sou · H2B353 · 2014-07-30 00:00:00 — har övertagit ansvaret för information och rådgivning om enskilda dricksvattenanläggningar från . Som en integrerad del av samordningen av den offentliga kont- rollen stödjer hanteringen av sådana problem med dricksvattnets kvalitet som har sitt ursprung i eller påverkas av material i kontakt med dricksvatten. Ledning och samordning inne- fattar på ett generellt plan stöd och information samt tekniskt expert- stöd vid revisioner av kontrollverksamhet. Exempel på stödjande aktiviteter är en omfattande dialog med de kommunala kontrollmyndigheterna om enskilda eller övergripande kontrollfrågor per telefon och e-post. Andra exempel är återkommande utbildningar, egna eller i samverkan med andra aktörer, upprätthållande av en speciell webbplats med riktad information för kontrollmyndigheter som inkluderar ett forum för diskussion av kontrollfrågor. Livs- medelsverket deltar också regelbundet i de regionala träffar som länsstyrelserna anordnar i sin roll som regionala samordnare av livsmedelskontroll. Aktiviteterna omfattar också fram- tagande av vägledningar och annan skriftlig information med rekom- mendationer om tillämpningen av lagstiftningen, myndighetsutövning och kvalificerad ärendehandläggning samt stöd till regelutvecklings- arbetet.5 har även –2013, tillsammans med Kemikalieinspektionen och , arbetat med ett regerings- uppdrag om avgivning av bisfenol A vid renovering av dricksvattenrör, se avsnitt 5.3. 4Ibid., 3 §. 5Livsmedelsverket (2014). Skrivelse till utredningen, . Myndigheternas uppgifter och arbetssätt Kemikalieinspektionen är enligt sin instruktion, i den mån inte någon annan myndighet har uppgiften, förvaltningsmyndighet för ärenden om hälso- och miljörisker med kemiska produkter, biotekniska organismer och varor som på grund av sitt innehåll eller behandling har sådana egenskaper att de behöver regleras som kemiska produkter eller biotekniska organismer. Myndigheten ska i fråga om sådana produkter, organismer och varor och deras hälso- och miljörisker bland annat särskilt: -följa utvecklingen, hålla regeringen informerad och vid behov före- slå åtgärder och meddela föreskrifter enligt bestämmelser som meddelats med stöd av , -informera, stödja och samverka med företag, myndigheter och andra berörda om kemiska produkter, biotekniska organismer, kemikaliesäkerhet och gällande regler samt i frågor som rör inspektionens verksamhet, och -ansvara för den centrala tillsynsvägledningen inom sitt verksam- hetsområde.6 Kemikalielagstiftningen behandlas närmare i avsnitt 4.3. Kemikalie- inspektionens ansvar är främst kopplat till vad som sätts ut på marknaden. Regeltillämpningen och regelutvecklingen sker på EU- nivå, där Kemikalieinspektionen deltar i olika arbets- och expert- grupper. Som ett led i EU-arbetet, främst inom ramen för den europeiska kemikalieförordningen Reach, gör Kemikalieinspektionen ämnesutvärderingar och föreslår begränsningar av vissa ämnen, vilket innebär att Kemikalieinspektionen får särskilda kunskaper om vissa kemiska ämnens hälsorisker. Kemikalieinspektionen kan också aktivt lämna synpunkter på andra medlemsstaters åtgärdsförslag avseende kemiska ämnen. Kemikalieinspektionen har vidare operativ tillsyn över primärleverantörers skyldigheter och utsläppande på marknaden. Kemikalieinspektionen har också tillsyn över kemiska produkter och varor enligt produktsäkerhetslagstiftningen. Då det gäller material i kontakt med dricksvatten har Kemikalie- inspektionen –2013 arbetat med ett regeringsuppdrag om avgivning av bisfenol A vid renovering av dricksvattenrör. 