sou · H2B368 · 2014-10-08 00:00:00 — Sparat räntefördelnings- belopp får bara överföras till så stor del som de övertagna real- tillgångarna utgör av samtliga realtillgångar i näringsverksam- heten eller verksamhetsgrenen. Med realtillgångar avses samma som i reglerna om företagsfond. Ett sparat räntefördelningsbelopp får endast överföras till sparat utdelningsutrymme på andelar i ett nybildat fåmansfö- retag eller annat fåmansföretag som inte har bedrivit verksamhet av något slag. Den fysiska personen ska ha kvalifi- cerad andel i aktiebolaget. Om företaget förvärvar andelar i ett annat av ägaren eller någon närstående ägt företag under beskattningsåret eller de fem beskattningsår som följer närmast efter överföringen ska sparat utdelningsutrymme minskas med ett belopp som mot- svarar det överförda sparade räntefördelningsbeloppet som inte har utnyttjats. Samma sak ska gälla om andelarna i ett fåmans- företag överlåts under angiven tidsperiod. Det sparade utdel- ningsutrymme som har uppkommit tidigast ska därvid anses ha utnyttjats först. Reglerna om fåmansföretag i 57 kap. IL syftar till att inkomster i ett fåmansföretag, som beror på att ägaren arbetat i företaget, ska beskattas progressivt som arbetsinkomster och inte proportionellt som kapitalinkomster. Reglerna innebär att utdelning och kapital- vinst på andelar i ett fåmansföretag ska beskattas i kapital i den mån inkomsten utgör kapitalavkastning medan överskjutande belopp beskattas i inkomstslaget tjänst. Överskjutande belopp träffas dock inte av sociala avgifter, eftersom det inte är fråga om ersättning för utfört arbete. Genom att utdelning och kapitalvinst som överstiger normal avkastning ska beskattas i inkomstslaget tjänst blir den över- Ett förenklat neutralt skattesystem skjutande avkastningen beskattad enligt den progressiva skatte- skalan. Om den mottagna utdelningen inte uppgår till den beräknade normala avkastningen får utrymmet sparas för att användas ett senare år, s.k. sparat utdelningsutrymme. Med normal avkastning avses utdelning upp till ett gränsbelopp. Hur gränsbeloppet beräknas framgår av 57 kap. 10 § IL. Gränsbeloppet är summan av årets gränsbelopp och sparat utdelningsutrymme. Det sparade utdelningsutrymmet räknas upp med statslåneräntan med tillägg av . Årets gränsbelopp kan beräknas på två sätt. Av 57 kap. 11 § IL framgår att årets gränsbelopp antingen är ett belopp som motsvarar 2,75 inkomstbasbelopp fördelat med lika belopp på andelarna i företaget (förenklingsregeln), eller summan av under- laget för årets gränsbelopp multiplicerat med statslåneräntan ökad (klyvningsränta), och för andelar i fåmans- företag eller företag som avses i 57 kap. 6 § IL lönebaserat utrymme. Särreglerna för beskattning av utdelning och kapitalvinst på andelar i fåmansföretag gäller endast kvalificerade andelar. En andel är kvalificerad enligt 57 kap. 4 § IL om andelsägaren eller någon närstående varit verksam i företaget i betydande omfattning under beskattningsåret eller något av de fem närmast föregående åren (första stycket punkt 1). års taxering gällde i stället en karenstid (prop. 1996/97:45 s. 43 f.). Andels- ägaren eller närstående kan även ha varit verksam i ett annat fåmansföretag som bedriver samma eller likartad verksamhet. En andel är också enligt första stycket punkt 2 kvalificerad om fåmans- företaget äger andel i annat fåmansföretag eller fåmanshandelsbolag i vilket fåmansdelägaren eller närstående varit aktiv , se vidare prop. 1995/96:109 s. 66 ff. Reglerna gäller även efter det att företaget upphört att vara ett fåmansföretag, se 57 kap. 6 § IL. Reglerna om positiv räntefördelning infördes för att investe- ringar i enskild näringsverksamhet inte skulle utsättas för en mer- beskattning i näringsverksamheten jämfört med i inkomstslaget kapital. Bestämmelserna innebär att om det finns ett överskott av kapital i verksamheten ska avkastningen på detta beskattas i inkomstslaget kapital i stället för i näringsverksamhet. Överskottet beskattas