sou · H2B317 · 2014-03-31 00:00:00 — Företagens val av kemiska produkter och volymer kan ändras liksom hur företagen själva väljer att klassificera sina verksamheter, något som kan påverka antalet Sevesoverk- samheter på respektive nivå. Med det sagt är ändå slutsatsen att det för Ekonomiska och andra konsekvenser av utredningens förslag dagen inte finns något som talar för att det genom den nya ämnes- bilagan i Seveso III-direktivet tillkommer några nya verksamheter på den högre kravnivån. 32.3.2Krav på samråd enligt Utredningens bedömning: Förtydligandet i fråga om vad samrådet enligt ska omfatta och utökningen av vad en kungörelse ska innehålla saknar betydelse i detta sammanhang. Samråd enligt Sevesolagen ökar kostnaden hos företag och . Det införlivande av EU:s rättsakter som reglerar allmänhetens rätt till samråd och deltagande i beslut som rör miljön samt tillträde till miljörättsliga konventioner som reglerar sådana frågor särskilt Århuskonventionen, gör att Seveso bestämmelser om offentligt samråd och deltagande i beslutsfattande redan har genomförts. När det gäller tillståndsprövning enligt av verksamheter som faller under den högre kravnivån enligt Seveso- lagstiftningen kan öppenheten dock ytterligare främjas. Vi har således föreslagit en justering av på så sätt att samrådet enligt regler om miljökonsekvensbeskrivningar uttryckligen anger att verksamhetsutövaren ska redovisa att det rör sig om Seveso- verksamhet, när så är fallet. Också verksamhetsutövarens skyldighet före samrådet ska innefatta en upplysningsskyldighet, att i före- kommande fall upplysa att det är fråga om en Sevesoverksamhet. Vi ser dessa förslag närmast som förtydliganden till den ordning som redan gäller och att en eventuell kostnadsökning är av så begränsad omfattning att den saknar intresse i förevarande sammanhang. Förslaget att samråd ska ske med allmänheten också i fråga om andra Sevesoverksamheter än sådana som faller under föreskrifter om betydande miljöpåverkan, innebär ökade kostnader för företagen. Kravet följer av artikel 15 i Seveso III-direktivet. För varje företag på den lägre kravnivån som tillkommer torde kostnaden för varje företag motsvara två à jämte annonskostnader sammanlagt runt . I fråga om kostnader tillkommer kostnader för som kan beräknas till en arbetsdag för en person eller med andraord runt . Ekonomiska och andra konsekvenser av utredningens förslag Utredningens bedömning: Dagens lednings- och säkerhets- system i företagen borde svara mot de krav som gäller enligt Seveso III-direktivet. De uppgifter som ska redovisas i säkerhetsledningssystemet, överensstämmer i stora delar med uppgifter i beskrivningen av säkerhetsorganisationen i Seveso II-direktivet. Vad som tillkommit och som anges som bilaga III till direktivet och som bilaga 2 till den nya Sevesoförordningen kan följande nämnas. Vid beskriv- ningen av organisationen och personalen ska även de åtgärder som vidtagits för att öka medvetenheten om att det behövs ständiga förbättringar redovisas. Vid identifieringen av risker ska verk- samhet som lagts ut på underleverantörer inräknas.1 När beslut om hur arbetet kan bedrivas under säkra förhållanden redovisas, ska även larmrutiner ingå. Hänsyn ska också tas till tillgänglig information om bästa praxis för övervakning och kontroll.2 Styrning och kontroll av de risker som är förknippade med stigande ålder på den utrustning som installerats i en verksamhet ska framgå. Vid resultatuppföljningen ska resultatindikatorer finnas. Vårt förslag innebär att handlingsprogrammet ska ges in till läns- styrelsen. Detta är en nyhet och innebär en merkostnad för respektive länsstyrelse men borde innebära bättre förutsättningar för en effektivare och mer ändamålsenlig tillsyn. För företagen saknar den omständigheten att handlingsprogrammet ska lämnas in betydelse från kostnadssynpunkt, men de ökade kraven på säkerhets- ledningssystem kan innebära någon ökad kostnad för vissa företag. Dock bedömer vi att de flesta företag redan har lednings- och säkerhetsledningssystem inom den befintliga organisationen som täcker de nya kraven. 