sou · H2B384d2 · 2014-12-09 00:00:00 — En långtgående utveckling av elmarknadens design kommer därför att avspeglas i ellagen. 4.2.2Spelregler på elmarknaden – energilagring Handlingsplan för smarta elnät En förutsättning för att utnyttja energilagring är att regelverket står i samklang med de möjligheter som lagringstekniken skapar. För värmelager och lager på elanvändarnivå finns inga särskilda legala hinder men det behövs information och kunskapsspridning. Vid användning av energilager på distributionsnivå har rådet iden- tifierat ett antal hinder. Dessa hinder bör undanröjas så att lös- ningar som ger systemnytta kan vidareutvecklas till en kommersi- ellt bärkraftig nivå. Exempelvis behöver möjligheterna med att utnyttja fler användningsområden för energilager ses över. Ett alternativ som särskilt bör belysas är möjligheten att ta bort hinder, bl.a. kopplade till huvudmanna- skap, för att skapa kommersiella förutsättningar för energilager på distributionsnivå. Då kan erfarenheter byggas upp kring utnytt- jande av olika former av lager där lagringsteknikens samtliga potentiella möjligheter tas tillvara. Energilager och dess roll i energisystemet Energilagring kan vara en förutsättning för samverkan mellan olika energibärare för att öka energieffektiviteten i systemet. Vatten- kraften är en form av förnybar elproduktion som även kan fungera som storskaliga lager. Batterilager som kan användas både för nätets stabilitet och kundens behov är ett exempel på lagrings- lösning. Lagring av värme i hus och fastigheter där den termiska trögheten utnyttjas är ett annat. Ytterligare exempel på tekniska lösningar på användningsnivå är ackumulatortankar som lagrar och fördelar energin . kan hushållen investera i egna batterilager för att bättre kunna utnyttja sin egen- producerade el och utnyttja möjligheterna med efterfråge- flexibilitet. har tagit fram underlag för att belysa framtidsmöjligheterna för lagring och gällande lagstiftning. 21 F 22F 23F 12Rapport till samordningsrådet, NEPP, 2014, Översiktlig bedömning av teknikutveckling och tillämpning inom nyckelområden som ställer nya krav på att elnäten utvecklas – elfordon, vindkraft, solceller och energilagring. 13Rapport till samordningsrådet, STRI, M. Bollen, M. och , O., 2013, Utmaningar för det smarta elnätet. Handlingsplan för smarta elnät Stöd till energilager i andra länder Vissa länder stödjer utvecklingen av batterilager. I har krav ställts av Public Utilities Commission på kraft- bolagen att investera 1 325 MW lagringskapacitet till 2020. Ett stödprogram kallat Self-Generation Incentive Program har etablerats som riktar sig till konsumenten med syfte att öka energilager på kundsidan med 200 MW till 2020. Stödet omfattar och stödnivån för energilager startar på per W med en begränsad lagerstorlek på 3 MW. I införde , Trade and Industry ett stöd- system för litium-jonbatterier riktat mot elanvändare. Stödet omfattar totalt . Stödnivån upp- går till 2/3 av priset för litium-jonbatterier om minst 1 kW och är begränsat till max för enskilda hushåll respektive runt för industrin. I infördes ett stöd- system för lokala energilager som subventionerar av kostnaden per anläggning. I finns inga motsvarande stöd till lokala batterilager, men inte heller några hinder i regelverket. Hur andra ekonomiska incitament utformas påverkar dock kostnaden för och nyttan av investeringar i lokala energilager. Ett system för nettodebitering hade t.ex. kunnat göra tekniker för lokal energilagring mindre intressanta eftersom elanvändare i stället kunnat använda elnätet som energilager. Förslaget om skattereduktion för mikroproduk- tion påverkar däremot inte lönsamheten för lokal lagring. Energilagring och gällande lagstiftning Användningen av energilager behandlas inte explicit i ellagen men styrs av ellagens krav på legal åtskillnad. Elproducenter och elan- vändare kan fritt driva och använda sig av energilager. De kan lagra energi eller bygga upp ett lager hos kunden för att dra nytta av