sou · H2B383 · 2014-12-18 00:00:00 — 1.lämnar oriktiga uppgifter i en ansökan om tillstånd eller i någon annan handling som är av betydelse för prövningen av ett ärende enligt rådets förordning (EG) nr 428/2009 eller denna lag eller i en deklaration som avses i 12 eller 13 §, eller 2.bryter mot artikel 20.3 eller 22.8 i samma förordning eller mot 17 §. Om gärningen är ringa, skall den inte medföra ansvar. Till ansvar enligt denna lag ska inte dömas om gärningen föranleder att administrativ sank- tion enligt denna lag riktas mot samma person. Sanktionsavgift ska tas ut för de överträdelser som anges i andra stycket denna paragraf med de belopp som regeringen fast- ställer i föreskrift. Avgiften ska vara lägst 10 000 och högst . När avgiften bestäms, ska hänsyn tas till över- trädelsens allvar och betydelsen av den bestämmelse som överträ- delsen avser. Sanktionsavgift ska tas ut: 1.vid åsidosättande av krav eller villkor som har meddelats med stöd av artikel 9.2 i rådets förordning (EG) nr 428/2009 eller bryter mot kontroll- eller ordningsföreskrifter som har med- delats med stöd av denna lag, 2.vid åsidosättande av under- rättelseskyldighet enligt artikel 4.4 3.vid åsidosättande av under- rättelseskyldighet enligt artikel 5.1 4.vid åsidosättande av under- rättelseskyldighet som har föreskri- vits med stöd av 4 a § andra stycket, 5. vid åsidosättande av under- rättelseskyldighet som har före- skrivits med stöd av 4 c § andra stycket denna lag, eller 6. vid åsidosättande av upp- giftsskyldighet enligt artikel 22.10 i samma förordning, Sanktionsavgift ska inte tas ut för en överträdelse, om över- trädelsen föranleder att annan administrativ sanktion enligt denna lag riktas mot samma person. Sanktionsavgiften får sättas ned helt eller delvis om över- trädelsen är ursäktlig eller om det annars med hänsyn till om- ständigheterna skulle vara oskä- ligt att ta ut sanktionsavgiften. Sanktionsavgiften ska tillfalla staten. beslutar om sanktions- avgift utom i sådana fall som avses i andra stycket. Den myndighet som rege- ringen bestämmer är tillstånds- och tillsynsmyndighet avseende kärnämnen, material m.m. enligt kategori 0 i rådets förordning (EG) nr 428/2009 beslutar om sanktionsavgift inom detta om- råde. Innan myndigheten beslutar om en avgift ska den som an- språket riktas mot ges tillfälle att yttra sig. Ett beslut om att ta ut en sanktionsavgift ska delges den avgiftsskyldige. En beslutad sanktionsavgift ska betalas efter det att beslutet har delgetts. Ett beslut om sanktionsavgift får efter sista betalningsdagen verk- ställas såsom en dom som vunnit laga kraft. En sanktionsavgift får inte beslutas, om den anspråket riktas mot inte har getts tillfälle att yttra sig från det förut- sättningarna enligt 22 b § att besluta om avgift har inträffat. En beslutad sanktionsavgift faller bort om beslutet om avgiften inte har verkställts från det att beslutet vunnit laga kraft. En sanktionsavgift ska åter- betalas, om betalningsansvaret har upphävts genom beslut som vunnit laga kraft. Ränta på sanktionsavgift som (1975:635) för tiden från den dag avgiften betalades till och med den dag avgifter återbetalas. Regeringen får meddela när- mare föreskrifter om den ordning skyldige att i rätt tid ge in en produkter får, förutom i sådana sådan deklaration som avses i 12 fall som avses i andra stycket, eller 13 §, får den myndighet som skall ta emot deklarationen vid behövs för att föreskrift i rådets vite förelägga den uppgiftsskyldige förordning (EG) 428/2009 eller att fullgöra sin skyldighet. föreskrift i denna lag eller en föreskrift, ett villkor eller en med stöd av dessa författningar Den myndighet som rege- ringen bestämmer är tillstånds- kärnämnen, material m.m. enligt kategori 0 i rådets förordning (EG) nr 428/2009 utfärdar inom detta område förelägganden enligt och andra stycket ska förenas med Ett sådant föreläggande ska även riktas mot staten. Försummar den uppgifts- skyldige att i rätt tid lämna sådan underrättelse som avses i del 3.1 i bilaga II till rådets förordning (EG) nr 428/2009 får den myn- dighet som ska ta emot under- rättelsen vid vite förelägga den uppgiftsskyldige att fullgöra sin skyldighet. Beslut av en annan myndig- Beslut av en annan myndig- het än regeringen att återkalla het än regeringen att återkalla ett tillstånd får överklagas hos ett tillstånd får överklagas hos samma gäller en myndighets samma gäller en myndighets beslut enligt 12 § första stycket, beslut enligt 11 § tredje stycket, 14, 16, 24 och 24 a §§. 