1Seveso III-direktivet bilaga III punkt b), ii). 2Seveso III-direktivet bilaga III punkt b), iii). Detta är en hänvisning till direktiv /75/EU om industriutsläpps princip om bästa tillgängliga teknik, BAT, av engelskans Best Available Techniques. Denna princip innebär användning av den etablerade teknik som är mest effektiv för att uppnå en hög skyddsnivå för miljön som helhet och som kan tillämpas inom den berörda branschen på ett ekonomiskt och tekniskt genomförbart sätt med beaktande av kostnader samt nytta. Ekonomiska och andra konsekvenser av utredningens förslag Vår bedömning: Kraven på årliga tillsynsbesök innebär en kraftigt höjd ambitionsnivå när det gäller antalet tillsynsbesök i fråga om verksamheter på den högre kravnivån. Det torde röra sig om minst fördubblade tillsynskostnader både för tillsyns- myndigheter och företag. För verksamheter på den lägre kravnivån gäller att tillsynsbesöken kan beräknas öka och tillsynskostnaderna för myndigheter och företag kan antas öka med minst lika mycket. Sammanlagt kan tillsynskostnaderna komma att trefaldigas när det är fråga om flera Sevesoverksamheter inom samma anläggning. Vi har i enlighet med artikel 20 i Seveso III-direktivet föreslagit att särskilda tillsynsprogram för rutinmässig tillsyn ska upprättas för alla verksamheter. Av programmen ska framgå hur ofta besök på plats ska göras. Perioden mellan två på varandra följande besök på plats ska inte överskrida för verksamheter på högre nivå och för verksamheter på lägre nivå. Dock gäller för dessa tidsintervaller, att de gäller endast såvida inte tillsynsmyndigheten inte redan har utarbetat ett tillsynsprogram grundat på en systematisk bedömning av faran för en allvarlig olyckshändelse vid de berörda verksamheterna. Vi har antagit att sådana program ännu inte har utarbetats och att det kommer att dröja minst två à för sådana program att utarbetas sedan de nya bestämmelserna har trätt i kraft. Seveso III-direktivets tillsynsbestämmelser innebär en påtaglig ambitionshöjning jämfört med tidigare och också ökade kostnader både för tillsynsmyndigheter och företag. utfördes totalt 38 Sevesotillsynsbesök vid Seveso- verksamheter på lägre kravnivå samt 103 Sevesotillsynsbesök vid verksamheter på högre kravnivå enligt utredningen effektivare Sevesolagstiftning, SOU 2013:14 (s. 85). Eftersom det i finns drygt 200 Sevesoverksamheter på högre kravnivå och då varje verksamhet på högre kravnivå enligt Seveso III-direktivet och vårt förslag kräver ett årligt besök, innan en annan ordning med garanti för verksamhetens skötsel och underhåll har säkerställts, innebär det att antalet tillsynsbesök på verksamheter på den högre krav- Ekonomiska och andra konsekvenser av utredningens förslag nivån måste fördubblas efter och åren närmast därefter jämfört med .. På den lägre tillsynsnivån finns ca 170 verksamheter. Som nämnts gjordes 38 tillsynsbesök där . För verksam- heter på den lägre kravnivån gäller enligt förslaget och Seveso III- direktivet ett tillsynsbesök av . Det innebär att tillsynsbesöken måste öka också här, för att komma i nivå med direktivets krav. Tätare tillsynsbesök kan visserligen innebära att rutiner kan genomföras som gör tillsynsbesöken i sig mindre tidskrävande, men kräver de att protokoll eller motsvarande sätts upp av tillsynsmyndigheten för varje besök och kommuniceras med berörda företag. Den tidsvinsten som fastare rutiner innebär kan alltså ätas upp av en tyngre administrativ börda både för företag och tillsynsmyndigheter. Tillsynskostnaderna för länsstyrelserna och MSB har för genom- förande av Seveso III-direktivet beräknats till 17, varav 14, avser kostnader för och 2, 3 miljoner avser MSB (kostnaderna redovisas av utredningen en effektivare Sevesolagstiftning, SOU 2013:14, s. 185). Vi konstaterar i detta sammanhang att utredningen föreslagit ett avgiftssystem med tillsynsavgifter