elprisvariationerna. Lagring kan leda till nya affärsmöjligheter på den konkurrensutsatta marknaden. Ett elnätsföretag får bara använda energilager för elnätsverksam- het. Grundprincipen för elnätsverksamhet är att ställa elektriska 14 Rapport till samordningsrådet, Circle, 2014, Energilagring i energisystemet. Handlingsplan för smarta elnät starkströmsledningar till förfogande för överföring av el. Till nät- verksamheten hör också annan verksamhet som behövs för att överföra el.24F15 I begreppet annan verksamhet skulle därmed ener- gilager kunna ingå, vilket betyder att elnätsföretag får använda energilager om det behövs för att driva elnätet. Av ellagen 3 kap. 1 a § framgår också att: En juridisk person som bedriver nätverksamhet får inte bedriva pro- duktion av eller handel med el. Utan hinder av första stycket får produktion av el bedrivas tillsam- mans med nätverksamhet av samma juridiska person, om produktionen: 1.uteslutande är avsedd att täcka nätförluster, eller 2.sker tillfälligt i syfte att ersätta utebliven el vid elavbrott. Elnätsföretaget får alltså inte köpa in el till ett energilager utom för att täcka nätförluster eller om en flaskhals uppstår och ett mot- köp krävs. Endast kan som balansansvarig beordra motköp. Det framgår inte av ellagen om handeln, produk- tionen eller motköpet måste göras som elen används för att täcka nätförlusterna. Denna bestämmelse gör att ett svenskt elnätsföretag som äger ett energilager bara kan tillgodo- räkna sig vissa av lagrets potentiella nyttor, vilket sannolikt inte är tillräckligt för att energilagret ska vara en intressant affär. En tredjepartsaktör kan också äga lagret. En sådan aktör får handla med el och tillgodogöra sig arbitragevinster25F16 och kan sam- tidigt leverera nättjänster på kommersiella villkor till elnätföretaget. Tjänster som kan bidra till att effektivisera elnätföretagets verk- samhet. Köpet är då en driftskostnad för elnätsföretaget och ingår i intäktsramen. Om tredjepartsaktören inte är balansansvarig och vill sälja den lagrade elen till elanvändare krävs avtal med en balans- ansvarig. Men de kommersiella möjligheterna för en sådan tredje- partsaktör undergrävs av att inmatningen till lagret kommer att betraktas som elanvändning och därmed tillkommer energiskatt på all lagrad el och på förlusterna till och från lagret. Eftersom elnäts- företag inte får diskriminera kunder så måste företag som äger och driver energilager betala samma nättariff och anslutningsavgift som andra kunder i samma område. 151 kap. 4 § ellagen (1997:857). 16Vinster som kan göras genom att utnyttja skillnaderna i elpriset. Handlingsplan för smarta elnät 4.2.3Nya förutsättningar för elnäten – nätinvesteringar Förslag om utvärdering av intäktsregleringen bedömer att intäktsregleringen behöver utveck- las i en riktning som främjar investeringar i smarta elnätsfunktioner samt ett effektivare utnyttjande av befintliga nät. Incitament att främja investeringar och modernisering av elnäten med hjälp av smarta elnätslösningar bör vara en viktig prioritering. Regeringen beslutade om en ny förordning om intäktsram för elnätsföretag26F17. Den ska tillämpas av Energimark- nadsinspektionen på elnätsavgifterna reglerperioden –2019. Dessutom har en komplettering införts i ellagen27F18 som innebär att 17Intäktsram för elnätsföretag (2014:1064). Förordningen trädde i kraft . 184 kap. 1 § ellagen (1997:857). Handlingsplan för smarta elnät elnätstarifferna ska utformas för att främja ett effektivt utnyttjande av elnätet. Regleringen innebär bl.a. att elnätsföretagets tillåtna kapitalav- kastning är en funktion av hur anläggningstillgångarna värderas och vilken avskrivningstid som tillämpas. Detta kan innebära att invest- eringsalternativ med ett större anläggningskapital kan te sig mer lönsamma än investeringar i smart teknik som ur ett helhetspers- pektiv skulle vara den mest effektiva lösningen. Det bör därför utredas i vilken omfattning regleringen behöver kompletteras för att minska sådana effekter. De