12 § första stycket, 14 §, 16 §, 22 b § och 24 §. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Andra förvaltningsbeslut enligt rådets förordning (EG) nr 428/2009 eller enligt denna lag får inte överklagas. Denna lag träder i kraft . 2Utredningsuppdraget och dess genomförande hemställde att regeringen skulle åter- komma med förslag till ny krigsmateriellagstiftning, i syfte att skärpa exportkontrollen gentemot icke-demokratiska stater.1 Rege- ringen beslutade om utredningsdirektiv (direktiv 2012:50, se bilaga 1). Kommitténs uppdrag är att göra en översyn av exportkontrollen av krigsmateriel och att lämna förslag på hur kontrollsystemet bör utformas . Det huvudsakliga syftet med utredningen är att skärpa exportkontrollen gentemot icke- demokratiska stater. Kommittén har i sin läsning av direktivet kunnat identifiera två huvudsakliga delar. Dels ett uppdrag att lämna förslag till en skärpt exportkontroll mot icke-demokratiska stater – med därtill hörande delfrågor –, dels ett uppdrag att utreda om möjligheten att införa effektivare och mer tillgängliga sanktioner i krigsmateriellagen och i lagen om produkter av dubbla användningsområden och av tekniskt bistånd, med därtill hörande delfrågor. Kommittén har valt att redovisa de två delarna var för sig. I detta delbetänkande redovisar kommittén sitt förslag avseende sanktionsfrågan. Kommitténs förslag avseende den andra frågan redovisas i kommitténs slutbetänkande.2 1 Betänkande 2010/11:UU3 och rskr. 2010/11:261. 2 Enligt kommitténs ursprungliga direktiv skulle uppdraget slutredovisas . Genom tilläggsdirektiv (direktiv 2014:148) för- längdes tiden för redovisning av uppdraget till . Utredningsuppdraget och dess genomförande 2.2Uppdraget i denna del () har i en skrivelse till regeringen hemställt att sanktionsavgifter införs som en administrativ sanktion i krigsmateriellagen och i lagen om produkter med dubbla användningsområden och av tekniskt bistånd (PDA-lagen). ISP har som skäl för sin begäran anfört att förundersökningar rörande brott mot lagstiftningarna oftast – även i klara fall – läggs ned med hänvisning till att brott inte kan styrkas.3 Detta har enligt ISP medfört att gällande straff- sanktionsmöjligheter i lagstiftningen inte upplevs som vare sig effektiva eller avskräckande.4 Enligt ISP skulle ett komplement till straffsanktionen vara att införa ett system med sanktionsavgift. Kommittén har i uppdrag att överväga om ett system med sanktionsavgift bör införas i krigsmateriellagen respektive i lagen om kontroll av produkter med dubbla användningsområden och av tekniskt bistånd (PDA-lagen). Vid bedömningen av om så bör ske ska kommittén särskilt beakta de riktlinjer och synpunkter för när sanktionsavgifter bör användas som redovisats i proposition 1981/82:142. Kommittén ska även beakta vad Straffrätts- användningsutredningen (SOU 2013:38) anfört i frågan, samt beakta hur systemet med sanktionsavgifter fungerar inom andra relevanta tillsynsområden. Kommittén ska rådgöra med berörda myndigheter och andra aktörer. I förekommande fall ska kommittén utarbeta och lämna förslag till de författningsändringar som övervägandena föranleder. Kommittén har under arbetet uppmärksammat två ytterligare frågor, vilka i viss utsträckning hänger samman med huvudfrågan. Nämligen frågan om blankettstraffbud samt frågan om utökat till- ståndskrav för att tillverka respektive tillhandahålla krigsmateriel. Att en aktör behöver tillstånd för att tillverka eller tillhandahålla krigsmateriel medför att aktören står under ISP:s löpande tillsyn. 