sou · H2B325 · 2014-04-25 00:00:00 — i)återföring av eller nedsättning för gåvor5, förskott på arv eller legat vid beräkningen av de olika förmånstagarnas lotter, och j)arvets uppdelning. Uppräkningen i artikel 23 är inte uttömmande. 7.2.2Särskilda regler för boutredningsmän I artikel 29 finns särskilda regler om förordnande av boutrednings- män och deras befogenheter. Trots att den behöriga domstolen6 enligt arvsförordningens bestämmelser om tillämplig lag på arvet ska tillämpa utländsk lag, får domstolen under vissa förutsättningar förordna boutredningsmän enligt domstolslandets egna lag, lex fori. Om utseende av boutredningsman är obligatoriskt enligt domstols- landets nationella lagstiftning eller domstolslandets lag föreskriver att boutredningsman ska utses på begäran, får domstolen, under vissa villkor, med tillämpning av lex fori utse en eller flera boutred- ningsmän (artikel 29.1). 4Se närmare följande avsnitt (7.2.2). Huvudregeln är att en boutredningsmans befogenheter styrs av den på arvet tillämpliga lagen. Om den lag som tillämpas på arvet inte ger tillräckliga befogenheter för att t.ex. bevara dödsboets tillgångar kan den domstol som förordnar boutredningsmannen enligt artikel 29.2 ange att denne får utöva ytterligare befogenheter som följer av domstolslandets lag. Om arvsstatutet är lagen i en tredjestat kan domstolen vid förordnande av boutredningsman enligt artikel 29.3 i undantagsfall ange att boutrednings- mannen har samtliga befogenheter som tillkommer boutredningsmän enligt domstolslandets lag. 5Med återföring eller nedsättning av gåvor torde avses den situation som i svensk materiell arvsrätt behandlas i 7 kap. 4 § . 6Se kapitel 5 beträffande arvsförordningens domstolsbegrepp. Till boutredningsman får utses den eller de som har rätt att vara testamentsexekutor för den avlidne och/eller boutredningsman enligt den lag som är tillämplig på arvet. Valet av boutredningsman ska alltså i första hand göras enligt den på arvet tillämpliga lagen. Genom denna ordning avses att säkerställa en smidig samordning mellan den lag som är tillämplig på arvet och domstolslandets lag eftersom förordnandet då kommer att ges till den eller de personer som ändå skulle haft rätt att ha hand om dödsboförvaltningen (arvsförordningens ingress, punkten 43). Om den på arvet tillämpliga lagen inte innehåller föreskrifter om oberoende boutredningsmän kan domstolen, under vissa förutsätt- ningar, ändå utse en utomstående boutredningsman med tillämp- ning av domstolslandets lag. Förutsättningarna för att domstolen ska kunna förordna en utomstående boutredningsman enligt det sagda är dock att en sådan ordning krävs enligt domstolslandets lag samt att det rör sig om 1) en allvarlig intressekonflikt mellan förmånstagarna eller mellan förmånstagarna och borgenärerna eller andra personer som har stått som garanter för den avlidnes skulder, 2) oenighet bland förmånstagarna med avseende på boutrednings- uppdraget eller 3) att dödsboförvaltningen på grund av tillgångarna är komplicerad. Utgångspunkten är att boutredningsmannen ska utöva de boutred- ningsbefogenheter som följer av den på arvet tillämpliga lagen. I beslutet om förordnande av boutredningsman får domstolen fastställa specifika villkor för utövande av sådana befogenheter (artikel 29.2). Först om den på arvet tillämpliga lagen inte innehåller föreskrifter om befogenheter som är tillräckliga för att bevara dödsboets till- gångar eller skydda borgenärers rättigheter eller rättigheter för andra personer som har stått garanter för den avlidnes skulder får domstolen besluta att tillåta att boutredningsmannen utövar kvar- stående befogenheter som föreskrivs i detta syfte i den egna lagen. I beslutet får då specifika villkor för utövande av sådana befogen- heter fastställas. Vid utövande av de befogenheter som följer av lex fori ska boutredningsmannen respektera den lag som är tillämplig på arvet vad avser överföring av arvsegendomen7, ansvaret för skulderna i arvsärendet