6 Förordningen (2009:947) med instruktion för Kemikalieinspektionen. Myndigheternas uppgifter och arbetssätt Uppdraget innebar att Kemikalieinspektionen gemensamt med och genomförde en kartläggning av i vilken utsträckning bisfenol A kan avges vid renovering av dricks- vattenrör samt att myndigheterna lämnade förslag till åtgärder för att minska exponeringen. En huvudfråga var om bisfenol A avges från s.k. relinade rör till dricksvatten. Arbetet utfördes gemensamt av myndig- heterna under samordning av Kemikalieinspektionen.7 5.4Styrelsen för ackreditering och teknisk kontroll Styrelsen för ackreditering och teknisk kontroll (Swedac) ansvarar, enligt sin instruktion, för frågor om teknisk kontroll, inklusive ackreditering och frågor i övrigt om bedömning av överensstämmelse samt för samordning av marknadskontroll, reglerad mätteknik och ädelmetallkontroll.8 Swedac har som nationellt ackrediteringsorgan ett övergripande ansvar i för ackreditering och tillämpning av befintliga internationella standarder och regelverk inom området. Ackreditering sker i enlighet med förordning (EG) nr 765/2008 om krav för ackreditering och marknadskontroll i samband med saluföring av produkter9 samt lagen (2011:791) om ackreditering och teknisk kontroll. Verksamheten omfattar huvudsakligen ackreditering av laboratorier, certifieringsorgan och kontrollorgan. Ackreditering är en kompetensprövning som görs enligt europeiska och internationella standarder. Swedac kontrollerar regelbundet att företaget eller organisationen i fråga är kompetent att utföra de uppgifter som de en gång ackrediterats för. Swedac ansvarar bland annat för ackreditering av certifieringsorgan som får meddela typgodkännande och beslut om tillverkningskontroll. Vidare ansvarar Swedac för de kontrollorgan som ska följa upp tillverkarens egenkontroll av tillverkning av produkter som omfattas av typgodkännande med beslut om tillverk- 7Regeringsuppdrag (2012). Uppdrag att genomföra en kartläggning av avgivande av bisfenol A vid renovering av dricksvattenrör, , M2012/1035/Ke samt Kemikalieinspek- tionen (2013). Avgivning av bisfenol A (BPA) vid renovering av dricksvattenrör – redovisning från ett regeringsuppdrag, rapport nr 7/13. 8Förordningen (2009:895) med instruktion för Styrelsen för ackreditering och teknisk kontroll. 9Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 765/2008 av om krav för ackreditering och marknadskontroll i samband med saluföring av produkter och upphävande av förordning (EEG) nr 339/93 (EUT L 218, 13.08.2008, s. 30, Celex 32008R0765). Myndigheternas uppgifter och arbetssätt Swedac utövar även tillsyn över sådana organ. Typgod- kännandesystemet behandlas närmare i avsnitt 6.2. Vid en ansökan om ackreditering som certifieringsorgan och/eller kontrollorgan inom typgodkännandesystemet gör Swedac en gransk- ning av den dokumentation som finns och gör därefter en bedömning av överensstämmelse mot gällande krav på plats hos den sökande.10 Därefter utfärdas en bedömningsrapport och när alla eventuella avvikelser har åtgärdats och godkänts utfärdas beslut om ackreditering som certifieringsorgan alternativt kontrollorgan.11 Swedac utför löpande tillsyn av ackrediterade organ, med ett intervall om 12–16 månader. Vid den löpande tillsynen kontrollerar Swedac att det ackrediterade organet fortfarande uppfyller kraven för ackreditering och är kompetent att utföra de uppdrag som det ackrediterats för. genomför Swedac en s.k. förnyad bedömning där samtliga ackrediteringskrav granskas på nytt. Om ett ackrediterat organ inte längre uppfyller kraven för ackreditering eller på annat sätt missbrukat sin ackreditering har Swedac möjlighet att återkalla ackrediteringen samt eventuellt besluta om sanktionsavgifter.12 Swedac har även i uppgift att samordna marknadskontrollen i . Det sker bland annat genom som består av 17 myndigheter. Sekretariatet är placerat vid Swedac.13 5.5Regionala och lokala myndigheter Länsstyrelser och kommuner har viktiga uppgifter då det gäller tillsyn, offentlig kontroll och tillsynsvägledning. Regelverken behandlas närmare i kapitel 4. Kommunen utövar tillsyn över att byggherrar fullgör sina skyldig- heter enligt plan- och bygglagstiftningen. Kommunen bedriver också offentlig kontroll under livsmedelslagstiftningen, inklusive den stor- skaliga dricksvattenförsörjningen.14 Kommunen har vidare operativ 10 Det gäller SS-EN ISO/IEC 17065:2012 för certifieringsorgan och SS-EN ISO/IEC 17020:2012 för kontrollorgan samt tillhörande föreskrifter inom området. 11Swedac (2014). Skrivelse till utredningen, . 13Förordningen (2005:893) om marknadskontroll av varor. 