sou · H2B357 · 2014-08-27 00:00:00 — Försäkringsvillkor som i jämförelse med bestämmelserna i är till nackdel för försäkringstagaren eller dennes rättsinnehavare eller för den försäkrade är utan verkan mot någon av dem, om inte annat anges i lagen (1 kap. 6 § FAL). Det som sägs om tvingande bestämmelser gäller dock inte kollektivavtalsgrundad försäkring, om försäkringen följer en överenskommelse mellan en arbetsgivar- organisation och en central arbetstagarorganisation (se 1 kap. 7 § 4 FAL). Skälen för bedömningen: Inledningsvis kan det konstateras att ett tjänstepensionsföretags verksamhet enligt tjänstepensions- direktivet ska avse tillhandahållande av pensionsförmåner. Enligt tjänstepensionsdirektivet avses med detta förmåner som betalas ut med anledning av uppnådd pensionsålder eller förväntat uppnående av pensionsålder eller, om de kompletterar dessa förmåner och till- handhålls sekundärt, i form av utbetalningar vid dödsfall, invaliditet eller upphörande av anställning eller i form av bidrag eller tjänster som tillhandahålls vid sjukdom, medellöshet eller dödsfall. För- månerna kan utgöras av livslånga utbetalningar eller utbetalningar eller utbetalning av ett engångsbelopp3. Mot denna bakgrund kan det konstateras att pensionsförmåner uppvisar grundläggande likheter med försäkringar, vilket bl.a. inne- 2Dessa definitioner finns i 1 kap. 4 § FAL. 3Se artikel 6 d. bär att det behov av civilrättslig skyddsreglering kring försäkringar som har föranlett införandet av FAL också finns när det gäller pensionsförmåner. Likheterna mellan försäkringar och pensions- förmåner innebär också att de lösningar på olika legala frågeställ- ningar som finns i FAL bör utgöra en naturlig utgångspunkt för den civilrättsliga regleringen kring pensionsförmåner. En uppenbar fördel med att ta utgångspunkt i FAL-regleringen är naturligtvis att de aktuella pensionsförmånerna har reglerats enligt den lagen och att lagen även har utformats med beaktande av detta.4 Det kan dock finnas anledning att pröva om vissa bestämmelser i är lämpliga eller inte i den civilrättsliga regleringen kring pensionsförmåner, mot bakgrund av de skillnader som finns mellan försäkringar och sådana förmåner. Definitionen av tjänstepensionsinstitut i tjänstepensionsdirektivet5 är till viss del svårtolkad, men förenklat och sammanfattningsvis kan sägas att ett tjänstepensionsinstitut är ett institut som – oavsett rättslig form – förvaltar fonderade medel utifrån syftet att tillhandahålla pensionsförmåner eller vissa former av kompletterande förmåner på grundval av en överenskommelse mellan arbetsgivare och arbets- tagare, och där de fonderade medlen är sakrättsligt skyddade i händelse av arbetsgivarens konkurs. Vad som ska regleras civilrättsligt är således en tjänstepensions- förmån. Mot bakgrund av direktivets definitioner i artikel 6 a och d bör sådana lämpligen definieras som förmåner som betalas ut med anledning av uppnådd pensionsålder eller förväntat uppnående av pensionsålder, dödsfall (efterlevandepension), sjukdom och invaliditet, upphörande av anställning eller medellslöshet, där för- månen har sin grund i en överenskommelse om pensionsförmåner mellan arbetsgivare och arbetstagare. Enligt FAL innefattas i begreppet personförsäkring kategorierna livförsäkring, sjukförsäkring och olycksfallsförsäkring. En person- försäkring kan tecknas på försäkringstagarens eller någon annans liv eller hälsa. En arbetsgivare kan således teckna en individuell personförsäkring till förmån för en anställd. Bestämmelserna i 10–16 kap. tillämpas på individuell personförsäkring och 20 kap. på kollektivavtalsgrundad personförsäkring (1 kap. 2 § FAL). Tjänstepensionsförmåner definierat som ovan och som tecknas av ett tjänstepensionsföretag har såldes stora likheter med begreppet personförsäkring som tecknas hos ett försäkringsbolag enligt FAL. 2003/04:150 s. 371. 