och förmånstagarnas rättigheter, inklusive i förekommande fall arvinges rätt till accept av eller avstående från arvet samt i förekommande fall testamentsexekutorns befogenheter. Om den på arvet tillämpliga lagen är lagen i en tredjestat får domstolen i undantagsfall besluta att ge boutredningsmannen de samtliga befogenheter som tillkommer boutredningsmän enligt lex fori (artikel 29.3). Enligt artikel 29.3 ska boutredningsmannen i en sådan situation vid utövande av sina befogenheter särskilt respek- tera fastställandet av förmånstagarna, varmed torde förstås arving- ar, universella testamentstagare och legatarier och deras arvsrätter, inklusive deras rätt till en laglott eller anspråk gentemot dödsboet eller arvingarna enligt den lag som är tillämplig på arvet. 7.2.3Tillämplig lag för särskilda frågor Artiklarna 24–26 behandlar frågan om tillämplig lag för dels för- ordnanden om kvarlåtenskap som inte är arvsavtal, dels arvsavtal. Enligt svensk arvsrätt finns två typer av förordnanden om kvar- låtenskap som inte utgör arvsavtal, nämligen testamente och åter- kallelse av testamente. Avtal, varigenom arvlåtaren förfogat över sin kvarlåtenskap gäller inte enligt svensk materiell rätt och utfästelse om gåva som inte får göras gällande under givarens livstid är giltig endast om den följer vad som gäller för testamente (17 kap. 3 § ). Nedan används arvsförordningens terminologi, dvs. förordnande om kvarlåtenskap som inte är arvsavtal och arvsavtal. Såväl artikel 24 som artikel 25 tar sikte på tillämplig lag för att bedöma förordnandets materiella giltighet. Vad som vid tillämp- ning av artiklarna 24 och 25 ska vara att bedöma som materiell giltighet anges i artikel 26. Prövningen av om ett förordnande om kvarlåtenskap som inte är arvsavtal är tillåtligt och frågan om förordnandets materiella giltighet ska ske enligt den lag som enligt arvsförordningen skulle ha varit tillämplig på arvet efter den person som upprättade för- ordnandet om denne avlidit som förordnandet upprätt- 7 Med begreppet arvsegendom synes inte avses något annat än egendom som ingår i kvar- låtenskapen. ades (artikel 24.1).8 En person får dock välja att prövningen av frågan om tillåtligheten och den materiella giltigheten av hans eller hennes förordnande om kvarlåtenskap ska regleras av den lag som den personen kunde ha valt enligt förordningens bestämmelser om lagvalsförordnande (artikel 24.2). Den tillämpliga lagen enligt artikel 24.1 eller 24.2 ska också gälla vid ändring eller återkallande av ett förordnande om kvarlåtenskap som inte är ett arvsavtal. I artikel 25 finns bestämmelser om arvsavtal. Ett arvsavtal som gäller arv efter en person ska när det gäller frågan om det är tillåt- ligt, dess materiella giltighet och dess bindande verkningar parterna emellan, inbegripet villkoren för dess upphävande, regleras av den lag som enligt arvsförordningen skulle ha varit tillämplig på arvet efter personen, om denne hade avlidit som avtalet ingicks (artikel 25.1).9 Om ett arvsavtal avser arv efter flera avlidna krävs att avtalet är tillåtligt enligt de lagar som skulle ha varit tillämpliga på arv efter var och en av de inblandade personerna om dessa avlidit som avtalet ingicks (artikel 25.2). Utan hinder av vad som sagts kan parterna också välja att arvsavtalet efter en avliden, såvitt avser nu berörda frågor, ska regleras av den lag som den person eller de personer vilkas kvarlåtenskap berörs kunde ha valt i enlighet med artikel 22 på de däri fastställda villkoren (artikel 25.3). Med parterna torde avses parterna i arvs- avtalet.10 De som är parter i arvsavtalet kan alltså avtala att den avlidnes medborgarskapslands lag ska vara tillämplig på frågan om tillåtligheten av arvsavtalet, dess materiella giltighet och dess bindande verkningar, parterna emellan, inbegripet villkoren för dess upphävande. Det kan hända att bestämmelserna om tillämplig lag leder till att ett lands lag ska tillämpas på förordnandet om kvarlåtenskap eller 8I den svenska