för verksamhetsutövarna, ett system som skulle bekosta tillsynen fullt ut. Utredningen skriver i denna del: Seveso III direktivets krav på Sevesotillsynsfredkvensen kommer att innebära att länsstyrelserna får en tydligare skyldighet att ge en mot- prestation i form av Sevesotillsyn av sevesoverksamheter på både högre och lägre kravnivå. För att kunna leverera förväntad motprestation i form av kvalitativ Sevesotillsyn är det således av vikt att genom det allmänna anslaget tillförs tillräckligt med resurser för att kunna utföra sevesotillsynsuppgifter i den omfattning som krävs. Vi föreslår att Sevesotillsynsintäkterna som motsvarar länsstyrelsernas kostnader för att utföra Sevesotillsynen bör få disponeras av respektive länsstyrelse alternativt att avgiftsintäkterna återförs till varje läns- styrelse genom öronmärkta anslag. Om så sker leder detta till att länsstyrelserna ges ökade möjligheter att utföra likvärdig Sevesotillsyn oavsett var i landet Sevesotillsynen bedrivs och oavsett hur många Sevesoverksamheter respektive länsstyrelse har ansvar för. – – – För det fall länsstyrelserna inte får del av avgiftsintäkterna enligt nu föreslagen ordning är det viktigt att länsstyrelsernas allmänna anslag ökas på sådant sätt att de kan fullgöra sina arbetsuppgifter inom Sevesoområdet. Ekonomiska och andra konsekvenser av utredningens förslag För vår del kan vi som nämnts konstatera att en finansiering över länsstyrelsernas allmänna anslag som skulle avse tillsyn över Sevesoverksamheter på den högre kravnivån skulle innebära mer än en fördubbling jämfört med . För verksamheter på den lägre kravnivån skulle som nämnts ökningen bli . För tillsynsmyndigheter med många verksamheter på såväl den högre som den lägre kravnivån skulle kostnaderna sammanlagt kunna trefaldigas jämfört med . Tätare tillsynsbesök skulle också innebära ökade kostnader för företagen. En fördubbling av antalet tillsynsbesök på den högre kravnivån jämfört med skulle också innebära en fördubbling och mer än det i många fall av företagens kostnader. Någon mer grundlig utredning av vad kostnaderna för företagen skulle bli är inte möjlig att redovisa, utan måste bygga på uppskatt- ningar. Från näringslivets sida har redovisats att ett tillsynsbesök innebär att två personer kommer att arbeta motsvarande heltid . På den lägre kravnivån gäller enligt Seveso III- direktivet ett tillsynsbesök . Med utgångspunkt i antalet tillsynsbesök på den lägre kravnivån kan kostnaderna för företagen även här innebära en kraftig kostnadsökning . Kostnaden för företaget skulle vid en översiktlig beräkning innebära en ungefärlig årlig ökning mellan i form av ökade personalkostnader för varje företag på den högre kravnivån och mellan på den lägre kravnivån. Om företagets verksamhet omfattar flera Sevesoverksamheter inom anläggningen på både den högre och lägre kravnivån kan kostnaderna sammanlagt även här komma att trefaldigas jämfört med . Utredningens bedömning är dock att även verksamhetsutövarna till viss del kan gynnas av en ökad tillsyn, då de har ett intresse av en säker hantering av verksamheten. Företagens kostnader bör dessutom kunna minskas betydligt , när de nya tillsynsrutinerna har funnit sina former och tillsynsbesöken därför kan bli glesare. Utredningens bedömning: Kostnadsökningen för information till allmänheten bedöms vara försumbar med hänsyn till den informationsskyldigheten som redan finns . Ekonomiska och andra konsekvenser av utredningens förslag Vi har föreslagit att kommunen ska se till att allmänheten har tillräcklig information om Sevesoverksamheter som kan beröra dem särskilt för den händelse en allvarlig kemikalieolycka inträffar och att informationen om säkerhetsfrågor också ska var tillgänglig på internet. Den skyldigheten föreligger i huvudsak . Enligt utredningen tillkommer cirka två timmars arbete per anläggning för kommunerna på grund av att informationen ska vara tillgänglig genom internet. Visserligen kan kostnaderna för kommunerna