5Se artikel 6 a. Som nämnts bör regleringen i FAL av personförsäkring därför utgöra grunden för den civilrättsliga regleringen av tjänstepensions- förmåner. Mot bakgrund av de skillnader mellan de försäkringar som definieras som personförsäkringar i FAL och tjänstepensions- förmåner finns det dock anledning att pröva om dessa bestäm- melser i FAL till alla delar är lämpliga att införa i den civilrättsliga regleringen av sådana pensionsförmåner. Med hänsyn till definitionen av tjänstepensionsförmån i tjänste- pensionsdirektivet gör utredningen bedömningen att även mot- svarigheten till gruppersonförsäkring (19 kap. FAL) bör inkluderas i den civilrättsliga regleringen av dessa förmåner. De grupperson- försäkringar som har sin grund i kollektivavtal tecknas nämligen i vissa fall av arbetsgivaren och i andra fall av en organisation för sina medlemmar. Arbetsgivaren svarar sedan – i vart fall när det gäller obligatorisk gruppförsäkring – för premiebetalningen. Sammanfatningsvis ska den civilrättsliga regleringen av avtalen mellan tjänstepensionsföretag och arbetsgivare/arbetstagare ta sin utgångspunkt i regleringen av personförsäkring enligt försäkrings- avtalslagen. Regleringen ska tas in i den lagen genom hänvisning till relevanta försäkringsavtalsregler. Vid tillämpning av bestämmelserna ska avtal om tjänstepensionsförmåner jämställas med motsvarande försäkringsavtal och det som sägs om försäkringsbolag även gälla ett tjänstepensionsföretag. 13.2Tillämpningsområde och tvingande reglering Förslag: Vad gäller individuell tjänstepensionsförmån ska i huvudsak motsvarande bestämmelser som i 10–16 kap. försäk- ringsavtalslagen införas i lagen. För kollektivavtalsgrundad tjänstepensionsförmån och grupptjänstepensionsförmån ska tas in motsvarande regler som gäller för kollektivavtalsgrundad personförsäkring och gruppersonförsäkring. Bestämmelserna om individuell tjänstepensionsförmån ska vara tvingande till förmån för tjänstepensionstecknaren eller för den tjänstepensionsberättigade. Detta gäller inte kollektiv- avtalsgrundad tjänstepensionsförmån, om avtalet följer en överenskommelse mellan en arbetsgivarorganisation och en central arbetstagarorganisation. För individuell personförsäkring – dvs. livförsäkring, sjukförsäkring och olycksfallsförsäkring – som tecknas hos ett försäkringsbolag gäller enligt FAL en omfattande reglering som i huvudsak avser information (10 kap.), försäkringsavtalet (11 kap.), begränsning av försäkringsbolagets ansvar (12 kap.), premien (13 kap.), förfogande över försäkringen (14 kap.), förhållandet till borgenärerna (15 kap.) och reglering av försäkringsfall, m.m. (16 kap.). För gruppersonförsäkring och kollektivavtalsgrundad person- försäkring gäller särskilda bestämmelser i 19 och 20 kap. i FAL. Försäkringstagare är den som har ingått avtal om försäkring med ett försäkringsbolag och försäkrad – vid personförsäkring – den på vars liv eller hälsa en försäkring gäller. Förmånstagare är den som – enligt lagens kapitel om förfogande över försäkringen – har rätt att få försäkringen eller ersättningen som utfaller från den (1 kap. 4 § FAL). Vid individuell personförsäkring utgörs parterna i försäkrings- avtalet av försäkringsbolaget och försäkringstagaren. Särskilda regler gäller för en individuell personförsäkring som tecknas för en arbetsgivare till förmån för en anställd på dennes liv och hälsa. Bl.a. vid tillämpningen av bestämmelserna om förfogande över försäk- ringen och vid tillämpning av bestämmelserna om förhållandet till borgenärerna anses den anställde som försäkringstagare. Regeln är dock dispositiv, dvs. den gäller inte om försäkringsavtalet före- skriver något annat (1 kap. 5 § FAL). Bestämmelser om gruppersonförsäkring finns i 19 kap. FAL. En gruppersonförsäkring är en personförsäkring som meddelas enligt ett gruppavtal och som gäller under förutsättning att den försäkrade eller någon annan med särskild anknytning till denne tillhör gruppen. En obligatorisk grupppersonförsäkring är en gruppersonförsäkring som varje medlem i gruppen är direkt ansluten till på grund av gruppavtalet. Parterna i avtalet preciseras