mekanismer i intäktsregleringen som stimulerar elnätsföretagen att investera i den teknik och tillämpa de lösningar som blir mest kostnadseffektiva ur ett hel- hetsperspektiv kan behöva förstärkas. Inför den kommande reglerperioden –2019 utvecklar Energi- marknadsinspektionen incitamenten i intäktsregleringen som ska stimulera ett effektivt utnyttjande av elnätet och en begränsning av elnätsförlusterna. Intäktsregleringen bör bidra till att stimulera elnätsföretagen att tillämpa nya metoder för att öka sin effektivitet, såväl vid utnytt- jandet av det befintliga elnätet som vid investeringar. Den utveck- lingen är mycket viktig och regeringen bör följa upp företagens vilja att investera i ny teknik. Dels i det kortare perspektivet med fokus på investeringsplaner och dels i ett längre perspektiv med fokus på genomförda åtgärder. Om resultaten av utvärderingarna visar att investeringsviljan till teknikförnyelse är svag kan också en kontrollstation på övervägas för att bedöma behov av åtgärder. Elnätsföretagens ekonomiska ramar styrs av den intäktsreglering som ansvarar för och som gäller för perioder (nuvarande reglerperiod är 2012–2015). Elnätsföretagens intäktsreglering behöver innehålla både incita- ment för kostnadseffektiva investeringar och incitament för att utnyttja befintlig kapacitet i elnäten effektivare. Handlingsplan för smarta elnät Intäktsregleringens principiella uppbyggnad – Innevarande reglerperiod (2012–2015) Utgångspunkten för besluten om intäktsramarna för innevarande reglerperiod har varit en schablonberäkningsmetod. Utifrån scha- blonmetoden byggs elnätsföretagens intäktsram upp av kapital- kostnader, löpande påverkbara och löpande opåverkbara kostnader. Hänsyn tas även till elnätsföretagens leveranskvalitet. Efter till- synsperioden justerar man för bättre eller sämre leveranskvalitet i förhållande till en fastställd norm. ger regleringen svaga incitament till investeringar i elnäten. Dessutom saknas incitament som stimulerar elnätsföretagen att välja de mest kostnadseffektiva investeringsalternativen, exempelvis med ny smart teknik. Det finns inte heller några incitament i regle- ringen som styr mot ett effektivare utnyttjande av kapaciteten i elnäten eller en begränsning av elnätsförlusterna eftersom dessa klassas som opåverkbara kostnader som förs vidare till intäkts- ramen. Förändringar till följd av energieffektiviseringsdirektivet När energieffektiviseringsdirektivet infördes i svensk rätt innebar det nya bestämmelser i ellagen som ska stimulera effektivt utnyttjande av elnätet. Enligt 4 kap. 1 § ellagen ska elnätsföretagen tillämpa elnätstariffer som utformas på ett sätt som är förenligt dels med ett effektivt utnyttjande av elnätet, dels en effektiv elproduktion och elanvändning. Dessutom ska Energi- marknadsinspektionen enligt 5 kap. 7 a § ellagen ta hänsyn till om elnätsverksamheten bedrivs på ett sätt som är förenligt med eller bidrar till ett effektivt utnyttjande av elnätet när man fastställer intäktsramen. har föreskriftsrätt och har också utfärdat nya föreskrifter inom detta område. Bestäm- melserna innebär att elnätsföretagen får ett tillägg eller avdrag från intäktsramen beroende på hur utnyttjandet av det befintliga nätets kapacitet har utvecklats jämfört med föregående reglerperiod. Handlingsplan för smarta elnät Kapitalkostnad – Innevarande reglerperiod (2012–2015) Kapitalkostnadskomponenten i intäktsramen fastställs med utgångs- punkt i elnätsföretagets kapitalbas (nuanskaffningsvärde). I kapital- basen ingår alla anläggningar som elnätsföretagen använder i sin verksamhet och som omfattas av kapitalbasförordningens28F19 defini- tion av en anläggningstillgång. Vid värderingen av kapitalbasen används i första hand normprislistan som Energimarknadsinspek- tionen tagit fram. Utifrån kapitalbasen beräknades företagens intäktsberättigade kapitalkostnader –2015 med stöd av en real annuitetsmetod. När elnätsföretagen beslutar om investeringar bör de väga in den sammantagna ekonomiska