14Kommunen är även kontrollmyndighet för kommersiella anläggningar som producerar eller tillhandahåller dricksvatten till livsmedelsproducerande företag för vilka Livsmedels- verket är kontrollmyndighet. Som exempel kan nämnas animalieanläggningar med egen Myndigheternas uppgifter och arbetssätt tillsyn över miljö- och hälsoskyddet och över hantering av kemiska produkter, biotekniska organismer och varor. har ett tillsynsvägledningsansvar enligt plan- och bygglagstiftningen inom länet. utövar vidare offentlig kontroll i enlighet med livsmedelslagstiftningen inom länet genom att samordna kommunernas verksamhet och ge dem stöd, råd och vägledning. Även beträffande miljö- och hälsoskyddslagstiftningen och kemikalielagstiftningen har ansvar för tillsyns- vägledning inom länet. utövar vidare tillsyn över att kommunen fullgör sina skyldigheter enligt lagen om allmänna vatten- tjänster. dricksvattenförsörjning som endast försörjer anläggningen. Överflyttning av kontroll till kan dock ske i sådana fall med stöd av 15 § livsmedelslagen. 6Uppgifter för tillverkare och leverantörer 6.1Anpassning till gällande funktionskrav Tillverkare och leverantörer1 av material och produkter som kommer i kontakt med dricksvatten ansvarar, enligt produktsäkerhetslagstift- ningen, för att de konsumentprodukter som sätts ut på marknaden är säkra ur hälsosynpunkt. EU:s kemikalieförordning Reach grundas på principen att till- verkare och importörer bär ansvaret för att de ämnen som de tillverkar, släpper ut på marknaden eller använder inte har några skadliga hälso- och miljöeffekter. Bestämmelserna bygger på försiktig- hetsprincipen.2 Kemikalielagstiftningen behandlas närmare i avsnitt 4.3. Inte heller livsmedelslagstiftningen och plan- och bygglagstift- ningen är detaljreglerade. I dricksvattenföreskrifterna anges att dricks- vatten inte får innehålla material från installationer i högre halter än som är nödvändigt för att tillgodose ändamålet med användningen av materialen. Vidare ska dricksvatten vara hälsosamt och rent. I byggregler anges att tappvatteninstallationer ska utföras av sådana material att inte ohälsosamma koncentrationer av skadliga ämnen kan lösas ut i tappvattnet, se vidare information om reglerna i avsnitt 4.1.3. Tillverkare och leverantörer kan ansöka om typ- godkännande för att verifiera att produkterna överensstämmer med plan- och bygglagstiftningens funktionsregler. 1Med leverantörer avses här även importörer och distributörer. 2Artikel 1.3 i förordning (EG) nr 1907/2006. Uppgifter för tillverkare och leverantörer I detta avsnitt behandlas det svenska systemet med frivilligt typ- godkännande. Avsnittet inleds med en historisk bakgrund och där- efter beskrivs hur dagens system fungerar. Avslutningsvis redogörs för svagheter med systemet, enligt bedömningar från närmast berörda myndigheter. Organisationen , som bildades , utövade viss typgod- kännande verksamhet genom en särskild prövningsnämnd.3 Det är oklart om föreningen, beträffande de hälsomässiga aspekterna på material i kontakt med dricksvatten, samrådde med Medicinal- styrelsen, som var den myndighet som då ansvarade för dricks- vattenfrågor. vatten- och avloppsutredning ansåg att typ- godkännandeverksamheten borde ligga hos Statens planverk.4 Det ledde till att det infördes en bestämmelse om att efter ansökan skulle pröva frågor om frivilligt typgodkännande av konstruktionen eller utförandet i övrigt av byggnader och andra anordningar som avsågs i byggnadsstadgan.5 Typgodkännade av produkter avsedda för användning i va-installationer utanför fastig- heter, såsom rör, brunnar, ventiler m.m., låg kvar hos fram till mitten av 1990-talet.6 upphävdes byggnadsstadgan i samband med införandet av (1987:10). Där föreskrevs att det efter ansökan kunde prövas om vissa slag av material, konstruktioner eller anord- ningar får användas i byggnader eller andra anläggningar samt att sådana typgodkännanden skulle meddelas av den myndighet som regeringen bestämde.7 Av förarbetena framgår att man inte avsåg att göra någon ändring av tidigare gällande system för tillverkare m.fl. att på frivillig väg få typgodkännanden.8 Den utredning som föregick lagstiftningsärendet hade i betänkandet En ny plan- och bygglag 1970:118, s. 66. Vatten och avlopp. Betänkande avgivet av VA-utredning. 1970:118, s. 112. 6Svenskt vatten (2014). Skrivelse till utredningen, . 716 kap. 2–3 §§ (1987:10). 