vid en större olycka bli större men vi har valt att inte utgå från ett sådant scenario då det knappast framstår som meningsfullt i detta sammanhang. Kostnaden för detta kan debiteras verksamhetsutövarna enligt 14 § sista stycket Sevesolagen. Då verksamhetsutövarna numera kan antas ha en hemsida där information redan finns torde merkostnaden för information på kommunens hemsida vara en försumbar kostnad i sammanhanget. Vi har föreslagit att sanktioner ska införas för utebliven anmälan, för sent ingiven handlingsplan samt för sent ingiven säkerhets- rapport och om de krav som följer av Sevesolagen har åsidosatts. I den utsträckning kommer att inleda förfaranden och besluta om sanktionsavgifter, kan det antas att detta kommer att ske i begränsand utsträckning och kan därför antas ske inom befintliga ramar. Då vi utgår från av verksamhetsutövarna till helt överväldigande del kommer att följa bestämmelserna räknar vi inte med att sanktionsavgifterna är en kostnad att räkna med i samman- hanget. Vi har föreslagit att kommunen ska upprätta den externa planen för räddningsinsatser . Detta innebär inga merkostnader för kommunerna. Förslaget att Sevesoverksamheter ska omfattas av 2 kap. 4 § lagen (2003:778) om skydd mot olyckor utan beslut av innebär minskade administrativa kostnader både för verksamhetsutövaren och länsstyrelserna. I andra stycket har föreslagit ett förtydligande i fråga om vad samråd ska avse. Om verksamheten eller åtgärden anses medföra sådan miljöpåverkan och omfattas av Sevesolagen på det sättet att föreskrifterna om miljökonsekvensbeskrivning ska tillämpas, ska samrådet även avse hur allvarliga kemikalieolyckor till följd av verksamheten eller åtgärden ska kunna förebyggas eller begränsas. Tredje stycket rör verksamhetsutövarens uppgiftsskyldighet före samrådet och ska också ses som ett förtydligande. Om den planerade verksamheten eller åtgärden innefattar en verksamhet som faller under denna paragraf och Sevesolagens tillämpning, är verksamhetsutövaren skyldig att lämna uppgift om detta. Förtydligandena i andra och tredje styckena rör artiklarna 13.3, 14.4, 15.4 och 15.5 i Seveso III-direktivet. Av övergångsbestämmelserna, punkt 2, framgår att kungörelse om s.k. Sevesoverksamhet inte krävs, om en kungörelse i målet eller ärendet – utan det innehållet – redan har skett vid lagens ikraft- trädande. Övergångsbestämmelserna, punkten 3, rör det förhållandet att verksamheten enligt lagen (1999:381) om allvarliga kemikalie- olyckor, Sevesolagen, har klassificerats som en verksamhet på den högre kravnivån. Det kan ha skett efter det att tillstånd enligt miljö- balken har sökts. Då ska en säkerhetsrapport lämnas in, om, målet eller ärendet inte är slutligt avgjort före , dvs. efter lagens ikraftträdande. Övergångsbestämmelsen speglar också det förhållandet att en säkerhetsrapport har lämnats redan vid ansökan, men behöver uppdateras, då målet eller ärendet inte är slutligt avgjort Huruvida en uppdatering krävs bedöms enligt Sevesolagen och de allmänna hänsynsreglerna i balken. Övergångs- regeln i punkt 3 rör artikel 10.3 och 10.4 i Seveso III-direktivet. Förslaget innebär att de obligatoriska uppgifter som en kungörelse ska innehålla kompletteras med upplysning om att verksamheten omfattas av Sevesolagen, när så är fallet. Ändringen rör artikel 15 i Seveso III-direktivet särskilt artiklarna 15.1 och 15.2. 33.2Lagen (1999:381) om åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga kemikalieolyckor Här återges endast de definitioner i artikel 3 i Seveso III-direktivet där begreppen återges i lagen. Ett nytt andra stycke återger i huvudsak punkterna 2 och 3 i artikel 3 i Seveso III-direktivet. I tredje stycket har ordet förväntade ersatt ordet möjliga i enlighet med definitionen i artikel 3 punkt 12. I första punkten har det förtydligandet gjort att lagen inte tillämpas på faror som har samband med joniserad strålning som utgår från ämnet. Bestämmelsen, som är föranledd av en ändring i Seveso