därmed med den lägre skattesats som gäller för kapital- inkomster. För att uppnå detta får avdrag göras i inkomstslaget Ett förenklat neutralt skattesystem näringsverksamhet för en schablonmässigt beräknad ränta på det egna kapitalet i verksamheten, s.k. positivt räntefördelningsbelopp. Samma belopp tas i stället upp som intäkt i inkomstslaget kapital. Ett positivt räntefördelningsbelopp utgörs av statslåneräntan vid utgången av november året före beskattningsåret ökad multiplicerad med ett positivt kapitalunderlag, se 33 kap. 3 § IL. Kapitalunderlaget är skillnaden mellan tillgångar och skulder i näringsverksamheten vid utgången av föregående beskatt- ningsår justerat med vissa poster som räknas upp i 33 kap. 5 § IL. Den som inte kan eller vill utnyttja räntefördelningen kan enligt 33 kap. 7 § IL spara hela eller delar av räntefördelningsbeloppet till ett senare år, s.k. sparat räntefördelningsbelopp. Möjligheten att föra över sparat räntefördelningsbelopp finns endast vid ägarskiften enligt 33 kap. 7 a § IL och inte vid byte av företagsform. Om en enskild näringsverksamhet övergår till ett aktiebolag finns således ingen möjlighet att föra över sparat ränte- fördelningsbelopp. Många företagare börjar bedriva näringsverk- samhet i enskild näringsverksamhet. När verksamheten och därmed de ekonomiska åtagandena växer önskar vissa näringsidkare övergå till att bedriva verksamheten i ett aktiebolag i stället. Om det skulle vara möjligt att föra över sparat räntefördelningsbelopp till ett aktiebolag skulle det underlätta för enskilda näringsidkare att övergå till att bedriva verksamhet i aktiebolag. Utredningen anser därför att regler som möjliggör en överföring av sparat räntefördel- ningsbelopp vid sådant byte av företagsform bör införas. Reglerna får dock inte innebära att en överföring leder till en förmånligare beskattning än den som kan erhållas genom utnytt- jande av det sparade räntefördelningsbeloppet. Resultat som ränte- fördelas enkelbeskattas medan resultatet i ett fåmansföretag som är ett aktiebolag beskattas och därefter beskattas utdelningen med på ägar- nivå. Utdelning upp till gränsbeloppet beskattas därmed i stället för enligt reglerna om räntefördel- ning. Även vid försäljning av andelar i fåmansföretag är skattesat- sen på kapitalvinst upp till det sparade utdelningsut- rymmet. Regler som tillåter att sparat räntefördelningsbelopp förs över till sparat utdelningsutrymme kan därför behöva kompletteras med olika villkor för att inte leda till en förmånligare beskattning än Ett förenklat neutralt skattesystem Sådana villkor kan dock medföra att reglerna om att tillåta en överföring kan bli komplicerade. En möjlighet till över- föring är till fördel för näringsidkaren då den underlättar för närings- idkaren att övergå till att bedriva verksamhet i aktiebolag. Utred- ningen anser därför att en sådan överföring bör vara möjlig även om det innebär att reglerna kan bli relativt komplicerade. Villkor för att få överföra sparat räntefördelningsbelopp till sparat utdelningsutrymme Eftersom räntefördelningsbeloppet vid räntefördelning utgår från kapitalunderlaget, som är skillnaden mellan tillgångar och skulder i näringsverksamheten, bör endast sparat räntefördelningsbelopp få överföras till så stor del som de övertagna realtillgångarna utgör av samtliga realtillgångar i näringsverksamheten. Näringsverksam- heten kan vara uppdelad i flera olika verksamhetsgrenar. Utred- ningen anser att räntefördelningsbeloppet även ska kunna föras över när en verksamhetsgren överförs till ett aktiebolag på mot- svarande sätt. Det innebär i sådana fall att sparat räntefördel- ningsbelopp endast får överföras till så stor del som de övertagna realtillgångarna utgör av samtliga realtillgångar i verksamhets- grenen. Med realtillgångar avses samma som föreslagits för före- tagsfond i 32 a kap. 27 §. Genom överföringen bör inte redan upparbetade vinster i ett fåmansföretag få tas i anspråk för utdelning till det nya högre