effekten av reglermodellens olika delar. Dagens reglering begränsar inte nivån på investeringar. Inte heller art eller teknikval. Elnätsföretagen planerar och genomför själva investeringarna, vilka sedan genererar kapitalkostnad som tillförs kapitalbasen när intäktsramen beräknas. Ett problem med dagens reglering uppstår när alternativa smarta elnätslösningar kan tillämpas som har potential att kostnadseffek- tivt begränsa elnätsföretagets behov av att investera i traditionella nätförstärkningar. Detta kan vara investeringar i kvalificerade över- vaknings- och styrsystem samt i teknik som ökar överföringsför- mågan på befintliga ledningar. Att använda sådana kapitaleffektiva lösningar kan leda till en lägre kapitalbas och intäktsram för det aktuella elnätsföretaget än vad som skulle bli fallet vid en tradition- ell lösning (nätinvestering). Detta betyder att smarta elnätslös- ningar kan bli mindre lönsamma för elnätsföretaget om den smarta elnätslösningen innebär en viss ökning av elnätsföretagets löpande kostnader. Till exempel ökade kostnader för intrimning av systemet eller ökade elnätsförluster om lösningen innebär att ener- giflödet i det befintliga nätet ökar. 19 Förordning (2010:304) om fastställande av intäktsram enligt ellagen (1997:857) den s.k. kapitalbasförordningen ersattes av en ny förordning Intäktsram för elnätsföretag (2014:1064) som beslutades av regeringen . Handlingsplan för smarta elnät Kapitalkostnad – Förändringar inför kommande reglerperioden (2016–2019) På uppdrag från regeringen har lämnat förslag till de närmare bestämmelser som ska styra intäktsramarna för reglerperioden –2019.29F20 Här föreslås att den reala annuitetsmetoden för fördelning av kapitalkostnader ska ersättas med en real linjär metod som tar hänsyn till anlägg- ningarnas ålder. En normprislista i kombination med åldersbestäm- ning (ekonomisk livslängd) styr direkt värdet för tillgången och därmed elnätsföretagets kapitalavkastning. Om anläggningen för- yngras ökar värdet och den tid som den genererar avkastning för- längs30F21. Syftet är att styra elnätsföretagen mot korrekta avskriv- ningstider och att ge investeringsincitament både för ny- och ersättningsinvesteringar. Ur ett smarta elnätsperspektiv är frågan om detta ger tillräckliga incitament för att stimulera företagen att göra kapitaleffektiva investeringar genom tillämpning av smarta elnätslösningar som belysts ovan. Löpande kostnader – Innevarande reglerperiod 2012–2015 För att sänka de s.k. löpande kostnaderna har elnätsföretaget ett tydligt incitament till effektivisering inom den delen av kost- nadsmassan som klassas som påverkbar. Här finns också ett gene- rellt årligt effektiviseringskrav i regleringen. Den effektivisering som elnätsföretaget kan åstadkomma utöver den av intäktsregle- ringen föreskrivna effektiviseringsfaktorn får behållas. I den så kallade opåverkbara delen, som intäktsregleringen tillåter elnätsföretaget att vidareföra till kunderna, finns kostnader för anslutning till överliggande och angränsande nät och kostnader för nätförluster. 20Energimarknadsinspektionen, 2014, Ei R2014:09 Bättre och tydligare reglering av elnäts- företagets intäktsramar. 2112 § Förordning om intäktsram för elnätsföretag (2014:1064). Regeringen beslutade om denna förordning. Bestämmelserna trädde i kraft och ska tillämpas av på elnätsavgifterna reglerperioden – 2019. I denna förordning har vissa tillägg gjorts jämfört med förslag i rapporten och tydligare reglering av elnätsföretagens intäktsramar. Handlingsplan för smarta elnät Löpande kostnader – Förändringar inför kommande reglerperiod (2016–2019) I enlighet med den nya bestämmelsen i ellagen31F22 har Energimark- nadsinspektionen inför kommande reglerperiod (2016–2019) utvecklat intäktsregleringen med incitament som ska stimulera elnätsföretagen till ett effektivt kapacitetsutnyttjande (minska belastningen i gränspunkterna) och en begränsning av elnätsför- lusterna genom att tillämpa metoder som begränsar dessa