sou · H2B363 · 2014-09-05 00:00:00 — Detta torde bl.a. bero på att det fönster i vilket bestämmelsen är tillämplig är mycket litet (gärningen ska ha fort- skridit till viss punkt som ett ingripande ska kunna ha effekt osv. Vidare bör beaktas att bestämmelsen i den kontext som här är aktuell (organiserad brottslighet), är särskilt svårtillämpad eftersom den enskilde ofta kan känna viss, inte alls obefogad, rädsla för att bli inblandad. Med hänsyn till dessa faktorer kan vi inte se att en utvidgning av kriminaliseringen avseende underlåtenhet att avslöja brott är befogad. Beträffande de brottstyper som särskilt nämns i våra direktiv gäller förvisso att de kan innefatta hot om gärningar vars förverk- ligande det är mycket angeläget att förhindra (t.ex. allvarlig miss- handel). Underlåtenhet att avslöja brott som grov misshandel och grov skadegörelse är emellertid kriminaliserad. 7Kvalifikationsgrunder för grovt brott Om ett brott har utgjort ett led i en brottslighet som utövats i organiserad form, systematiskt eller om brottet föregåtts av sär- skild planering, är detta enligt 29 kap. 2 § 6 en försvå- rande omständighet som särskilt ska beaktas vid bedömningen av brottets straffvärde. Det förhållandet att ett brott har begåtts inom ramen för organiserad brottslighet kan alltså med stöd av denna bestämmelse innebära att det anses ha ett högre straffvärde än det annars skulle ha haft. Det faktum att brottsligheten är organiserad kan också på andra sätt påverka straffvärdet eller hur gärningen ska rubriceras (t.ex. genom att ett hot med anknytning till organiserad brottslighet bedöms vara särskilt skrämmande och därmed bedöms som grovt brott). Ett sätt att säkerställa att försvårande omständigheter får ett mer tydligt genomslag är att i lagtexten ange de omständigheter som särskilt ska beaktas vid bedömningen av om brottet är grovt. Genom att ställa upp sådana s.k. kvalifikationsgrunder, dvs. sådana omständigheter som särskilt ska beaktas vid brottsrubriceringen, kan man också få till stånd ett utvidgat tillämpningsområde för det grova brottet. Det får dessutom den fördelen att bestämmelsen blir mer informativ och ger bättre vägledning för den som ska tillämpa bestämmelsen (jfr prop. 2011/12:109 s. 16). Mot den bakgrunden har vi fått i uppdrag att överväga om det går att identifiera omständigheter som, i förhållande till olika brotts- typer, är särskilt vanligt förekommande när brott begås inom ramen för organiserad brottslighet. Om så är fallet ska vi också överväga om dessa omständigheter bör anges som faktorer som särskilt ska Kvalifikationsgrunder för grovt brott SOU 2014:63 beaktas vid bedömningen av om vissa brott ska bedömas som grova. Lagstiftarens åsikt om allvaret i ett visst brott visas dels av brottets straffskala, dels i vissa fall av dess gradindelning. Beträffande brottsbeskrivningarnas utformning uttalande följande (SOU 1953:14 s. 111): En viktig fråga vid brottsbeskrivningarnas utformning är, huruvida det straffbara området skall uppdelas i ett stort antal brottstyper med olika straffsatser eller färre och mera omfattande brottsbegrepp skola ut- formas. lag gick längre i uppdelning än moderna utländska strafflagar göra. I de nya bestämmelserna ha spridda stadganden sam- manförts till mera omfattande begrepp med vidare straffskala. Härvid har man emellertid iakttagit varsamhet och icke gått så långt som vissa främmande lagar. För några brott har de olika svårhetsgraderna av brottet getts en egen brottsbeteckning, t.ex. snatteri, stöld och grov stöld, medan andra brott, t.ex. olaga tvång, har en gemensam brottsbeteckning för de olika svårhetsgraderna. Bland annat på grund av svårigheten att finna lämpliga brottsbeteckningar för alla brott föreslog att vissa – men inte alla – brott skulle delas upp i olika grader och ges olika brottsbeteckning beroende på om brottet utgjorde brott av normalgraden, grovt brott eller ringa brott. Departementschefen ville emellertid gå längre och föreslog att det skulle