gränsbeloppet, som blir en följd av att det sparade utdelningsut- rymmet höjts genom överföringen av det sparade räntefördelnings- beloppet. Därför bör det sparade räntefördelningsbeloppet endast kunna överföras till sparat utdelningsutrymme på andelar i ett nybildat fåmansföretag eller annat fåmansföretag som inte har bedrivit verksamhet av något slag (lagerbolag). Eftersom de särskilda reglerna för beskattning av utdelning och kapitalvinst på andelar i fåmansföretag endast gäller kvalificerade andelar ska den fysiska personen ha kvalificerad andel i aktiebolaget. Som villkor bör även gälla att företaget inte får förvärva andelar i ett annat av ägaren eller någon närstående ägt företag . Den fysiska personen som har gjort överföringen bör inte heller få sälja eller på annat sätt överlåta sina andelar efter överföringen. Särskilda regler bör därför införas både Ett förenklat neutralt skattesystem vid förvärv och överlåtelse av vissa andelar efter överföringen. Utredningen anser därvid att det är lämpligt att använda sig av samma karenstid som gäller enligt reglerna för kva- lificerade andelar i 57 kap. IL. Som framgår ovan är denna karenstid numera . Den sänktes från tio till då denna sänkning ansågs kunna göras utan att det därigenom skulle uppkomma någon beaktansvärd möjlighet till skatteplanering (prop. 1996/97:45 s. 43 f.). Om andelarna i företaget överlåts under något av de fem beskattningsår som följer närmast efter överföringen ska det spar- ade utdelningsutrymmet som omfattades av överföringen och som inte har utnyttjats inte få räknas in i det sparade utdelnings- utrymmet. Ett belopp som motsvarar det sparade räntefördelnings- belopp som överförts till sparat utdelningsutrymme och fort- farande kvarstår ska därmed minska det sparade utdelnings- utrymmet. Därvid ska även hänsyn tas till om det överförda utdel- ningsutrymmet har uppräknats enligt 57 kap. 10 § 2. En sådan upp- räkning som är hänförlig till det överförda outnyttjade beloppet ska således också minska det sparade utdelningsutrymmet. Om nytt sparat utdelningsutrymme uppstår efter överföringen ska inte detta minska utdelningsutrymmet. Det utdelningsutrymme som upp- kommer tidigast ska därför anses ha utnyttjats först. Samma sak föreslås vid förvärv av andelar i ett annat av ägaren eller någon när- stående ägt företag. Som nämnts ovan är skattesatserna olika vid utdelning från ett fåmansaktiebolag () och vid räntefördelning (30 pro- cent). I praktiken blir dock utdelningen från ett fåmansaktiebolag hårdare beskattad eftersom en dubbelbeskattning sker, först på bolagsnivå och sedan på ägarnivå, medan försäljning av andelar enkelbeskattas. Utredningen har diskuterat hur dessa skillnader i beskattning ska hanteras när en enskild näringsidkares sparade ränte- fördelningsbelopp tillåts överföras till och ingå i ett sparat utdel- ningsutrymme hos en fåmansaktiebolagsägare. Syftet med att före- slå regler som tillåter en sådan överföring är inte att förenkla själva regelverket utan i stället är syftet, såsom nämns ovan, att underlätta för enskilda näringsidkare att övergå till att bedriva verksamhet i aktiebolag. På ägarnivå förväntas detta innebära en förbättring eftersom det sparade räntefördelningsbeloppet inte helt försvinner vid byte av företagsform, vilket är fallet med dagens regler. Utred- ningen har därför bedömt att en kvotering bör göras för att ta hän- Ett förenklat neutralt skattesystem syn till skillnaden i beskattning mellan de olika systemen. En svårighet är dock hur kvoteringen ska kunna hantera både dubbel- beskattningen vid utdelning och enkelbeskattningen vid försäljning av andelar. I fallet med dubbelbeskattningen vid utdelning bör fördelningsbeloppet kvoteras upp med cirka 1,12 men i fallet med försäljning av andelar kvoteras ner med cirka 0,875. Ett alternativ är därför att införa två olika kvoteringar. Vid själva överföringen är det dock svårt att veta vilken procentsats som ska tillämpas. Detta blir känt först senare när försäljning