språkversionen anges att artikel 24 bland annat avser frågan om tillämplig lag för frågan om huruvida förordnandet kan tas upp. Vid jämförelse med dels de tyska och franska språkversionerna, dels vad som sägs om den nu aktuella bestämmelsen samt artiklarna 25 och 26 i arvsförordningens ingress står dock klart att detta är en felöver- sättning. Enligt arvsförordningens ingress (punkten 48) är syftet med de särskilda lagvalsreglerna beträffande tillåtligheten och den materiella giltigheten för förordnanden om kvarlåtenskap att säkerställa rättssäkerhet för personer som i förväg vill planera sina arvsrättsliga förhållanden. Med tillåtlighet torde avses frågan om den angivna typen av förordnanden över huvudtaget gäller (jfr 17 kap. 3 § ). Se även arvsförordningens ingress, punkterna 49 och 50. 9Liksom i artikel 24 anges i den svenska språkversionen att artikel 25 bland annat avser att frågan om tillämplig lag för frågan huruvida ett arvsavtal kan tas upp. Som redogjorts för i föregående fotnot är det här fråga om en felöversättning. Lydelsen ska rätteligen vara tillåtligheten. 10I såväl den engelska som den tyska språkversionen anges att parterna kan välja tillämplig lag för deras avtal (the parties may choose as the law to govern their agreement die Parteien für die Zulässigkeit, die materielle Wirksamkeit und die Bindungswirkungen ihres Erbvertrags...). arvsavtalet och att ett annat lands lag ska tillämpas på arvet i övrigt. I arvsförordningens ingress anges särskilt att den lagstiftning som enligt arvsförordningen kommer att reglera tillåtligheten och den materiella giltigheten för ett förordnande om kvarlåtenskap och, när det gäller arvsavtal, de bindande verkningarna parterna emellan, inte bör påverka rättigheterna för en person som enligt den på arvet tillämpliga lagen har rätt till laglott eller annan rätt som denne inte kan fråntas av den person vars kvarlåtenskap det gäller (punk- ten 50). Detta innebär att bestämmelser i den på arvet tillämpliga lagen till skydd för laglott eller annan rätt som arvlåtaren inte själv skulle kunna kringgå, inte sätts ur spel även om den lag som t.ex. ska tillämpas på ett testamente saknar sådana skyddsregler. Av artikel 26 följer vad som, vid tillämpningen av artiklarna 25 och 26, ska vara att hänföra till materiell giltighet av förordnanden om kvarlåtenskap. Till den materiella giltigheten hänför sig: a)Kapaciteten11 hos den som upprättar förordnande om kvar- låtenskap att upprätta ett sådant förordnande. b)De särskilda skäl som förhindrar den person som upprättar för- ordnandet att gynna vissa personer eller som förhindrar en person att ta emot arvsegendom från den person som upprättar förordnandet. c)Tillåtligheten av företrädare vid upprättandet av ett för- ordnande om kvarlåtenskap. d)Tolkningen av förordnandet. e)Bedrägeri, olaga tvång, misstag och andra frågor gällande samtycket eller avsikten hos den person som upprättar förordnandet.12 Om en person är behörig att upprätta ett förordnande om kvar- låtenskap i enlighet med den lag som är tillämplig enligt artikel 24 eller artikel 25, ska en senare ändring av den tillämpliga lagen inte påverka dennes behörighet att ändra eller återkalla ett sådant förordnande. Med ändringar i den tillämpliga lagen avses både ändringar i den inhemska lag som är tillämplig enligt artikel 24 och 25 samt ändringar som innebär att ett annat lands lag blir tillämplig. 11Med kapacitet torde inte avses annan innebörd än behörighet. 