införas en brottsbeteckning för varje brott, men eftersom det inte ansågs finnas adekvata brottsbeteckningar för alla svårhets- grader av brotten avstyrkte Lagrådet detta förslag. Dessutom ansågs det för flera brottstyper vara olämpligt att i domslutet använda brottsbenämningen ringa eller grovt (prop. 1962:10, del B, s. 44 och 393 f.). Följden blev en kompromiss som innebar att grova brott fick en särskild brottsbeteckning endast när de reg- lerades i en särskild paragraf. När någon döms för ett brott ska brottsbeteckningen anges i domslutet. För brott med gemensam brottsbeteckning har det till inneburit att det inte av brottsrubriceringen i domslutet har Kvalifikationsgrunder för grovt brott framgått vilken svårhetsgrad av brottet som den tilltalade har dömts för. Det har i stället kunnat utläsas av angivet lagrum och av domskälen, vilket har medfört att det inte alltid har varit så lätt för andra än jurister att utläsa vilken svårhetsgrad av brottet som den tilltalade har dömts för. Denna pedagogiska brist har åtgär- dats i den senaste versionen av domstolarnas it-stöd,1 innebärande att det numera direkt i domslutet efter den aktuella brottsbeteck- ningen även framgår vilken grad av brottet den tilltalade har dömts för inom parentes. Varje grad av brotten ska, oavsett om den har en egen brottsbe- teckning eller inte, ses som en särskild brottstyp med en egen pre- skriptionstid kopplad till den angivna straffskalan (SOU 1983:50 s. 203). Det gäller även i de fall det har införts en synnerligen grov variant av ett visst brott (se t.ex. NJA 2011 s. 89 p. Genom kopplingen till straffskalan får gradindelningen av brotten även betydelse i andra sammanhang, exempelvis i fråga om vilka straff- processuella tvångsmedel som får användas vid utredning och lag- föring. Med begreppet brottsrubricering avses i förarbeten, praxis och doktrin såväl att ett brott hänförs till en särskild brottsbeteckning som att brottet hänförs till en viss svårhetsgrad inom en gemensam brottsbeteckning. Vid gradindelning av ett brott beaktar rätten i första hand sådana omständigheter som hänför sig till brottsbe- skrivningen, i doktrinen kallat brottsinterna faktorer (se Jareborg och Zila (2010), s. 111 f.). Övriga omständigheter vid brottet, s.k. brottsexterna faktorer, får främst sin betydelse vid straffmätningen, låt vara att åtskilliga omständigheter också kan påverka gradindel- ningen. Vid brottbalksreformen angav följande angående de omständigheter som var av betydelse för rubriceringen av ett brott (SOU 1953:14 s. 111 f.): För att de särskilda straffskalorna icke må bliva alltför vida har, såsom redan antytts, beträffande åtskilliga brottstyper genomförts en gradin- delning av brotten efter brottsfallets svårhet. Till vilken brottsgrad – den normala, ringa brott eller grovt brott – ett brott bör hänföras skall avgöras med hänsyn till samtliga omständigheter vid brottet. I lagen angivas i åtskilliga fall exempel på omständigheter som särskilt skola beaktas vid bedömande huruvida brottet är grovt eller ringa, men det 1 Domstolars IT-stöd , version R15, driftssattes . Kvalifikationsgrunder för grovt brott är varken nödvändigt att i de angivna exempelfallen alltid döma för grovt brott eller uteslutet att till grovt brott hänföra andra fall än de angivna. Graderingen skall ske efter omständigheterna vid brottet, varemot omständigheter som röra brottslingens person få beaktas vid bestämmande av påföljden enligt de därom gällande allmänna reglerna. Det nu framlagda förslaget innebär ingen saklig ändring härutinnan. Orden med hänsyn till omständigheterna vid brottet, vilka tidigare upptagits i vissa men icke alla beskrivningar på grovt brott, ha emel- lertid borttagits. Av de vid särskilda brott angivna exemplen på om- ständigheter som kunna föranleda att ett brott bör hänföras till viss svårhetsgrad har kommittén nämligen ansett tillräckligt klart framgå att svårhetsgraden skall bestämmas med hänsyn till omständigheterna vid brottet, gärningsmannens