eller utdelning sker. Regler bör i så fall införas som korrigerar kvoten i efterhand. Sådana regler skulle bli komplicerade att införa. Av förenklingsskäl bör därför endast en procentsats införas. Utredningen gör därvid bedöm- ningen att en genomsnittlig kvotering skulle hamna nära 1 och därför inte är nödvändig att införa. Det sparade räntefördel- ningsbeloppet föreslås därför få överföras till sparat utdelningsutrymme. Ett sparat räntefördelningsbelopp om 100 blir därmed även ett sparat utdelningsutrymme om 100. Förslaget föranleder en ändring i 57 kap. 13 § IL och att nya bestämmelser tas in i 33 kap. 7 b och 57 kap. 15 a §§. 7Vissa skogs- och fastighetsanknutna frågor För att förenkla skattesystemet har beloppsgränser som undantar småbelopp införts vid beskattningen av marköverföringar enligt fastighetsbildningslagen (1970:988), förkortad FBL, allframtids- upplåtelser och delägarbeskattade samfällighetsföreningar. Enligt nu gällande regler får avdrag göras med ett visst belopp i syfte att undvika en arbetskrävande uppgiftsskyldighet avseende förhållan- devis ringa belopp. Beloppsgränserna har inte höjts och har därmed minskat i värde på grund av penningvärdeföränd- ringen . Detta medför att det är färre skattskyldiga som ligger under beloppsgränserna och således fler som beskattas för förhållandevis små belopp. Av förenklingsskäl kan det därför vara motiverat att justera för penningvärdeförändringen. Förenklings- vinsterna bedöms dessutom vara störst om reglerna genomgående ändras till en skattefrihetsgräns i stället för de nuvarande grund- och schablonavdragen. Med grund- och schablonavdrag beskattas belopp som överstiger en beloppsgräns. Med en skattefrihetsgräns blir i stället hela beloppet skattepliktigt om ersättningen, nettoinkomsten eller avkastningen överstiger skattefrihetsgränsen. Förslag: Kapitalvinst vid marköverföringar m.m. enligt fastig- hetsbildningslagen ska bara tas upp om den kontanta ersätt- ningen överstiger . Vissa skogs- och fastighetsanknutna frågor Beskattningsreglerna för marköverföringar m.m. som genomförs genom fastighetsbildning har sin grund i samhällets önskan att åstadkomma en ändamålsenlig fastighetsindelning. års taxering var sådana marköverföringar skattefria på grund av att möjligheterna till utjämning av värdeskillnader mellan parterna var ganska begränsade. Då möjligheterna för kontant utjämning utvidgades omprövades den tidigare skattefriheten och de nuvarande principerna infördes. Dessa innebär att beskattning aktualiseras i de fall då ersättning för avstådd mark helt eller delvis utgavs i pengar. Beskattning skedde vidare endast för den del av vinsten som hänförde sig till den erhållna kontanta ersättningen. Av bl.a. praktiska skäl ansågs att smärre kontanta ersättningar borde undantas från beskattning. års taxering gällde därför en skattefrihetsgräns på för de sammanlagda kontanta ersättningsbeloppen under ett beskatt- ningsår (prop. 1971:135, s. 27). Ersättning som understeg blev då helt skattefri medan en ersättning som översteg medförde beskattning av den del av kapitalvinsten som hänförde sig till den erhållna kontanta ersättningen. Vid omläggning, med dåtidens terminologi, av realisa- tionsvinstbeskattningen av fastigheter beslutades att realisations- vinster vid avyttringar av fastigheter i sin helhet skulle vara skatte- pliktiga. I samband med detta förändrades den hittillsvarande tekniken vars tröskeleffekt ansågs vara mindre lämplig. De nya reglerna innebar att beloppsgränsen omvandlades till ett fribelopp som innebar att endast den del av den kontanta ersättningen som översteg skulle bli föremål för beskattning (prop. 1975/76:180 s. 141). slopades kopplingen till beskatt- ningsårets sammanlagda transaktioner. Utredningen anser att det av förenklingsskäl är motiverat att justera gränsbeloppet med hänsyn till grundavdragets penning- värdeförändring som skett och att ersätta den grundavdrags- liknande metoden med en metod där hela beloppet beskattas om gränsbeloppet