3Vid kommitténs granskning har framkommit att ett frekvent återkommande skäl till att en förundersökning läggs ned är att brottet i fråga bedöms som ringa. Flertalet av ansvarsbestämmelserna i och PDA-lagen föreskriver ansvarsfrihet för ringa brott. 4ISP påtalade detta förhållande även i sitt remissvar över den senaste lagändringen av krigsmateriellagen. ISP ifrågasatte därvid om det nuvarande sanktionssystemet kunde anses uppfylla de krav som och Rådets direktiv /43/EG fastställde. Regeringen konstaterade att frågan om administrativa sanktionsavgifter inte utretts inom ramen för det aktuella lagstiftningsarbetet, varför det saknades ett tillräckligt underlag för att lämna förslag därom, prop. 2010/11:112, s. 82. Utredningsuppdraget och dess genomförande Kommittén har valt att behandla och lämna förslag rörande dessa frågor i betänkandet, eftersom även dessa syftar till att förbättra sanktionssystemet inom exportkontrollområdet. Kommittén har fortlöpande arbetat med båda delarna av utred- ningsuppdraget. I genomsnitt har kommittén träffats en gång . Kommittén har inte haft några egna experter eller sakkunniga och har därför behövt inhämta kunskap om de verkliga förhållandena från bl.a. myndigheter och organisationer m.fl. Informationen har lämnats på olika sätt: vid sammanträden inför kommittén, vid möten med sekretariatet eller i form av rapporter. Sekretariatet har även deltagit vid seminarier som berört utred- ningsuppdraget. Kommittén har inom ramen för sitt arbete med en skärpt exportkontroll gentemot icke-demokratiska stater besökt ett antal europeiska stater samt förenta stater för att ta del av dessa staters exportkontrollsystem. Därvid har även frågan om dessa staters sanktionssystem inom exportkontrollområdet berörts. Kommittén har även tagit del av SIPRI:s komparativa rapport avseende sanktioner inom exportkontrollområdet i några andra stater.5 Kommittén har inhämtat löpande information från ISP och () avseende myndigheternas upp- fattning om gällande sanktionssystem. Sekretariatet har också träffat myndigheterna. Kommittén har vidare inhämtat information från , , Säkerhetspolisen, Åklagar- myndigheten, Riksenheten för säkerhetsmål,6 och tingsrätterna avseende i vilken omfattning och på vilket sätt dessa myndigheter kommit i kontakt med överträdelser av krigsmateriellagen och PDA-lagen. Kommittén har därutöver inhämtat information från rikets Länsstyrelser samt från ett 15-tal andra svenska myndigheter – vilka hanterar sanktionsavgifter, bl.a. inom miljörättens område – om respektive myndighets erfarenhet av ett sanktionsavgiftssystem. 5Penalties for export control offences for dual-use and export control law: a comparative overview of six countries, 2014. 6Tidigare Åklagarkammaren för säkerhetsmål. Utredningsuppdraget och dess genomförande Kommittén har med hänsyn till direktivets skrivningar beaktat betänkande (SOU 2013:38) och tagit del av de remissyttranden som lämnats avseende detta. Kommittén har vidare beaktat andra relevanta utredningar, lag- stiftningsärenden och doktrin. Utredningsuppdraget i denna del består av en huvudsaklig fråga, huruvida en sanktionsväxling bör ske eller inte samt i före- kommande fall på vilket sätt. Under utredningsarbetet har därutöver framkommit två delfrågor, vilka kommittén ansett bör behandlas som huvudfrågan. Nämligen frågan om det förekommer otillåtna blankettstraffbud i krigsmateriellagen och i PDA-lagen samt frågan om de undantag från kravet på tillstånd för att tillverka och tillhandahålla krigsmateriel bör avskaffas. Frågan om sanktionsväxling upptar större delen av betänkandet medan de två övriga frågorna behandlas i var sitt kapitel. Efter ett inledande kapitel redogörs för gällande sanktions- systemet i krigsmateriellagen och i