III- direktivet jämfört med föregående direktiv, genomför artikel 2. Punkt 2 b) i Seveso III-direktivet. I punkt 2 har det förtydligandet gjorts att Sevesolagen tillämpas för transporter som sker inom verksamheten. Vad som ingår i begreppet verksamhet framgår av definitionerna. Inom verksamheten tillämpas således inte lagen (2006:263) om transporter av farligt gods. Punkten 3 är ny. Här tillämpas inte vare sig lagen om transport avfarligt gods eller Sevesolagen. Särskilda bestämmelser gäller, vilka regleras genom sjörättsliga föreskrifter som bygger på internationella instrument och närmare föreskrifter från Transportstyrelsen. Bestämmelsen har förtydligats i den meningen att anges som den myndighet som ska ta emot en anmälan. Förändring av verksamheten har flyttats från sista till första stycket. På så sätt är bestämmelserna om när anmälan ska göras samlade. I första stycket har införts en bestämmelse att en anmälningspliktig verksamhet tidigast får påbörjas efter det att anmälan har gjorts om inte bestämmer något annat. Bestämmelsen genomför delvis art. 7 punkt 2 a) Seveso III-direktivet. I andra stycket har undantaget, som tidigare fanns i Seveso- förordningen, avseende anmälningsplikten för verksamheter på den högre kravnivån förts in. Regeringens bemyndigande att föreskriva begränsningar av anmälningsskyldigheten upphävs till följd härav. Bestämmelserna vad en anmälan ska innehålla upphävs då dessa bestämmelser ska framgå av Sevesoförordningen. I första stycket har det förtydligandet gjorts att i handlings- programmet ingår ett säkerhetsledningssystem. Hur ett sådant system ska se ut framgår av bilaga III till Seveso III-direktivet, vilken bilaga ska fogas till förordningen. Ett nytt andra stycke har införts i paragrafen. Bestämmelsen innebär ett krav på att handlingsprogrammet ska lämnas in till senast verksamheten tas i drift. I det enskilda fallet får medges, om det finns särskilda skäl. Regeringen eller den myndighet som regeringen beslutar bemyndigas att meddela föreskrifter när särskilda skäl föreligger. Bestämmelsen genomför art. 8 punkt 2 Seveso III-direktivet. Ett nytt tredje stycke har införts i paragrafen. Av bestämmelsen framgår att handlingsprogram ska ses över och vid behov uppdateras minst . Bestämmelsen genomför art. 8 punkt 4 Seveso III-direktivet. Då det av 3 § följer vilka verksamheter som är verksamheter på den högre och lägre kravnivån tas bemyndigandet till regeringen om att meddela föreskrifter om vilka verksamheter som ska upprätta en säkerhetsrapport bort. Paragrafens bestämmelser vad en säkerhetsrapport ska innehålla tas bort och detta ska framgå av Sevesoförordningen inklusive en bilaga till förordningen. Bemyndigandet för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om undantag från bestämmelserna i sista stycket tas bort, då direktivet inte medger undantag från säkerhetsrapporten. I stället breddas bemyndigandet i paragrafen så att även formerna för upprättande och uppdatering av säkerhetsrapporten ingår i bemyndigandet. Bestämmelsen genomför artikel 10 punkt 1. Av första stycket framgår att säkerhetsrapporten ska uppdateras och alltid efter en allvarlig kemikalieolycka. Vad som är en allvarlig kemikalieolycka framgår av definitionerna. En uppdatering innebär att de olika delarna som ingår i en säkerhetsrapport ska gås igenom varvid verksamhetsutövaren måste ta ställning till om det behövs några förändringar och vilka förändringar som då ska ske. En sådan genomgång ska dokumenteras. Närmare föreskrifter om säkerhetsrapporten ges i förordningen. Myndigheten för samhälls- skydd och beredskap ska erhålla bemyndigande att meddela närmare föreskrifter om säkerhetsrapporten och dess innehåll Av andra stycket framgår att den säkerhetsrapport som avses i första stycket lämnas till som är den myndighet som enligt vad som föreslagit i SOU 2013:14 ska ha den direkta, operativa tillsynen, över Sevesoverksamheter. Bestämmelsen genomför artikel 10 punkt 3 b) och c) samt artikel 10.5 andra