avsikt med brottet därunder inbegripen. En utgångspunkt från lagstiftarens sida har alltså varit att samtliga omständigheter som förevarit vid det brott som ska bedömas ska vara utslagsgivande vid gradindelning och rubricering, alldeles oav- sett om dessa har angetts uttryckligen i bestämmelsen eller inte. Det kan ifrågasättas om domstolarna fullt ut tar hänsyn till denna utgångspunkt. Det framstår som tydligt att förekomsten av sådana omständigheter som enligt lagtext särskilt ska beaktas vid gradin- delningen mycket ofta leder till att brottet bedöms som grovt. Det är också tydligt att det, i de fall det anges särskilda gradindelnings- omständigheter, finns en påtaglig försiktighet med att bedöma brottet som grovt på annan grund (denna försiktighet har också visst stöd i Högsta domstolens rättspraxis, se nedan). I senare tids lagstiftningsärenden anges ofta – såsom nämnts i inledningen till detta kapitel – att det är en fördel om de omständigheter som sär- skilt ska beaktas anges i bestämmelsen, bl.a. för att göra den mer informativ och ge bättre vägledning för den som ska tillämpa bestämmelsen (se t.ex. prop. 2011/12:109 s. 16). Det har framförts kritik mot att den rådande lagstiftnings- tekniken, som innebär att angivna kvalifikationsgrunder inte är ut- tömmande angivna och ibland inte angivna alls, med utgångspunkt i att den är mindre väl förenlig med legalitetsprincipen (Zila, s. 255 f.). kan det ifrågasättas i vilken utsträckning som legalitetssynpunkter fullt ut gör sig gällande vid gradindelning. I allt väsentligt handlar det om att skapa hållpunkter för svårhets- bedömningen på en straffvärdeskala. I sammanhanget måste också – åtminstone så länge fråga inte är om en totalreform avseende hela straffrättssystemet – beaktas att vissa brott överhuvudtaget inte är Kvalifikationsgrunder för grovt brott gradindelade och att andra har svårhetsgrader vars straffskalor är mycket vidsträckta. De omständigheter som är av betydelse för gradindelningen är sådana som har att göra med straffvärdet (vilket vi återkommer till i nästa avsnitt). Som framgår av uppräkningen i 29 kap. 2 och 3 §§ överlappar de faktorer som anges där, som försvå- rande respektive förmildrande vid bedömningen av straffvärdet, inte sällan de faktorer som anges i respektive straffbestämmelse som omständigheter av särskild betydelse för gradindelningen. Allt som påverkar straffvärdet påverkar emellertid inte gradindelningen. Det gäller bl.a. flertalet av de förmildrande omständigheter som anges i 29 kap. 3 § . Med undantag för vissa fall, där förekomsten av omständigheter som anges i punkterna 1 (om brottet föranletts av någon annans uppenbart kränkande beteende) och 4 (om brottet föranletts av stark mänsklig medkänsla) kan med- föra att brottet placeras i lägre grad, påverkar omständigheterna i 29 kap. 3 § inte gradindelningen (och , SvJT 1999 s. 172). Brottsinterna omständigheter delas i doktrinen ibland in i kva- litativa och kvantitativa. De kvalitativa, t.ex. att en stöld skett genom inbrott, beaktas i regel i första hand vid brottsrubriceringen och gradindelningen. Faktorer som kan kvantifieras, t.ex. att en gärning varit av farlig eller hänsynslös art eller avsett betydande värde, kan däremot beaktas såväl vid gradindelningen som vid straff- mätningen. Det som är avgörande är den relativa styrkan av det kvantitativa inslaget (m.fl., kommentaren till 8 kap. 4 § ). 