PDA-lagen samt i vad mån förefintliga sanktionerna är tillämpbara för att beivra de över- trädelser som förekommer (kapitel 3 och 4). Därefter redogörs för de effekter som önskas uppnås genom en sanktionsväxling (kapitel 5). Vidare redogörs för olika administrativa sanktioner som kan komma ifråga samt för riktlinjer att beakta vid utformningen av ett sanktionssystem (kapitel 6 och 7). Kommitténs överväganden beträffande sanktionsväxlingen redovisas i kapitel 8-10. Inledningsvis behandlas frågan om hur sanktionsväxlingen i sin helhet – inkluderar även andra admini- strativa sanktioner än sanktionsavgift – bör genomföras (kapitel 8). Därefter prövar kommittén vilka straffrättsliga sanktioner som kan ersättas av sanktionsavgift (kapitel 9). Avslutningsvis redogörs för hur ett sanktionsavgiftssystem bör utformas (kapitel 10). Betänkandet övergår därefter till att behandla de två del- frågeställningarna och kommitténs förslag i dessa delar. Dels frågan om blankettstraffbud (kapitel 11), dels frågan om ett utökat till- ståndskrav enligt krigsmateriellagen (kapitel 12). Utredningsuppdraget och dess genomförande Betänkandets motivdel avslutas med överväganden i fråga om ikraftträdande och övergångsbestämmelser (kapitel 13) samt en konsekvensanalys (kapitel 14). Betänkandets sista kapitel utgörs av författningskommentaren (kapitel 15). Till betänkandet har fogats bilagor. 2.4.1Tillvägagångssättet för prövningen av sanktionsväxlingsfrågan Kommittén inleder prövningen med att klarlägga hur det gällande sanktionssystemet fungerar och vilka brister som föreligger. I förekommande fall prövar kommittén därefter vilka förändringar av sanktionssystemet som bör genomföras. Det har i olika samanhang betonats vikten av att kriminalisering som metod för att hindra överträdelser av normer används med försiktighet.7 Som skäl för detta har bl.a. framhållits att en alltför omfattande kriminalisering kan medföra att rättsväsendet inte har resurser till att beivra alla överträdelser, vilket i sin tur riskerar att undergräva straffrättssystemets brottsavhållande verkan. Straff- hotet anses vidare riskera att förlorar sin tyngd om straffansvar föreskrivs för obetydliga förseelser. Den genomgång av ansvars- bestämmelserna i krigsmateriellagen och PDA-lagen som genomförs bör därför även innefatta en prövning av om kriminali- seringen för ett visst beteende bör bestå eller inte. Om kriminali- seringen inte bör bestå för ett beteende tas straffsanktionen avseende det beteendet bort utan att ersättas av någon annan sanktion (ren avkriminalisering). Först om kommittén finner att kriminaliseringen för ett visst beteende bör bestå aktualiseras frågan om sanktionsväxling. om straffsanktionen ska kvarstå eller om den bör ersättas av en annan repressiv metod – t.ex. sanktionsavgift. Vid prövningen av om ett visst beteende bör vara fortsatt kriminaliserat eller inte beaktar kommittén de kriterier för kriminalisering som utarbetat.8 Av direktivet framgår att kommittén ska fokusera på sank- tionsavgift som alternativ till gällande straffsanktioner. 7Se t.ex. prop. 1994/95:23, kapitel 6, betänkande 1994/95:JuU2 och SOU 2013:38, s. 477. 8SOU 2013:38, s. 498. Utredningsuppdraget och dess genomförande dock noteras att sanktionsavgift bör ses som ett komplement till övriga repressiva metoder vid tillsynsverksamhet.9 En prövning av alternativa sanktionsformer till straffsanktionen bör därför inne- fatta även andra repressiva metoder än enbart sanktionsavgift. Att kommittén på detta sätt tar ett bredare grepp om frågeställningen återspeglas i betänkandets titel, som givits namnet sanktionsväxling istället för att enbart referera till sanktionsavgift. I förtydligande syfte definieras några begrepp som återkommande används i kapitlet. Sanktion avser (straff)åtgärd som drabbar den som bryter mot en rättsregel. Sanktionen kan vara av repressiv eller icke repressiv karaktär. Repressiv avser att initiativet till tvångsåtgärden