kostna- der. Elnätsföretaget kan med olika smarta elnätslösningar påverka dessa kostnader. Exempelvis genom att tillämpa en dynamisk pris- sättning för nättjänsten eller genom att införa tjänster för laststyr- ning som styr mot att jämna ut effekten (uttag/inmatning). På detta sätt kommer väsentliga kostnadskomponenter att kunna begränsas för elnätsföretaget. Förslag om att stimulera investeringar i elnäten utanför intäktsregleringens generella bestämmelser Vid sidan av de generella ramvillkoren för nätverksamhet finns andra faktorer som påverkar elnätsföretagens intresse för investe- ringar i ny teknik. Detta gäller inte bara helt oprövade lösningar som kan testas i test- och demonstrationsprojekt, utan även kom- mersiellt tillgänglig teknik som funnits på marknaden och därför ännu inte prövats i större skala eller under svenska för- hållanden. Brist på relevanta referenser kan göra det svårt att bedöma de faktiska nyttorna och kostnaderna med att använda den nya tekniken. Den nya teknikens förmåga att samverka med syste- met kan vara en osäkerhet och möjligheterna att bedöma hur inve- steringen kommer att påverka driftskostnaden kan vara en annan. Slutligen kan vissa legala konsekvenser öka osäkerheten, t.ex. att anslutningskostnader för nya anläggningar bestäms utifrån behovet av investeringar vid anslutningstillfället. 22 5 kap. 7 a § ellagen (1997:857). Handlingsplan för smarta elnät Samtliga dessa osäkerheter medför att en konventionell nätut- byggnad oftast bedöms som en säkrare investering än en investe- ring i oprövade smarta elnätslösningar. Den ekonomiska risken är alltså ett reellt hinder för implementering av smart elnätsteknik i elnäten. Som ett komplement till intäktsregleringens mer generella villkor behövs stimulansåtgärder som kan hantera risk- och vinst- delningsproblem på ett mer flexibelt sätt när nätföretag överväger att investera i delvis oprövad teknik. Sådana insatser kan bidra till att underlätta och påskynda inför- ande av smarta elnätslösningar, bl.a. genom att man bygger upp erfarenheter som hela marknaden har nytta av. Det skapar förut- sättningar för att klara de utmaningar som omställningen av energi- systemet kommer att innebära. För investeringar i smart elnätsteknik kan riskerna se olika ut. Det är därför knappast meningsfullt med ett generellt bidrag till den nya tekniken. Stödet bör i stället vara flexibelt och beroende på teknisk lösning ge utrymme för t.ex. villkorslån, bidrag till oförut- sedda driftskostnader etc. Man kan också överväga om stödet kan gå till utbildning och kunskapsupp- byggnad som har betydelse för användningen av smart elnätstek- nik. En möjlig finansiering är en särskild fond för smarta elnätsinve- steringar. En sådan fond skulle kunna finansieras genom en särskild avgift på nätverksamhet. Liknande fasta avgifter tillämpas redan, t.ex. elsäkerhetsavgiften på och elberedskapsavgiften på per uttagspunkt (exkl. moms). Intäkterna skulle kunna förvaltas av och branschen skulle kunna få inflytande över beslut om stöd till smarta elnätsprojekt. En annan möjlig finansiering skulle kunna vara en avgift inom ramen för elcertifikatssystemet. Rådets bedömning är dock att detta bidrar till en ökad komplexitet som försvårar förståelsen för elcertifikatssystemets funktion och att detta behöver beaktas vid beslut om finansiering. Handlingsplan för smarta elnät Inom en reglerad verksamhet finns begränsade förutsättningar för att genom ett ökat risktagande också skapa möjligheter till ökade vinster, vilket heller inte är avsikten. Om man inom nätverksam- heten önskar påskynda introduktion av ny teknik som innebär ett ökat risktagande, finns det alltså skäl att införa åtgärder som minskar riskexponeringen eller ökar vinstutrymmet. Men att öka vinstutrymmet för de företag som tar risker (vilket i så fall skulle göras inom ramen för intäktsregleringen) kan innebära oönskade konsekvenser för nätkunderna. Vid en lyckad investering så kommer vinsten enbart delvis kunderna till godo som ett misslyckande