överskrids. En uppräkning års nivå till dagens penningvärde ger ett belopp om (KPI-upp- räkning: 5 000 x 4 595/650) = 35 346). Utredningen anser därför att en lämpligt avvägd inflationsjusterad nivå på gränsbeloppet är . Det föreslås därför att kapitalvinst vid mark- överföringar enligt FBL bara ska tas upp om den kontanta ersätt- Vissa skogs- och fastighetsanknutna frågor Om ersättningen överstiger gränsbeloppet ska den del av kapitalvinsten som hänför sig till den erhållna kontanta ersättningen tas upp till beskattning. Förslaget föranleder ändringar av 45 kap. 5 § första och andra styckena inkomstskattelagen (1999:1229), förkortad IL. Förslag: Kapitalvinst vid allframtidsupplåtelse ska bara tas upp om engångsersättningen överstiger . Enligt dagens regler i 45 kap. 6–9 §§ IL behandlas engångsersätt- ningar vid allframtidsupplåtelser som avyttring av fastighet. Denna princip återinfördes generellt med verkan års taxering. För att undanta mindre belopp från kapitalvinstbeskatt- ning (tidigare realisationsvinstbeskattning) där utrednings- och kontrollarbetet inte stod i rimlig proportion till skatteintäkterna för staten föreskrevs att den skattskyldige från det sammanlagda beloppet av de engångsersättningar som erhållits under beskatt- ningsåret skulle få ett avdrag med (i det följande kallat schablonavdrag) om inte de verkliga kostnaderna hade visats (prop. 1968:88 s. 14 f.). Schablonavdraget vid allframtidsupplåtelse höjdes till eftersom det framstod som väl lågt i förhållande till det fribelopp om som infördes för realisa- tionsvinstberäkningarna i samband med marköverföring, jfr avsnitt 1971:135, s. 30). att förenkla den kommunala taxeringen beslutades att avdraget i fortsättningen skulle få beräknas särskilt för varje kommun där den skattskyldige under beskattningsåret hade gjort en eller flera upplåtelser (prop. 1980/81:104). Mot bakgrund av omfattande ändringar i den kommunala beskattningen som bl.a. innebar att all inkomst skulle beskattas i hemortskommunen ändrades reglerna. Av taxeringstekniska skäl var det då inte längre motiverat att behålla bestämmelsen om att schablonavdraget ska beräknas för varje kommun för sig där all- framtidsupplåtelser gjorts. De nya reglerna innebar att schablon- Vissa skogs- och fastighetsanknutna frågor avdraget räknades av från den eller de engångsersättningar som den skattskyldige under beskattningsåret hade fått på grund av all- framtidsupplåtelser. Den återinförda tekniken gäller än . Med hänsyn till penningvärdets fall och för att motverka en skatteskärp- ning i de fall den skattskyldige gjort upplåtelser i flera kommuner ett visst beskattningsår höjdes schablonavdraget till (prop. 1986/87:30, s. 40). Av förenklingsskäl är det här motiverat att justera schablon- avdragets storlek med hänsyn till den förändring i penningvärdet som har skett och att ersätta avdraget med ett gränsbelopp. En uppräkning av nivå ger i dagens penningvärde ett belopp på (500 * (4 595/551) = 4 170), en uppräkning av nivå ger i dagens penningvärde ett belopp på (2000 * (4 595/650) = 14 138) och en uppräkning av nivå ger i dagens penningvärde ett belopp på (5 000 * (4 595/2 440)=9 415). Utredningen anser att en lämpligt avvägd nivå är . Det föreslås därför att kapitalvinst vid allframtidsupplåtelse bara ska tas upp om engångsersättningen överstiger . Förslaget innebär att 45 kap. 6 och 24 §§ IL ändras. Förslag: Intäkter och kostnader i en delägarbeskattad samfällig- het ska bara tas upp om skillnaden däremellan respektive avkast- ningen överstiger . En samfällighet är ett antal fastigheter som gemensamt har del i egendom. Det kan vara en väg, en gata, en gemensam anläggning eller ett markområde. Det är ganska vanligt att olika fastigheter ingår i en samfällighet. Enligt Lantmäteriets statistik fanns det 105 853 samfälligheter och 88 165 gemensamhetsanläggningar i fastighets- registret . Samfälligheterna brukar delas in i tre kategorier, nämligen marksamfälligheter, anläggningssamfällig- heter