1985/86:1, s. 854. Uppgifter för tillverkare och leverantörer dessutom föreslagit att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämde skulle få ställa krav på obligatoriskt typ- godkännande.9 Med hänsyn till betänkligheter om tekniska handels- hinder, hinder för teknisk utveckling m.m. kom denna möjlighet att begränsas till situationer där det var motiverat till skydd för allvarliga hälso- och säkerhetsrisker, och endast regeringen fick möjlighet att besluta att obligatoriskt typgodkännande skulle krävas. Det uttalades i lagens förarbeten att möjligheten till obligatoriskt typgodkännande skulle tillämpas med stor försiktighet och endast i verkligt angelägna fall.10 Regeringen har aldrig utnyttjat bemyndigandet att kräva obligatoriskt typgodkännande. I plan- och byggförordningen (1987:383) angavs att skulle pröva frågor om frivilligt typgodkännande.11 avvecklades 1988, då verksam- heten tillsammans med verksamheten vid dåvarande fördes samman i den nybildade myndigheten . ändrades bestämmelsen så att ersattes av Boverket.12 För hälsomässiga bedömningar vände sig och Statens plan- verk till och dess föregångare. (och dess föregångare ) har således handlagt frågor om frivilligt typgodkännande och tillverkningskontroll. Det betraktades som en myndighetsuppgift, men började frågan om näringslivets ökade ansvar för typgodkännandeverksamheten inom byggområdet diskuteras. Genomförandet av byggproduktdirektivet13 antogs succesivt komma att förändra förutsättningarna för typgodkännandesystemet, eftersom nationella godkännanden försvinner i takt med att harmoniserade standarder och riktlinjer utarbetas.14 Typgodkännandeförfarandet flyttades 1993 från till () i samband med att SP upphörde som myndighet och fördes över till aktiebolagsform.15 Därefter infördes en bestämmelse om att beslut om typgodkännande och till- verkningskontroll fick fattas av organ som ackrediterats för detta 9SOU 1979:65–66. Ny plan- och bygglag. Betänkande av , s. 492–493. 1985/86:1, s. 854–855. 1121 § plan- och byggförordningen (1987:383). 13Rådets direktiv /106/EEG av om tillnärmning av medlems- staternas lagar och andra författningar om byggprodukter (EGT L 40, , s. 12, Celex 31989L0106) 1992/93:239, s. 7. 15Ibid., s. 10. Uppgifter för tillverkare och leverantörer ändamål av motiverades i förarbetena med att i enlighet med principen om öppna system för teknisk provning och kontroll bör rätten att meddela typgodkännanden och beslut om tillverkningskontroll tillkomma varje kompetent organ. Det bedömdes därför inte lämpligt att regeringen utser sådana organ.17 Då det gäller principen om öppna system angavs i förarbetena att de nya regler som införs på tillsyns- och kontroll- området i huvudsak bygger på EG:s, numera EU:s, helhetssyn på provning och kontroll. Det innebär att staten ska fastställa de egen- skapskrav som en produkt ska uppfylla. Dessa krav ska, liksom inom EU, begränsas till krav som är av väsentligt allmänt intresse, huvud- sakligen hälso-, säkerhets- och miljöaspekter. Systemet innebär fullt utbyggt att det i harmoniserade standarder eller i ett europeiskt tekniskt godkännande framgår både hur kraven på produkten kan uppfyllas och på vilket sätt kravuppfyllandet ska kontrolleras under tillverkningen.18 I den nya (2010:900) preciserades reglerna om typgodkännanden för att förtydliga att typgodkännandeorganet inte måste vara ackrediterat i utan att det räckte att mot- svarande krav enligt bestämmelser i ett annat EU- eller EES-land uppfyllts.19 Ändringen var en följd av EU:s tjänstedirektiv.20 påpekar i en rapport om anpassning av svensk rätt till EU:s byggproduktförordning21 att det vid tiden då förarbetena skrevs ännu var okänt hur byggproduktreglerna inom EU skulle komma att förverkligas i praktiken. Vid tillkomsten av byggproduktdirektivet var tanken att harmoniserade tekniska specifikationer skulle visa på produktens överensstämmelse med nationella krav, men det lyckades man aldrig med. I byggproduktförordningen har begrepp och termer ändrats och det framgår tydligt att den inte är en s.k. nya metoden- rättsakt.22 Den nya metoden inom EU innebär att grundläggande krav som produkter måste uppfylla fastställs i rättsakter, medan de tekniska kraven återfinns i europeiska standarder som det hänvisas till i 1620 § lagen (1994:847) om tekniska egenskapskrav på byggnadsverk. 