7.2.2Särskilt om försvårande omständigheter vid straffmätning Av 29 kap. 2 § framgår att som försvårande om- ständigheter vid bedömningen av straffvärdet ska, vid sidan av vad som gäller för varje särskild brottstyp, särskilt beaktas 1.om den tilltalade avsett att brottet skulle få allvarligare följder än det faktiskt fått, Kvalifikationsgrunder för grovt brott 2.om den tilltalade visat stor hänsynslöshet, 3.om den tilltalade utnyttjat någon annans skyddslösa ställning eller svårigheter att värja sig, 4.om den tilltalade utnyttjat sin ställning eller i övrigt missbrukat ett särskilt förtroende, 5.om den tilltalade förmått någon annan att medverka till brottet genom tvång, svek eller missbruk av hans eller hennes ungdom, oförstånd eller beroende ställning, 6.om brottet utgjort ett led i en brottslighet som utövats i organi- serad form eller systematiskt eller om brottet föregåtts av sär- skild planering, 7.om ett motiv för brottet varit att kränka en person, en folk- grupp eller en annan sådan grupp av personer på grund av ras, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, trosbekännelse, sexu- ell läggning eller annan liknande omständighet, eller 8.om brottet varit ägnat att skada tryggheten och tilliten hos ett barn i dess förhållande till en närstående person. Paragrafens fick sin nuvarande lydelse vid straffmätnings- reform, vilken framför allt innebar att de förstärkande rekvisiten i samtliga punkter togs bort. Det huvudsakliga syftet med denna förändring var att åstadkomma en mer differentierad straffmätning. Uppräkningen av försvårande omständigheter i bestämmelsen är inte avsedd att vara uttömmande och det kan alltså förekomma även andra försvårande omständigheter än de uppräknade. De kan då beaktas med stöd av den allmänna bestämmelsen om straffvärde i 29 kap. 1 § . Bestämmelsen i 29 kap. 2 § utformades ursprungligen mot bakgrund av tidigare praxis och avsikten var att uppräkningen skulle inrymma de vanligaste och mest betydelsefulla av det slags omständigheter som brukat åbero- pas som särskilt försvårande. På samma sätt som vid bedömningen av vilken grad ett brott ska hänföras till, ska samtliga omständig- heter vid brottet beaktas vid bedömningen av dess straffvärde. Vissa av de omständigheter som anges i 29 kap. 2 § anges även som kvalifikationsgrunder i enskilda straffbestämmel- ser, t.ex. att gärningsmannen har visat särskild hänsynslöshet eller Kvalifikationsgrunder för grovt brott att brottet utgjort led i en brottslighet som har bedrivits i stor om- fattning. Motsvarande rekvisit finns i olika brottsbeskrivningar, t.ex. vid grov misshandel respektive vid grovt narkotikabrott. I den mån en omständighet har beaktats vid gradindelningen saknas det ofta anledning att ytterligare beakta den i försvårande riktning vid straffmätningen (m.fl., kommentaren till 29 kap. 2 § ) eftersom den ofta redan genom gradindelningen ges tillräckligt genomslag. Som ovan nämnts ändrades bestämmelsens lydelse senast genom straffmätningsreform (prop. 2009/10:147). Straffnivå- utredningen föreslog i sitt slutbetänkande att de kvalificerande rekvisit som då fanns avseende de försvårande omständigheterna i 29 kap 2 § 1–6 skulle tas bort (dvs. de kursiverade orden betydligt allvarligare följder (p. 1), särskild hänsynslöshet (p. 2) särskilda svårigheter (p. 3), grovt utnyttjat (p. 4), allvarligt tvång (p. 5) och särskilt noga planerad (p. 6)). Förslaget motiverades av att de försvårande omständigheterna sällan åberopades eller argu- menterades kring i domar och domskäl, men att det var troligt att domstolarna ändå tog hänsyn till sådana omständigheter inom ramen för straffvärdebedömningen. Om de kvalificerande rekvisi- ten togs bort skulle de försvårande omständigheterna kunna åbero- pas och användas direkt vid bedömningen av vilken skada, kränk- ning eller fara som gärningen inneburit, allt efter i vilken grad de försvårande omständigheterna förelegat (SOU 2008:85 s. 282 f.). På motsvarande sätt som vid de försvårande omständigheterna föreslogs att de kvalificerande rekvisiten i bestämmelsen om för- mildrande omständigheter (29 kap. 3 § ) skulle tas bort eller förändras i syfte att bestämmelsens tillämpningsområde skulle vidgas något (SOU 2008:85 s. 286 f.). föreslog vidare en omformulering av punkten 6 i bestämmelsen om försvårande omständigheter. Enligt då gällande formulering var det försvårande om brottet utgjort ett led i en brottslig verksamhet som varit särskilt noggrant planlagd eller bedrivits i stor omfattning och i vilken den tilltalade spelat en betydande roll. Med detta