i 19 kap. 3 § FAL. Bestämmelserna om kollektivavtalsgrundad personförsäkring tillämpas på personförsäkringar som tecknas av arbetsgivare för att ge skydd åt anställda, meddelas enligt ett i avtalsvillkoren angivet kollektivavtal som har slutits mellan en arbetsgivarorganisation och en arbetstagarorganisation och tecknas hos ett försäkringsbolag enligt kollektivavtalet (20 kap. 1 § FAL). En arbetsgivare som ingår avtal om kollektivavtalsgrundad försäkring med försäkringsbolaget är försäkringstagare. Vid tillämpning av bestämmelser om förfog- ande över försäkringen och vid tillämpningen av bestämmelserna om förhållandet till borgenärerna samt i fråga om rätten utbetalning av förmåner i övrigt anses dock varje försäkrad som försäkringstagare, om försäkringen gäller på hans liv eller hälsa. FAL är till helt övervägande del tvingande (indispositiv) på så sätt att försäkringsvillkoren som i jämförelse med bestämmelserna i lagen är till nackdel för försäkringstagaren eller dennes rättsinne- havare eller för den försäkrade är utan verkan mot någon av dem om inte annat anges i lagen (1 kap. 6 § FAL). Vissa möjligheter till undantag finns dock från de tvingande bestämmelserna – när det gäller kollektivavtalsgrundad försäkring, om försäkringen följer en överenskommelse mellan en arbetsgivarorganisation och en central arbetstagarorganisation (1 kap. 7 § 4 FAL). Tillämpningsområdet för den civilrättsliga regleringen Som nämnts i föregående avsnitt bör den civilrättsliga regleringen av tjänstepensionsförmånsavtalen mellan tjänstepensionsföretag och arbetsgivare/arbetstagare ta sin utgångspunkt i regleringen av personförsäkring enligt FAL. Eftersom förmånsavtalen ska ha sin grund i en pensionsöverenskommelse/överenskommelse om pen- sionsförmåner är det här fråga om att som utgångspunkt ha bestämmelserna om individuell personförsäkring i 10–16 kap. (som även innefattar individuell tjänstepensionsförsäkring) samt om gruppersonförsäkring och kollektivavtalsgrundad personförsäkring i 19 och 20 kap. FAL. I sammanhanget bör uppmärksammas att det finns vissa skillnader mellan de försäkringar som definieras som personförsäkringar enligt FAL och tjänstepensionsförmåner. Det finns således anledning att pröva om dessa bestämmelser i till alla delar är lämpliga att införa. De förmåner som ska regleras är pensionsförmåner och vissa former av kompletterande förmåner (se definitionen av pensions- förmåner i artikel 6 d i tjänstepensionsdirektivet). Dessa pensions- förmånsavtal ska ha sin grund i en överenskommelse som slutits enskilt eller kollektivt mellan arbetsgivare och arbetstagare eller deras respektive företrädare (se definitionen av tjänstepensions- institut i artikel 6 a i tjänstepensionsdirektivet). Dessa tjänste- pensionsförmåner bör definieras som förmåner som betalas ut med anledning av uppnådd pensionsålder eller förväntat uppnående av pensionsålder, dödsfall (efterlevandepension), sjukdom och invaliditet, upphörande av anställning eller medellöshet, där för- månen har sin grund i en överenskommelse om pensionsförmåner mellan arbetsgivare och arbetstagare. Ett tjänstepensionsföretag bör vara ett tjänstepensionsaktiebolag, ett ömsesidigt tjänstepensionsbolag och en tjänstepensionsförening (jfr avsnitt 5.8 som behandlar den associationsrättsliga regleringen av tjänstepensionsföretag). Utöver detta bör den som har ingått avtal om tjänstepensions- förmåner med tjänstepensionsföretaget betecknas som tjänstepensions- tecknare och den som är berättigad till tjänstepensionsförmåner enligt ett sådant avtal betecknas som tjänstepensionsberättigad.6 Begreppet förmånstagare bör definieras som den som på grund av ett för- månstagarförordnande har rätt att få tjänstepensionsförmåner. Det har kunnat konstateras att tjänstepensionsförmåner uppvisar grundläggande likheter med personförsäkring. Det innebär att det behov av civilrättslig skyddsreglering kring försäkringar som har föranlett införandet av FAL också finns när det gäller pensions- förmåner. Lösningarna på olika legala frågeställningar som finns i FAL för personförsäkringar bör således utgöra utgångspunkten för den civilrättsliga regleringen kring tjänstepensionsförmåner. I likhet med 1 kap. 6 § första stycket FAL bör gälla att bestäm- melserna om individuell tjänstepensionsförmån och grupptjänste- pensionsförmån ska vara tvingande till förmån för tjänstepensions- tecknaren eller den tjänstepensionsberättigade. 