12De situationer som avses i punkten e torde bland annat vara sådana som i svensk arvsrätt behandlas i 13 kap. 3 § , dvs. frågan om testamentes ogiltighet pga. svek, vill- farelse, tvång eller annan otillbörlig påverkan. Se vidare nedan under avsnitt 7.3.5. Formell giltighet för skriftliga förordnanden om kvarlåtenskap Vilken lag som ska tillämpas beträffande frågor som rör den for- mella giltigheten av skriftliga förordnanden om kvarlåtenskap följer av artikel 27. Förordnandet ska anses till formen giltigt om det uppfyller lagen a)i den stat där förordnandet upprättades eller arvsavtalet ingicks, b)i en stat där testatorn eller åtminstone en av de personer vilkas kvarlåtenskap berörs av ett arvsavtal var medborgare, antingen för upprättandet av förordnandet eller för ingående av avtalet, eller vid sin död, c)i en stat där testatorn eller åtminstone en av de personer vilkas kvarlåtenskap berörs av ett arvsavtal hade domicil antingen för upprättandet av förordnandet eller för ingå- endet av avtalet, eller vid sin död, d)i en stat där testatorn eller åtminstone en av de personer vilkas kvarlåtenskap berörs av ett arvsavtal hade sin hemvist antingen för upprättandet av förordnandet eller för ingåendet av avtalet, eller vid sin död, eller e)vad gäller fast egendom, i den stat där den fasta egendomen är belägen. För fastställande av domicil i en viss stat ska lagen i den staten tillämpas. De utpekade lagarna för bedömande av den formella giltigheten av ett skriftligt förordnande om kvarlåtenskap ska tillämpas också i fråga om den formella giltigheten av förordnanden om kvar- låtenskap som ändrar eller återkallar ett tidigare förordnande (artikel 27.2). Till formen hänför sig frågor om begränsningar på grundval av ålder, nationalitet eller andra personliga förhållanden beträffande testatorn eller de personer vilkas kvarlåtenskap berörs av ett arvs- avtal. Också krav beträffande vittnen anses tillhöra frågan om formell giltighet (artikel 27.3). I artikel 75.1 anges att arvsförordningen inte ska påverka till- lämpningen av internationella konventioner som gäller frågor som omfattas av förordningen i vilka en eller flera medlemsstater är part vid arvsförordningens antagande. Medlemsstater (bland annat ) som är parter i av rörande lagkonflikter i fråga om formen för testamentariska för- ordnanden ska, beträffande testamentens och gemensamma testa- mentens formella giltighet, fortsätta att tillämpa reglerna i konven- tionen i stället för artikel 27 i arvsförordningen. Accept av eller avstående från arv etc. I artikel 28 finns en bestämmelse om vilken lag som ska tillämpas vid bedömande av om en förklaring om accept av eller avstående från arv, legat eller laglott eller en förklaring som syftar till att be- gränsa ansvaret för den person som upprättar förklaringen ska anses vara formellt giltig. Enligt artikeln ska en sådan förklaring anses formellt giltig om den antingen uppfyller kraven i den lag som är tillämplig på arvet (dvs. normalt lagen i den avlidnes hem- viststat eller, om lagvalsförordnande gjorts, medborgarstat) eller lagen i den stat där den person som upprättar förklaringen har sin hemvist.13 7.2.4Särskilda regler för vissa tillgångar Regler som fastställer begränsningar för eller påverkar arvskiftet beträffande vissa tillgångar I artikel 30 görs undantag från huvudregeln om att den anvisade lagen enligt artiklarna 21 eller 22 ska styra arvet i dess helhet oav- sett var egendomen finns. Om lagen i det land där vissa typer av fast egendom, vissa företag eller andra särskilda kategorier av till- gångar finns (lex rei sitae) innehåller särskilda regler beträffande egendomen som fastställer begränsningar för eller påverkar arvet, ska de aktuella reglerna enligt lagen där egendomen är belägen tillämpas på arvet i den delen. Bestämmelsen tar sikte på viss typ av egendom som med hänsyn till ekonomiska, familjemässiga eller sociala förhållanden är föremål för särskild reglering i den medlemsstat där de är belägna och som begränsar eller påverkar arvet beträffande de aktuella tillgångarna. I finns t.ex. fideikommiss, men dessa ska avvecklas enligt lagen 13 Utöver den domstol som är behörig att pröva arvsmålet enligt arvsförordningen är även domstolarna i den medlemsstat där en arvinge som upprättat en förklaring enligt artikel 28 har hemvist behöriga att motta sådana förklaringar när sådana förklaringar, enligt lagen i arvingens hemviststat, får avges inför domstol (artikel 13), se närmare kapitel 6. (1963:583) om avveckling