för straffvärdebedöm- ningen och övriga gärningar inte kan antas ha påverkat den sam- lade brottslighetens straffvärde (exempelvis om den tilltalade dömts för grovt narkotikabrott och några ringa narko- tikabrott eller några olovliga körningar av normalgraden). I sam- manhanget bör dock framhållas att vad som anses utgöra ett respektive flera brott inte är en självklar fråga och att domstol- arna inte alltid klart redogjort för om de ansett ett visst förfar- ande utgöra ett eller flera brott. som avsett fullbordade brott och där den tilltalade dömts som gärningsman (försöksbrott och medhjälpsbrott är alltså inte medtagna). Redovisningen avser vilket straffvärde som domstolen har kommit fram till att det aktuella brottet har. Uppgift om vilken påföljd som dömts ut finns alltså inte med. Det kan emellertid nämnas att annan påföljd än fängelse dömts ut endast i ett fåtal av de redo- visade fallen. Om domstolen inte uttryckligen angett vilket straff- värde den ansett att det aktuella brottet har, men inte redovisat några omständigheter av betydelse för straffmätningen, har vi ut- gått från att den fängelsepåföljd som dömts ut eller (vid frivårds- påföljd i kombination med samhällstjänst eller s.k. kontraktsvård) det alternativstraff som angetts i domslutet, motsvarat straffvärdet. I några fall har det varit fråga om gärningsmän . Om domstolen då enbart angett straffmätningsvärdet (dvs. värdet efter straffreducering för ungdom), har vi utgått ifrån att domstolen gjort reduktionen enligt den modell som vanligtvis tillämpas för straffreducering av fängelse för ungdomar (se bl.a. Borgeke, Att bestämma påföljd för brott, andra uppl. 2012, s. 219) och angett straffvärdet utifrån detta. Om en dom har avsett flera tilltalade redovisas de tilltalade som varit möjliga att ta med mot bakgrund av de utgångspunkter som angetts tidigare (dvs. att det varit fråga om ett preparat och ett brott, etc.). Om flera tilltalade i en och samma dom varit möjliga att ta med, redovisas domstolens bedömning av straffvärdet av den brottslighet som var och en av de tilltalade gjort sig skyldig till. som endast avsett ringa narkotikabrott eller ringa narko- tikasmuggling har inte tagits med. I de fall då hovrätten enbart anfört att den inte gjort några andra bedömningar än tingsrätten i fråga om rubricering och straffvärde, men inte själv lyft fram vilka omständigheter som varit av betydelse vid bedömningen, har de omständigheter som tingsrätten har lyft fram vid sin bedömning tagits med i redovisningen i bilaga 4. I sammanhanget bör framhållas att en summarisk redovisning av en dom inte fullt ut ger domen rättvisa och att de omständigheter en domstol redovisar vara av betydelse för bedömningen av rubri- cering och straffvärde mer eller mindre outtalat inkluderar vad domstolen tidigare i domen ofta utförligt redovisat om vad som framkommit om gärningen. Omständigheten att den tilltalade haft en aktiv och central roll kan alltså i två olika domar, mot bak- grund av vad domstolen tidigare redovisat om gärningen, i viss mån ha olika betydelse och olika stor påverkan på straffvärdet. Trots att redovisningen alltså är summarisk ger den en bild av i vilken utsträckning straffskalan för narkotikabrott och narkotika- smugglingsbrott utnyttjas, vilka omständigheter förutom sort och mängd som beaktas vid bedömningen av rubricering och straff- värde, och i vilken utsträckning det slutliga straffvärdet – då andra omständigheter än sort och mängd beaktats – avviker från de rikt- linjer för straffvärdet utifrån en bedömning baserad enbart på sort och mängd som används. Eftersom påföljderna i narkotikamål tidigare bestämdes tämligen schablonmässigt och i princip grundades på värden angivna i tabeller utifrån narkotikans sort och mängd ger redovisningen också – om en jämförelse görs mellan det straffvärde som domstolen angett för ett visst brott av- seende befattning med en viss mängd av en viss sorts narkotika med det tabellstraffvärde som angavs för motsvarande befattning i de tabeller som tillämpades av domstolarna – en indikation på hur rättstillämpningen har utvecklats . I betänkandets bilaga 4 finns en redovisning av samtliga hov- rättsdomar som uppfyllt de kriterier som vi tidigare angett att vi ställt upp. Förutom vilken sort (cannabis, amfetamin, kokain eller heroin) och mängd narkotika det varit fråga om redo- visas där vilken typ av befattning det varit fråga om, hur brottet har rubricerats, vilket straffvärde det ansetts ha haft och vilka omstän- digheter, vid sidan av sort och mängd narkotika, som domstolen har beaktat vid bedömningen av rubricering och straffvärde. För att öka förståelsen för vad domstolen avsett med hänvisningen till en viss omständighet har i en del av fallen kortfattat nämnts vad gär- ningen har bestått i. I diagrammen i det följande visas hur det straffvärde som dom- stolarna i de domar som finns upptagna i bilaga 4 angett för ett visst brott avseende befattning med viss mängd cannabis, amfetamin, kokain respektive heroin förhåller sig till det straffvärde som anges för befattning med motsvarande mängd i dels fjärde upplagan, dels femte upplagan av Studier rörande Påföljdspraxis m.m. Det straffvärde som anges i den fjärde upplagan av boken benämns därvid Tabellvärde 2009 och det straffvärde som anges i den femte upplagan Riktvärde 2013. Som nämnts i avsnitt 4.3.1 finns dessa tabell- och riktvärden vidare bifogade betänkandet som bilaga 2 och 3.