6 Se motsvarande för avtal om grupptjänstepensionsförmåner (jfr 19 kap. 3 § FAL). villkor i avtal om tjänstepensionsförmåner som i jämförelse med nu föreslagna skyddsregler är till nackdel för tjänstepensionstecknaren eller dennes rättsinnehavare eller för den tjänstepensions- berättigade är utan verkan mot någon av dem. Detta bör dock inte gälla kollektivavtalsgrundad tjänste- pensionsförmån, om förmånsavtalet följer en överenskommelse mellan en arbetsgivarorganisation och en central arbetstagar- organisation. Motsvarande regel gäller för kollektivavtalsgrundad försäkring i 1 kap. 7 § 4 FAL. Grunden för detta ställningstagande utvecklas i propositionen om ny försäkringsavtalslag.7 Där sägs att den civilrättsliga regleringen på kollektivavtalsområdet i väsentliga delar bör vara dispositiva. Regeringen fortsätter enligt följande. De viktigaste ka-försäkringarna tillkommer genom överens- kommelser där centrala organisationer på arbetsmarknaden medverkar, och då finns det knappast behov av att göra reglerna tvingande till skydd för de försäkrade. Detta gäller också i sådana fall där överenskommelsen lämnar frihet åt arbetsgivaren och försäkringsbolaget att utforma vissa villkor på ett lämpligt sätt. Man får utgå från att de anställdas intresse också då kommer att tillvaratas i tillräcklig utsträckning. Det förekommer emellertid andra försäkringar som visserligen är kollektivavtalsgrundade men inte sluts på sådan organisationsnivå att man kan utgå från att de försäkrades intressen blir tillvaratagna med behövlig sakkunskap. Det är här som tvingande regler har sitt egentliga värde. I linje med vad regeringen också redan uttalat (avsnitt 5.3) bör man medge avtalsfrihet för i stort sett bara arbetsmarknadens huvudorganisationer. En avvikelse från lagens bestämmelser bör bara tillåtas om det sker genom kollektivavtal mellan en arbetsgivar- organisation och en central arbetstagarorganisation, alltså i praktiken på förbundsnivå. 7 Se prop. 2003/04:150 s. 341–345. Förslag: Genom hänvisningen till 10 kap. försäkringsavtalslagen införs bestämmelser om tjänstepensionsföretagets skyldighet att lämna information, information innan ett avtal om tjänste- pensionsförmån tecknas, information när avtal har träffats, information och i samband med förnyelse, information om villkorsändring, information om tjänste- pensionsförmånsfall, information om möjligheten till över- prövning och underlåtenhet att lämna information. Bestämmelserna om information vid individuell personförsäkring finns i 10 kap. FAL. Här bör nämnas att det av 1 kap. 5 § FAL framgår att när en arbetsgivare tecknar en individuell personförsäkring till förmån för en anställd på dennes liv eller hälsa, anses den anställde som försäkringstagare vid tillämpning av bl.a. bestämmelserna i 10 kap. om information till försäkrings- tagaren när ett försäkringsavtal har träffats. Regleringen innebär8 att förköpsinformationen i dessa fall ska ges till arbetsgivaren, medan efterköpsinformationen och information under försäkrings- tiden ska ges till den anställde. I 10 kap. 1 § FAL finns vissa grundläggande bestämmelser kring bl.a. informationens form. Enligt 10 kap. 2 § FAL ska ett försäkringsbolag, innan en individuell personförsäkring meddelas, lämna information som underlättar kundens bedömning av försäkringsbehovet och val av försäkring (förköpsinformation). Bestämmelsen anger vidare att informationen på ett enkelt sätt ska återge det huvudsakliga innehållet i de försäkringsvillkor som kunden behöver ha kännedom om för att kunna bedöma kostnaden för och omfattningen av försäkringen. Även viktiga begränsningar av försäkringsskyddet ska framgå tydligt. I 10 kap. 3 § FAL anges att informationen enligt 2 § inte behöver lämnas i den mån kunden avstår från den eller det möter hinder med hänsyn till förhållandena då försäkringsavtalet ingås. 