ankommer på staten.10 En icke repressiv sanktion, t.ex. skadestånd i en civilrättslig process, initieras av en enskild part. Straffsanktion utgörs av böter eller fängelse och är den mest ingripande repressiva sanktionen. Vid valet av repressiv sanktion ska straffsanktion väljas i sista hand. Sanktionsavgift är en ekonomisk sanktion som åläggs en fysisk eller juridisk person på grund av en konstaterad överträdelse av en författningsbestämmelse. Det förekommer att alternativa begrepp används – däribland administrativ sanktionsavgift. Kommittén har valt att använda begreppet sanktionsavgift, bl.a. därför att det begreppet är det mest frekvent använda.11 Därtill kan begreppet administrativ sanktionsavgift lätt förväxlas med begreppet admini- strativ sanktion. Sanktionsavgift är en form av administrativ sanktion, men det finns därutöver flera andra. Sanktionsväxling innebär att en befintlig straffsanktion ersätts av eller kompletteras med en administrativ sanktion. 9Se regeringens skrivelse 2009/10:79, s. 45. SOU 2013:38, s. 494 f. , Sanktionsavgifter – särskilt i näringsverksamhet, kapitel 1.1. Det gällande sanktionssystemet i krigsmateriellagen och i PDA- lagen är i huvudsak straffrättsligt. Överträdelser beivras således genom böter eller fängelse. Sådana påföljder kan endast ådömas fysiska personer. Krigsmateriellagen och PDA-lagen innehåller emellertid även ett par bestämmelser som lämnar utrymme för att besluta om administrativa sanktioner, vilka även kan riktas mot juridiska personer. Enligt krigsmateriellagen kan under vissa förut- sättningar ett meddelat tillstånd återkallas eller ett förbud utfärdas för att utnyttja ett erhållet generellt tillstånd. Enligt PDA-lagen kan under vissa förutsättningar ett meddelat tillstånd återkallas eller ett vitesföreläggande meddelas. Därutöver kan en juridisk person enligt 36 kap. åläggas företagsbot1 för brott som begåtts i näringsverksamheten. Bestämmelser om ansvar m.m. för den som bryter mot krigs- materiellagen finns i 24–30 §§. Paragrafnumren inom parantes anger den paragraf i krigsmateriellagen som fyller ut den aktuella brottsbeskrivningen. 1 En företagsbot ska fastställas till lägst och högst . Föreskriver att lagen (2000:1225) om straff för smuggling ska tillämpas vid olovlig utförsel och försök därtill av krigsmateriel. Enligt smugglingslagen föreligger straffrättsligt ansvar vid upp- såtlig utförsel av krigsmateriel, trots avsaknad av tillstånd därtill (smuggling). Vidare föreligger straffrättsligt ansvar om utförseln, trots avsaknad av tillstånd, sker av grov oaktsamhet (olovlig utförsel). Om gärningen vid oaktsamhetsbrottet är ringa föreskrivs ansvarsfrihet. Reglerar överträdelser mot meddelat förbud att lämna anbud eller ingå avtal (12 §). Vidare regleras överträdelser mot krigs- materiellagens tillståndskrav avseende: –tillverkning (3 §), –tillhandahållande (4 och 5 §§), –lämnande av tekniskt bistånd (6 §), –tillverkningsrätt (7 och 8 §§) –ändrande av avtal om tillverkningsrätt (9 §), –militärt inriktad utbildning (10 §), Paragrafen innehåller också en bestämmelse om ansvar för den som vilseleder ISP eller regeringen att lämna sådant tillstånd som föreskrivs i 3–10 §§, om det inneburit att ett avtal fullföljts eller ett tillhandahållande kommit till stånd. Paragrafen föreskriver skilda straffskalor för uppsåtliga respek- tive oaktsamma brott. Vid uppsåtliga brott döms till böter eller fängelse i högst . Vid oaktsamhet döms till böter eller fängelse . I ringa fall föreskrivs ansvarsfrihet. Anger att för brott enligt 25 §, som är att bedöma som grova, ska dömas enligt en strängare straffskala; fängelse mellan och . Enligt bestämmelse ska vid bedömande av om brottet är grovt särskilt beaktas om brottet avsett betydande värde, varit av stor omfattning eller varaktighet eller om gärningen annars varit av särskilt allvarlig art. Föreskriver ansvar för den som uppsåtligen eller av oaktsamhet: –underlåter att till ISP lämna underrättelse om anbudsgivning (12 §), –underlåter att till ISP lämna underrättelse om användande av generellt tillstånd (20b §), –underlåter att till mottagaren av krigsmateriel eller av tekniskt bistånd lämna uppgifter om villkor för slutanvändning, utförsel m.m.