skulle, enligt förarbetena, förstås organi- Kvalifikationsgrunder för grovt brott serad brottslighet i en vidare bemärkelse; ett enstaka brott, om än noga planerat, var inte avsett att omfattas av bestämmelsen i denna del. menade dock att även enstaka brott som är noggrant planerade generellt måste anses ha ett högre straffvärde än brott begångna av en plötslig impuls (eftersom det allmänt sett är större utsikter för att gärningsmannen lyckas i sitt uppsåt om han eller hon planerar brottet i förväg och gärningsmannen har då dessutom haft tid att besinna sig, men väljer ändå att utföra brot- tet). Avsikten med ändringen var alltså att träffa dels fall där plane- ringen innebär att brottsligheten var att anse som mer farlig än annars, dels fall där det förhållandet att gärningen föregåtts av plane- ring innebär att gärningsmannen haft möjlighet att besinna sig (SOU 2008:85 s. 293). framhöll att det t.ex. i straffvärdebedömningen av uppsåtligt dödande hade stor betydelse om gärningen föregåtts av planering eller inte. Även brottslighet som begåtts systematiskt eller i organiserad form hade generellt sett ett högt straffvärde, och att ett brott varit ett led i en sådan brottslighet föreslogs därför även framgent vara försvårande, oav- sett om gärningsmannen spelat en betydande roll i brottsligheten eller inte (SOU 2008:85 s. 284 f.). Regeringen anslöt sig till utredningens förslag och anförde sär- skilt att syftet med att slopa, eller ändra, vissa av de kvalificerande rekvisiten i bestämmelsen om försvårande och förmildrande om- ständigheter var avsedd att utvidga tillämpningsområdet för bestäm- melsen och därigenom skapa en ökad spännvidd i straffmätningen. En sådan ökad differentiering, framhöll regeringen, stod i överens- stämmelse med proportionalitets- och ekvivalensprinciperna, dvs. att straffet ska stå i proportion till brottets allvar, så att svårare brott bestraffas strängare än mindre allvarliga brott (proportiona- litet) och att lika allvarliga brott bestraffas lika strängt (ekvivalens). Om förmildrande och försvårande omständigheter inte fick något genomslag vid straffvärdebedömningen kunde denna princip inte upprätthållas (prop. 2009/10:147 s. 27 f.). Med brottslighet som utövats i organiserad form avses brotts- lighet som har begåtts inom ramen för en struktur där flera perso- ner samverkat under en inte helt obetydlig tidsperiod för att begå brott. Det är inte tillräckligt att det aktuella brottet har skett i sam- verkan. Personerna ska ha ingått i en sammanslutning eller ett nät- verk av viss kontinuitet vars syfte att begå brott sträckt sig längre Kvalifikationsgrunder för grovt brott än till enbart det ifrågavarande brottet. Att brottet ska ha utgjort ett led i en brottslighet som utövats i organiserad form innebär att brottet ska ha haft ett naturligt samband med brottsligheten. Det är inte nödvändigt att brottet begåtts av den eller de som organise- rat brottsligheten (prop. 2009/10:147 s. 43). Med brottslighet som utövats systematiskt avses brottslighet där ett visst tillvägagångssätt upprepats ett flertal gånger av an- tingen en ensam gärningsman eller av flera personer i samförstånd. Ett exempel är att någon vid upprepade tillfällen förmått annan till utbetalning av en förmån som han eller hon inte har haft rätt till. Ett annat exempel är om flera personer rånat olika butiker eller banker och då gått till väga på ett likartat sätt (prop. 2009/10:147 s. Med att brottet föregåtts av särskild planering avses att plane- ringen gått utöver vad som typiskt sett krävts för att ett brott av det aktuella slaget ska kunna genomföras. Det ska därmed sakna betydelse om brottet utgjort ett led i en brottslig verksamhet eller om det varit fråga om ett enstaka brott. Ett exempel är att ett bedrägeri mot en bank föregåtts av att någon genom en noggrann kartläggning av bankens säkerhetsrutiner har upptäckt och utnytt- jat brister i dessa (prop. 2009/10:147 s. 30 f. och 43 f.). Ett exempel på ett mål där tillämpning