av fideikommiss. Ett annat exempel är den finska regler om skifte av gårdsbruksenhet som hör till kvarlåtenskapen (se 25 kapitlet finska ). I ingressen anges att undantaget från tillämpningen av den lag som är tillämplig på arvet bör tolkas snävt så att förordningens allmänna målsättning inte förfelas (punkten 54). Varken lagvalsregler enligt vilka fast egendom omfattas av annan lag än den som ska tillämpas på lös egendom eller bestämmelser om större laglotter än de som föreskrivs i den lag som är tillämplig på arvet enligt arvsförordningen, får enligt arvsförord- ningens ingress betraktas som särskilda regler som påverkar arvskiftet beträffande vissa tillgångar (punkten 54). Anpassning av främmande sakrätter I arvsförordningens ingress anges att förordningen bör medge upp- komst eller överlåtelse genom arv av en rättighet i fast eller lös egendom enligt den lag som är tillämplig på arvet. Enligt vissa länders lagstiftning kan emellertid endast vissa på förhand givna rättigheter inrymma sakrättsligt skydd (numerus clausus). En med- lemsstat bör inte vara skyldig att erkänna en sakrätt avseende egendom i den medlemsstaten om denna sakrätt inte är känd inom medlemsstatens rättsordning (arvsförordningens ingress, punk- ten 15). Om t.ex. nyttjanderätt inte erkänns i en medlemsstat kan sådan rätt inte införas i det landet genom att den lag som är tillämplig på arvet godtar en sådan rätt.14 I artikel 31 finns en bestämmelse om anpassning av främmande sakrätter. Om en person åberopar en sakrätt som denne har rätt till enligt den på arvet tillämpliga lagen och denna sakrätt är okänd enligt lagen där rätten åberopas ska sakrätten, om det är nödvändigt och i möjligaste mån, anpassas till den närmast likvärdiga sakrätten enligt den statens lagstiftning med beaktande av de syften och intressen som den specifika sakrätten motiveras av och av den verkan den har. Genom den nu behandlade artikeln möjliggörs anpassning av en främmande sakrätt till den närmast likvärdiga sak- rätten enligt lagstiftningen i det land där egendomen finns. Här- igenom säkerställs att förmånstagare kommer i åtnjutande av rättig- heter som uppkommit eller överlåtits genom arv i en annan medlemsstat. 14 Detta exempel anges i kommissionens förslag till arvsförordning som presenterades , se KOM (2009) 154 slutlig. I artikel 32 finns en bestämmelse om arvsrätt för avlidna. När två eller flera personer, vars arv regleras i olika lagstiftningar, avlider under sådana omständigheter att det råder ovisshet om vem som avlidit först ska – om dessa lagar har skilda bestämmelser eller saknar bestämmelser för denna situation – ingen av de avlidna ha någon arvsrätt till den andres eller de övrigas arv. 7.2.6Arv där arvinge saknas Om det enligt den på arvet tillämpliga lagen saknas arvinge eller testamentstagare som utsetts i ett förordnande om kvarlåtenskap för samtliga tillgångar, har en medlemsstat eller en enhet som den medlemsstaten i detta syfte utsett, rätt att i enlighet med sin nationella lagstiftning överta den del av kvarlåtenskapen som är belägen på dess territorium. En förutsättning är att borgenärer har rätt att kräva gottgörelse från samtliga tillgångar som ingår kvar- låtenskapen (artikel 33). När arvsförordningen föreskriver att lagen i en tredjestat ska tillämpas avses gällande rättsregler i det landet däribland dess internationella privaträtt i den mån dessa regler hänvisar till a) lagen i en medlemsstat eller b) lagen i en annan tredjestat som tillämpar sin egen lag (artikel 34). Återförvisning tillämpas följakt- ligen endast i den utsträckning den tillämpliga lagens internatio- nella privaträtt hänvisar till lagen i en medlemsstat eller lagen i en tredjestat som tillämpar sin egen lag. Enligt artikel 34 ska återför- visning inte tillämpas i fråga om den lagstiftning som avses i artikel 21.2 (uppenbart närmare anknytning), artikel 22 (lagvalsför- ordnande), artikel 27 (skriftligt förordnande om kvarlåtenskap), artikel 28 b (arvinges accept eller arvsavstående) och artikel 30 (t.ex. fideikommiss). Arvsförordningen innehåller en bestämmelse som ger rätt att vägra tillämpa lagen i en viss stat som anges i förordningen, om sådan tillämpning är uppenbart oförenlig med grunderna för domstols- landets rättsordning (ordre public, artikel 34). 