stycket Seveso III- direktivet. Paragrafen är ny. Av bestämmelsen framgår att innan ändring görs av anlägg- ningar, lager verksamheter eller åtgärder som kan medföra betydande konsekvenser för faran för allvarliga olyckshändelser ska handlingsprogrammet och säkerhetsrapporten uppdateras och lämnas till . Vilka åtgärder det kan vara fråga om framgår bl.a. av punkterna 4 och 5 i bilaga II till Sevesodirektivet, vilken bilaga också i huvudsak bör fogas till Sevesoförordningen. Av andra stycket framgår att motsvarande gäller när en verk- samhet på lägre kravnivå blir en verksamhet på högre kravnivå eller vice versa. Paragrafen genomför delar av artikel 11 i Seveso III-direktivet. Paragrafen är ny. Paragrafen reglerar förfarandet innan verksamheten ändras på ett sätt som föranleder en ändring i verksamhetsutövarens förteck- ning över farliga ämnen. Handlingsprogrammet, säkerhets- rapporten och den interna planen för räddningsinsatser ska ges in till . Paragrafen rör artikel 10. 3 a) och artikel 12.2 a) i Seveso III-direktivet. I första stycket förtydligas att verksamhetsutövaren som verkar på den högre kravnivån ska upprätta en intern plan för räddnings- insatser. I andra stycket förtydligas att planen ska lämnas till . Bestämmelsen genomför art. 12 punkt 2 a). Första stycket har utvidgats. Där har tillagts en generell informationsskyldighet för kommunen gentemot kommunens innevånare i fråga om Sevesoverksamheter. I andra stycket föreslås att kommunen ska hålla information om alla verksamheter som omfattas av lagen tillgängligt på internet. I tredje stycket bemyndigas regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om informationen. Bestämmelsen genomför art. 14 punkt 1. Paragrafen är ny. Paragrafen reglerar enbart sådan Sevesoverksamhet som inte faller in under MKB-regler i 6 kap. MB eller utställ- ningsförfarandet enligt PBL. Bestämmelsen genom artikel 15 i Seveso III-direktivet. Som framgår av andra stycket är det verksamhetsutövaren som svarar för att inbjudan till samråd sker och den annonsering som kan komma att krävas. Inbjudan ska ske . Enbart om det framstår som mer ändamålsenligt krävs annonsering. Är kretsen av den berörda allmänheten känd eller mer begränsad kan inbjudan ske på annat sätt än genom annonsering. Här gäller sedvanliga överväganden i fråga om när annonsering framstår som mest lämpligt tillvägagångssätt för att nå dem som kan vara berörda. Av tillämpningsföreskrifterna i förordningen ska framgå att vad som framkommit vid samrådet ska dokumenteras i handlings- programmet. Genom att handlingsprogrammet ges in till läns- styrelsen kan myndigheten kontrollera om samråd har skett och reagera i sin egenskap av tillsynsmyndighet, om erforderligt samråd inte har skett. Paragrafen genomför artikel 15 i direktivet. Sevesoverksamheterna ska omfattas av en tillsynsplan. Den ska omfatta alla verksamheter som faller under lagens tillämpnings- område. För den enskilda verksamheten tillkommer ett tillsyns- program. Sådana faktorer som verksamhetens art och omfattning och den omgivande bebyggelsens och miljöns känslighet för störningar är viktiga faktorer att beakta både i fråga om hur planerna bestäms av och för det enskilda programmet. I andra stycket bemyndigas regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela närmare föreskrifter om vad en tillsynsplan och ett tillsynsprogram ska innehålla. Paragrafen genom artikel 20 punkterna 3 och 4. Bestämmelsen är ett sätt att genomföra artikel 28 i Seveso III- direktivet i den del som ytterligare sanktioner bedöms ändamåls- enliga för att komplettera de sanktionsregler som redan finns. Paragrafen innehåller således ett bemyndigande för regeringen att meddela föreskrifter om sanktionsavgift. Ansvaret för överträdelser som omfattas av sanktionsavgift är i princip strikt. Avgiften förutsätter alltså inte att en överträdelse har skett uppsåtligen eller av oaktsamhet. Det är tillräckligt att en överträdelse objektivt sätt kan konstateras ha ägt rum.