(15a §), –underlåter att till ISP lämna uppgift om ägande i utländska rättssubjekt (17 §), –underlåter att till ISP lämna uppgift om att man iakttagit villkor iöverföringstillståndet (20c §), –underlåter att till ISP anmäla ändring i förhållanden som tagits upp i tillståndsansökan (21 §), –i annat fall än som avses i 25 och 26 § lämnar oriktig uppgift i ansökan om tillstånd eller i annan handling av betydelse för prövning eller ur kontrollsynpunkt, –åsidosätter ett villkor eller bryter mot en kontroll- eller ord- ningsbestämmelse som meddelats med stöd av krigs- materiellagen, –bryter mot föreskriften att föra detaljerade och fullständiga register över överföringar inom EES (20a §), –bryter mot ett skriftligt åtagande som getts in till ISP enligt en föreskrift som meddelats med stöd av 10b § andra stycket. Samma straffskala föreskrivs för uppsåtliga respektive oaktsamma brott; böter eller fängelse . I ringa fall före- skrivs ansvarsfrihet. Föreskriver att ansvarsbestämmelserna i krigsmateriellagen är subsidiära till bestämmelserna i . Reglerar möjligheten att förverka krigsmateriel eller tekniskt bistånd som varit föremål för brott enligt 25 eller 26 § eller dess värde samt utbyte av sådant brott. Föreskriver att allmänt åtal för brott mot tillståndskravet avseende tillverkning eller tillhandahållande (3 och 4 §§) får väckas endast efter medgivande av ISP. 3.3Lagen om kontroll av produkter med dubbla användningsområden och av tekniskt bistånd Bestämmelser om ansvar m.m. för den som bryter mot PDA-lagen finns i 18–24 a § i lagen. Artikelnummer inom parantes anger den artikel i rådets förordning (EG) nr. 428/2009 som fyller ut den aktuella brottsbeskrivningen. Paragrafnummer inom parantes avser hänvisning till PDA-lagen. I den löpande texten kommer produkter med dubbla användningsområden att förkortas PDA. 18 § första stycket Föreskriver ansvar för den som utan tillstånd uppsåtligen: –exporterar PDA som upptas i bilaga 1 till rådets förordning 428/2009 (artikel 3.1), –exporterar PDA, som inte upptas i bilaga 1 till förordningen, om exportören blivit informerad av behöriga myndigheter om att produkten i fråga kan vara avsedd för massförstörelsevapen (artikel 4.1), –exporterar PDA, som inte upptas i bilaga 1 till förordningen, om exportören blivit informerad av behöriga myndigheter om att produkten i fråga kan vara avsedd för militär slutanvändning i länder som är föremål för internationella sanktioner (artikel 4.2), –exporterar PDA, som inte upptas i bilaga 1 till förordningen, om exportören blivit informerad av behöriga myndigheter om att produkten i fråga kan vara avsedd att användas som del av/komponent till krigsmateriel, vilken exporterats från medlemsstaten utan tillstånd eller i strid med nationell lagstiftning (artikel 4.3), –utan att informera behöriga myndigheter, exporterar PDA, som inte upptas i bilaga 1 till förordningen, om exportören känner till att produkten som ska exporteras helt eller delvis ska användas på sätt som föreskrivs i artikel 4.1–4.3 (artikel 4.4), –exporterar PDA, som inte upptas i bilaga 1 till förordningen, om regeringen föreskrivit att export av produkten i fråga kräver tillstånd enligt artikel 4.5 på grund av att exportören har anledning att misstänka att produkterna är eller kan tänkas vara avsedda för massförstörelsevapen (4-a §), –exporterar PDA, som inte upptas i bilaga 1 till förordningen, om regeringen – på grund av hänsyn till den allmänna säkerheten eller till de mänskliga rättigheterna – föreskrivit att export av produkten i fråga kräver tillstånd enligt artikel 8.1 (5 §), –överför PDA som upptas i bilaga 4 till rådets förordning 428/2009 (artikel 22.1),