7.2.9Stater med fler än en rättsordning Artiklarna 36–38 innehåller regler om hur tillämplig lag ska bestäm- mas i stater med fler än en rättsordning. När det gäller stater med fler än en rättsordning – territoriella lagkonflikter – ska, i fall den tillämpliga lagen enligt arvsförord- ningen är lagen i en stat som omfattar flera territoriella enheter som var och en har egna rättsregler för arv efter avliden, de interna lagvalsreglerna i den staten avgöra vilken territoriell enhets rätts- regler som ska tillämpas (artikel 36.1). Saknas interna lagvalsregler ska, när den avlidnes hemvist anges som anknytningskriterium för tillämplig lag, detta förstås som en hänvisning till den territoriella enhet där den avlidne hade hemvist vid sin död (artikel 36.2 a). När den avlidnes nationalitet är anknytningsfaktor för tillämplig lag och interna lagvalsregler saknas ska det förstås som en hänvisning till lagen i den territoriella enhet till vilken den avlidne hade den när- maste anknytningen (artikel 36.2 b). Om interna lagvalsregler sak- nas ska varje hänvisning till en stats lag för fastställande av till- lämplig lag i enlighet med annan bestämmelse i arvsförordningen som anger andra omständigheter som anknytningskriterium förstås som en hänvisning till lagen i den territoriella enhet där dessa om- ständigheter föreligger (artikel 36.2 c). I artikel 36.3 finns en regel om fastställande av tillämplig lag enligt artikel 27 (formell giltighet för skriftliga förordnanden om kvarlåtenskap) för stater med fler än en rättsordning. I artikel 37 regleras lagkonflikter i stater med olika rättssystem avseende olika personkategorier. Artikeln behandlar situationen att den enligt arvsförordningen tillämpliga lagen är lagen i en stat som har flera rättsordningar som är tillämpliga för olika person- kategorier med hänsyn till religionstillhörighet. När en stat har två eller flera rättsordningar eller regelsystem som är tillämpliga på olika kategorier av personer när det gäller arv, ska varje hänvisning till lagen i den staten förstås som en hänvisning till den rätts- ordning eller det regelsystem som är tillämpligt enligt gällande regler i den staten. Saknas sådana regler ska den rättsordning eller det regelverk vartill den avlidne hade närmast anknytning tillämpas. Av artikel 38 följer att en medlemsstat som omfattar flera terri- toriella enheter som var och en har egna rättsregler för arv inte behöver tillämpa arvsförordningen vid lagkonflikter enbart mellan lagarna i sådana enheter. I direktiven anges att utredaren ska undersöka vad det får för konsekvenser att den lag som anvisas i artiklarna 21–23 i arvsför- ordningen (arvsstatutet), till skillnad från vad som gäller i , även ska reglera förfarandefrågor. I detta sammanhang anges att boutredning och arvskifte kommer att kunna regleras av främmande rätt även när arvlåtaren hade hemvist i . Utred- aren ska göra en analys av vilka frågor av förfarandekaraktär som omfattas av förordningens arvsstatut samt klargöra gränsdragning- en gentemot sådana rent processuella frågor som ligger utanför arvsstatutets räckvidd och som i stället kommer att regleras av lagen i det land som är behörigt att handlägga arvsärendet. Analysen ska innefatta en bedömning av på vilket sätt svenska domstolar, myndigheter och andra behöriga organ kan omhänderta sådana uppgifter som enligt främmande rättsordningar kan tillkom- ma en för svenska förhållanden okänd aktör t.ex. en notarie. I detta sammanhang ska utredaren beakta den internationellt privaträtts- liga principen om anpassning. Analysen ska även innefatta en bedömning av vilken betydelse förordningen får när det gäller krav på ingivande av bouppteckning.