8 Jfr prop. 2004/05:150 s. 371. Vissa information ska vidare enligt 10 kap. 4 § FAL lämnas till försäkringstagaren när avtal har träffats (efterköpsinformation), nämligen skriftlig bekräftelse på avtalet och vissa upplysningar om försäkringsvillkorens innehåll. Enligt 10 kap. 5 § ska information även lämnas under försäk- ringstiden () och i samband med förnyelse. Information ska även lämnas i samband med villkorsändring (10 kap. 6 § FAL), vid försäkringsfall (10 kap. 7 §) och om möjligheter till överprövning m.m. (10 kap. 8 §). Om försäkringsföretaget inte lämnar föreskriven information kan marknadsrättsliga sanktioner tillgripas enligt MFL (se 10 kap. 10 § FAL). En näringsidkare som vid sin marknadsföring låter bli att lämna information som är av särskild betydelse från konsument- synpunkt får enligt 24 § MFL åläggas att lämna sådan information. I fall som inte är av större vikt får meddela ett informationsföre- läggande och i andra fall väcka talan vid om åläggande att lämna informationen. Talan om förbud eller ålägganden får väckas såväl av som av en näringsidkare som berörs av marknadsföringen och en sam- manslutning av konsumenter, näringsidkare eller löntagare (se 28 § första stycket 2 och 47 § MFL). När det gäller den näringsrättsliga regleringen om information har utredningen tidigare föreslagit följande.9 Det ska det införas en bestämmelse i den nya lagen om att tjänstepensionsberättigade och andra ersättningsberättigade på grund av förmånsavtal ska få den information som behövs om tjänstepensionsföretaget, dess verksamhet och de överens- kommelser som ligger till grund för förmånerna samt information som tydligt visar vilka villkor som gäller för förmånen. Sådan information ska även ges till den som erbjuds att teckna förmåns- avtal med företaget. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om vilken information som i dessa delar ska lämnas av tjänstepensionsföretaget. En tjänstepensionsberättigad eller annan ersättningsberättigad ska få information om ändring av reglerna för den bakomliggande överenskommelsen, årlig kortfattad information om tjänste- 9 Se avsnitt 11.3–11.5. pensionsföretagets situation och de individuella pensions- förmånernas aktuella finansiella nivå. En tjänstepensionsberättigad eller annan ersättningsberättigad ska även – i samband med pensionsavgång eller när andra förmåner ska betalas ut – få information om de förmåner som vederbörande har rätt till och de utbetalningsalternativ som finns att tillgå. Om en tjänstepensionsberättigad eller annan ersättningsberättigad begär det ska han eller hon få tjänstepensionsföretagets årsbokslut och förvaltningsberättelse, företagets riktlinjer för placeringsverksam- heten, utförlig och saklig information om pensionsförmånernas storlek, villkor för överföring av pensionsrättigheter till ett annat tjänstepensionsinstitut (för det fallet att anställningen upphör) samt och – om det är den tjänstepensionsberättigade eller annan ersättningsberättigad som själv som svarar för den finansiella risken – uppgifter om olika tillgängliga investeringsalternativ och den faktiska placeringsportföljen samt uppgifter om riskexponering och kostnader som är förenade med investeringarna. De tjänstepensionsberättigades rätt till information i nu aktuella delar ska regleras genom bestämmelser i lag, kompletterade med närmare bestämmelser i myndighetsföreskrifter. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer ska ges rätt att utfärda föreskrifter om den ytterligare information som ska lämnas av ett tjänstepensionsföretag. Skälen för förslaget: För tjänstepensionsföretagen bör det finnas såväl civilrättsliga som näringsrättsliga krav på information till tjänstepensionsberättigade och andra ersättningsberättigade på grund av förmånsavtal. För tjänstepensionstecknare, tjänstepensions- berättigade och andra ersättningsberättigade i ett tjänstepensions- företag bör det således finnas en grundläggande civilrättslig skyddsreglering av det slag som finns på försäkringsområdet. Utredningen anser att de informationsregler som finns i FAL kring individuell personförsäkring är väl lämpade även för den typ av förmåner som tjänstepensionsföretagen kommer att tillhandahålla. Det bör således genom hänvisning till 10 kap. FAL tas in bestämmelser om tjänstepensionsföretagets skyldighet att lämna information, information innan ett avtal om tjänstepensionsförmån tecknas, information när avtal har träffats, information och i samband med förnyelse, information om villkors- ändring, information om tjänstepensionsförmånsfall, information om möjligheten till överprövning och underlåtenhet att lämna information. 13.3.2Avtalet om tjänstepensionsförmåner m.m. Förslag: Genom hänvisning till 11 kap. försäkringsavtalslagen införs i huvudsak motsvarande bestämmelser om tjänste- pensionsförmånsavtal som gäller försäkringsavtalet vid individuell personförsäkring. Flytträtt införs inte bara till ett annat tjänstepensions- förmånsavtal utan även till en försäkring. Flytträtten av en individuell tjänstepensionsförsäkring utvidgas till att även omfatta flytt till ett tjänstepensions- förmånsavtal. En justering genomförs i inkomstskattelagen för att möjlig- göra denna reform, men även för att möjligheten till den frivilliga flytträtten inte ska begränsas. Enligt 11 kap. 1 § FAL gäller för individuell personförsäkring en kontraheringsplikt för försäkringsbolagen – bolagen får nämligen inte vägra någon att teckna vissa individuella försäkringar. Denna rätt gäller försäkring som ett försäkringsbolag normalt tillhanda- håller allmänheten när det har fått de uppgifter som behövs. Rätten gäller dock under förutsättning att det inte finns särskilda skäl för vägran med hänsyn till risken för framtida försäkringsfall, den avsedda försäkringens art eller någon annan omständighet. Ett avslag får inte grundas på att ett försäkringsfall har inträffat eller den försäkrades hälsotillstånd har försämrats efter det att en ansökan har avsänts eller lämnats till försäkringsbolaget. Sådana villkor som beror av den försäkrades hälsotillstånd ska bestämmas på grundval av hälsotillståndet vid ansökan. Samtycke till att inhämta hälsouppgifter Ett försäkringsbolag får enligt 11 kap. 1 a § FAL begära samtycke till att inhämta uppgifter om en enskild persons hälsotillstånd endast om det är nödvändigt för prövningen av försäkringsansökan. Samtycket ska lämnas på en av försäkringsbolaget särskilt upprättad handling. Det ska framgå av handlingen att samtycket är begränsat till att gälla under prövningen av ansökan. Försäkringsbolaget ska i samband med att samtycke begärs informera om innebörden och betydelsen för prövningen av att samtycke ges. En omständighet av stor betydelse i försäkringssammanhang är när försäkringsbolagets ansvar för en försäkring inträder (se 11 kap. 2 § FAL). Om en försäkring meddelas på normala villkor eller på sådana särskilda villkor som har angetts i ansökan om försäkringen, inträder försäkringsbolaget ansvar dagen efter den dag då försäkringstagaren ansökte om försäkringen eller antog ett anbud från företaget. Detta gäller dock inte om försäkringstagaren har begärt att försäkringen ska träda i kraft först . Försäkringsbolaget får också förbehålla sig att ansvaret inte ska inträda förrän dagen efter den dag då försäkringstagaren betalar premie för försäkringen. En försäkring får avtalas eller på försäkringstagarens livstid. Har ingen tid angetts, är försäkringstiden . Ansvaret gäller till och med försäkringstidens sista dag. Uppsägning av en tidsbegränsad försäkring till försäkringstidens utgång – förnyelse av försäkringen Sker inte en giltig uppsägning av en tidsbegränsad individuell försäkring förnyas den (se 11 kap. 4 § FAL).