av bestämmelsen i 29 kap. 2 § 6 har aktualiserats är dom i mål B 90-13. I målet åberopade åklagarna bestämmelsen i 29 kap. 2 § 6 och framhöll särskilt att gärningarna (grov misshandel och skadegörelse) hade utgjort ett led i en brottslighet som utövats i organiserad form. ansåg det utrett i målet att samtliga personer som genom domen fälldes till ansvar för brotten tillhörde Hells eller någon av supporter- organisationerna Red Devils eller Red and . Västar som bekräftade denna tillhörighet hade också tagits från några av de tilltalade. Tingsrätten ansåg det vidare känt att brottslighet i organiserad form begås av enskilda medlemmar inom ramen för Hells och dess underorganisationer och enligt Rikskriminal- polisens bedömning uppfyller Hells och and Kvalifikationsgrunder för grovt brott Crew samtliga kriterier som kännetecknar organiserad brottslighet. Det var även tydligt att de femton angriparnas anknytning till Hells eller undergrupperingarna varit en förutsättning för den grova misshandeln och skadegörelsen som utövats på en annan motorcykelklubbs (utan anknytning till organiserad brottslighet) klubbområde. Ingenting hade framkommit som talade för att de tilltalade tidigare hade haft något otalt med målsägandena. Angreppet framstod som planerat och organiserat och det fanns skäl att tro att även andra än dem som utförde gärningarna varit inblandade i planeringen. Syftet med attacken måste ha varit att av någon okänd anledning skada den aktuella motorcykelklubben och dess medlemmar. Tingsrätten ansåg därför att misshandeln skulle anses ha utgjort led i en organiserad brottslighet och gärningarnas straffvärde var högre än annars. kom till motsatt slutsats trots att domstolen ansåg det ligga nära till hands att anta att angreppet mot motorcykel- klubben på något sätt var kopplat till Hells , Red Devils och Red and . Domstolen ansåg dock att motivet till angreppet var oklart och att det saknades utredning som visade att de som dömdes av hovrätten (vilket var färre än i tingsrätten) in- gått i en gemensam sammanslutning vars syfte var att begå brott som sträckt sig längre än till angreppet på den aktuella motorcykel- klubben och dess medlemmar. Eftersom utredningen inte heller visade att de tilltalade hade begått brott tillsammans tidigare sakna- des det därmed, enligt hovrättens uppfattning, förutsättningar att tillämpa bestämmelsen i 29 kap. 2 § 6 . Målet påvisar några av de svårigheter som finns med att få en en- skild gärning bedömd som allvarligare mot bakgrund av att den utförts av personer som tillhör kriminella grupperingar och nätverk (se vidare ovan i kapitel 3). Detta beror bl.a. på att det kan krävas utredningsåtgärder som går utanför utredningen av det enskilda brottet och som åtminstone i mindre brottsutredningar helt enkelt inte låter sig göras p.g.a. resursbrist. Om den tolkning av 29 kap. 2 § 6 som hovrätten gjorde i ovanstående mål står sig även vid kommande tillämpningar kan det tänkas att omständig- heten att brottet utgjort ett led i en brottslighet som utövats i organiserad form inte kommer att få något större tillämpnings- område i praktiken. Det som i stället kan komma att användas i något fler fall är att brottet föregåtts av särskild planering (, Kvalifikationsgrunder för grovt brott Skinnari och Vesterhav, Hovrätten gick emot tingsrätten – hur ska domstolar döma vid organiserad brottslighet?, ). Regeringen beslutade att ge Brå i uppdrag att utföra en utvärdering av straffmätningsreformen. Syftet med utvärde- ringen var att följa upp om reformen fått avsedd effekt, bl.a. när det gäller straffnivåerna för allvarliga våldsbrott. Enligt uppdraget skulle Brå undersöka om och i vilken mån reformen har inneburit att straffnivåerna för allvarliga våldsbrott och för grovt vållande till annans död har skärpts, att en ökad spännvidd vid straffvärde- bedömningen av brott i allmänhet har åstadkommits samt att återfall beaktas i skärpande riktning vid straffmätningen av brott i allmänhet (Ju2012/860/).