innebär att kunderna får bära åtminstone delar av kostnaderna. Bättre är då att minska risken för de företag som väljer att gå före och pröva smarta elnätslösningar, som är av stort intresse för utvecklingen men som ännu inte prövats kommersiellt. Kostnaderna för ett sådant riskavlyft finansieras lämpligen av hela kundkollektivet, eftersom nyttan på lång sikt förväntas komma samtliga kunder tillgodo. Det blir en omfördelning av kostnader från dagens kunder till morgondagens kunder. Ett riskavlyft för projekt som innebär osäkra investeringar kan ske på principiellt olika sätt. Det vanligaste alternativet är kanske någon form av bidrag i proportion till investeringskostnaden, vilket således minskar risken i motsvarande grad. En annan möjlighet är särskilt förmånliga lån eller villkorslån. Grundprincipen för båda dessa alternativ är att lånet löper tills det är återbetalt och att villkoren för ränta och amortering är förmånliga. För villkorslån gäller också att om resultatet från projektet inte har eller väntas ge förväntat resultat så kan lånet helt eller delvis skrivas av. Man kan också i någon form ersätta investeringskostnader som inte gett resultat s.k. sunk costs, utan att ersättningen är knuten till ett specifikt lån. Den här skisserade stödformen fokuserar på den faktiska inve- steringskostnaden för den smarta tekniken. Men det finns fler eko- nomiska hinder, bl.a. kopplade till intäktsregleringen, som inte kan hanteras på det här sättet. Om investeringen i den smarta tekniken innebär att de löpande rörliga påverkbara kostnaderna ökar (t.ex. för IT-stöd, kontrollrumspersonal etc.) så gör intäktsregleringen att investeringen kan bli en förlustaffär. Detta även om företaget genom investeringen undvikit betydande kostnader för nätför- Handlingsplan för smarta elnät stärkningar, kostnader som skulle slagit igenom som ökade nät- kostnader för kunderna. Detsamma gäller för ökade nätförluster som under nästa reglerperiod föreslås bli klassade som påverkbara kostnader. En annan fråga som kan påverka nätföretagens intresse för inve- steringar i smarta elnätslösningar är kostnadsfördelningen för inve- steringar som behöver göras vid nätanslutning av nya anläggningar. Här finns drivkrafter som gynnar smarta elnätsinvesteringar och drivkrafter som verkar i motsatt riktning. Huvudprincipen vid anslutning är att den anslutande ska bekosta de delar som enbart denna har nytta av. Övriga kostnader fördelas mellan den anslut- ande och kundkollektivet. Detta gäller investeringar i både konven- tionell teknik (t.ex. en ny ledning) och smart teknik. Om de faktiska kostnaderna överstiger vad som anges i normprislistan kan inte dessa merkostnader föras vidare till kunden. Så kallad smart teknik finns oftast inte med i normprislistan och därför kan nät- företaget ta ut hela kostnaden för den typen av investeringar, vilket alltså kan tänkas gynnar investeringar i smart teknik. För de delar av anslutningen som enbart den anslutande har nytta av och därmed ska bekosta finns däremot incitament för nät- bolaget att förespråka konventionell teknik. Detta eftersom den anslutande enbart står för de merkostnader som nätbolaget har för själva anslutningen. Om den smarta tekniken visar sig inte fungera som det var tänkt kan följden bli att en nätförstärkning trots allt blir nödvändig. Om denna förstärkning görs efter det att kunden anslutits så är det inte möjligt för nätbolaget att ta ut merkostna- den för nätförstärkningen av denna kund. Detta gäller om inte annat avtalats mellan parterna. Det finns också andra hinder för investeringar i smarta elnäts- lösningar som bristande kunskap hos nätföretagen och berörda myndigheter om teknikens förutsättningar och möjligheter. Handlingsplan för smarta elnät 4.2.4Nya förutsättningar för elnäten – säkerhet Eftersom säker elektronisk kommunikation och säkra IT-system är en förutsättning för en framgångsrik utveckling av smarta elnät behöver ansvarsgränser och ansvarsnivåer för olika myndigheter tydliggöras.