och rättighetssamfälligheter eller övriga samfälligheter. En samfällighet kan antingen förvaltas direkt, s.k. delägarför- valtning, eller genom en för ändamålet särskilt bildad samfällighets- förening, s.k. föreningsförvaltning. Vissa skogs- och fastighetsanknutna frågor en juridisk person som är skild från själva samfälligheten. Enligt statistik från Lantmäteriet fanns det 40 351 samfällighetsföreningar i samfällighetsföreningsregistret . Vid inkomstbeskattningen beskattas samfälligheter efter två olika system som baseras på samfällighetens förvaltning. De brukar benämnas föreningsbeskattning respektive delägarbeskattning. Den vanligaste beskattningsformen är delägarbeskattning. Det är endast föreningar som bildats för att förvalta en marksamfällighet eller en reglerings- samfällighet som är en särskild taxeringsenhet som beskattas som en förening. Vid delägarbeskattning beskattas delägarna. Samfällighetens intäkter och kostnader fördelas mellan delägarna utifrån respektive delägares andelstal (6 kap. 6 § 2 stycket IL). Delägarbeskattningen sker oavsett hur föreningen förvaltas. För ägarna till en delägar- fastighet beror beskattningen på vilken kategori av fastighet som ingår i samfälligheten. Det kan vara fråga om en privatbostads- fastighet, en näringsfastighet eller ett privatbostadsföretag. Detta avgör i vilket inkomstslag och efter vilka regler som beskattningen ska ske. finns generella regler som anger en skattefrihets- gräns vid beskattning av ägare till fastigheter i samfälligheter. Regeln kom till i förenklingssyfte för att undvika arbetskrävande uppgifts- skyldighet avseende förhållandevis ringa belopp (prop. 1975:48, s. 135 och 153). Den ursprungliga nivån var . Frågan om beloppsnivån var aktuell igen 1985 och då ansågs samma förenklingsskäl göra sig gällande men också att penning- värdeförändringen kommit att minska värdet av den tänkta förenk- lingen (prop. 1985/86:45, s. 27 f.). Mot denna bakgrund höjdes beloppet till och tekniken förändrades till ett grund- avdrag. I samband med skattereform fördes reglerna oför- ändrade över till det nya systemet. Detsamma gällde vid införandet av inkomstskattelagen. höjdes beloppsgränsen för grundavdraget från till . Effekterna för de offentliga finanserna ansågs vara försumbara (prop. 2003/04:19, s. 58 ff.). I förarbetena till denna lagändring konstaterades att en uppräkning enligt kon- sumentprisindex av det ursprungliga beloppet om skulle motsvara . På motsvarande sätt skulle uppräk- ningen av belopp om motsvara . Vissa skogs- och fastighetsanknutna frågor SOU 2014:68 För att behålla de ursprungliga intentionerna och göra en justering uppåt valdes beloppet . Bakgrunden till lag- ändringen var en skrivelse från och där det bl.a. föreslogs att det skatte- fria beloppet skulle bestämmas till av prisbasbeloppet (). Den dåvarande regeringen avvisade detta eftersom ett sådant belopp ansågs ligga alltför högt jämfört med de ursprungliga beloppen på 100 respektive . Eftersom det finns ett stort antal samfälligheter bedöms en höj- ning av beloppet medföra stora förenklingsvinster. Det är därför motiverat att justera beloppsgränsen med hänsyn tagen till för- ändringen av penningvärdet. Med användande av SCB:s konsument- prisindex motsvarar för i dagens penningvärde ett belopp på (100 * (4 595/887) = 518), för motsvarar ett belopp på (300 * (4 595/2246) = 614) och ett belopp på för motsvarar (600 * (4 595/4 078) = 676). Med dagens prisbasbelopp på (för ) ger detta ett belopp på respektive enligt SCB:s statistik. Ett belopp om bedöms vara en lämplig nivå som endast marginellt påverkar de offentliga finanserna, även om beräk- ningarna är osäkra. Det föreslås därför att intäkter och kostnader i en delägarbeskattad samfällighet bara ska tas upp om skillnaden däremellan respektive avkastningen överstiger . Utredningens förslag föranleder ändring av 15 kap. 10 §, 39 kap. 26 § och 42 kap. 29 § IL. En följdändring föranleds även i 22 kap. 6 § skatteförfarandelagen (2011:1244).