1993/94:178, s. 106. 18Ibid., s. 51. 198 kap. 22 § (2010:900). 20Europaparlamentets och rådets direktiv /123/EG av om tjänster på den inre marknaden (EUT L 376, 27.12.2006, s. 36, Celex 32006L0123) samt prop. 2009/10:170, s. 466. 21Boverket (2012). Anpassning av svensk rätt till EU-förordningen om harmoniserade villkor för saluföring av byggprodukter, Regeringsuppdrag. 22Ibid., s. 96. Uppgifter för tillverkare och leverantörer CE-märkningen som regleras i byggprodukt- förordningen markerar endast att prestanda för väsentliga produkt- egenskaper har deklarerats på ett standardiserat sätt. I regleras att material, konstruktioner och anordningar får typgodkännas för användning i byggnadsverk.23 Ett sådant typgodkännande får endast meddelas av organ som är ackrediterat för uppgiften.24 finns två av Swedac ackrediterade typgodkännandeorgan som meddelar typgodkännanden för byggprodukter, och (). De använder sig ur hälsomässig synvinkel i regel av bedömningar som görs i ett annat europeiskt land.25 Regeringen har möjlighet att föreskriva att ett visst materialslag eller en viss konstruktion eller anordning ska vara typgodkänd för att få användas i ett byggnadsverk (obligatoriskt typgodkännande). Sådana föreskrifter får endast avse typgodkännande som behövs till skydd för liv, personlig säkerhet eller hälsa. Regeringen har inte använt sig av bemyndigandet. Även om ett typgodkännande inte är obligatoriskt, får ett typgodkännande meddelas av ett ackrediterat certifieringsorgan på ansökan (frivilligt typgodkännande). Ett visst materialslag eller en viss konstruktion eller anordning som är typgodkänd ska anses uppfylla de tekniska egenskapskraven, t.ex. avseende hygien, hälsa och miljö, i de avseenden som typgod- kännandet gäller.26 När en byggprodukt omfattas av en harmoniserad standard eller av en europeisk teknisk bedömning ska CE-märkning vara den enda märkning som styrker produktens överensstämmelse med angivna prestanda i enlighet med byggproduktförordningen. 238 kap. 22 § . 24Med det avses ackreditering enligt förordning (EG) nr 765/2008 om krav för ackreditering och marknadskontroll i samband med saluföring av produkter och 5 § lagen (2011:791) om ackreditering och teknisk kontroll eller som uppfyller motsvarande krav enligt bestämmelser i ett annat land inom EU eller EES. 25Arbetsgruppen Dricksvatten och Planering inom Nationellt Nätverk för Dricksvatten (2012). Säker dricksvattenförsörjning – en överlevnadsfråga. Dokumentation från workshops 2011–2012 , s. 13. 268 kap. 22 § . Uppgifter för tillverkare och leverantörer kännande inte meddelas och redan meddelade typgodkännanden ska upphöra att gälla.27 Ett typgodkännande får förenas med ett villkor om att till- verkningen av produkten fortlöpande kontrolleras (tillverknings- kontroll). Även i fråga om materialslag, konstruktioner eller anord- ningar som inte är typgodkända får den som är behörig att typgod- känna på ansökan besluta att tillverkningen ska omfattas av till- verkningskontroll. Material, konstruktioner och anordningar som är tillverkningskontrollerade ska anses uppfylla de tekniska egen- skapskraven i de avseenden som tillverkningskontrollen gäller.28 Av ett beslut om typgodkännande ska framgå i vilka avseenden och under vilka förutsättningar materialet, konstruktionen eller anord- ningen uppfyller kraven på byggnadsverks tekniska egenskaper. Typgodkännandet ska vara tidsbegränsat. Det får förenas med villkor om tillverkningskontroll.29 får meddela ytterligare föreskrifter om typgodkännande och tillverkningskontroll.30 har utfärdat föreskrifter och allmänna råd (BFS 2011:19) om typgodkännande och tillverknings- kontroll. Beträffande granskning och beslut anges i föreskrifterna att certifieringsorganet ska granska den tekniska dokumentationen och förvissa sig om att materialet, konstruktionen eller anordningen, om den är tillverkad i enlighet med handlingarna, vid avsedd användning uppfyller relevanta tekniska egenskapskrav. Certifieringsorganet ska identifiera och i sitt beslut redovisa sådana delar av materialet, konstruktionen eller anordningen som är utförda i enlighet med tillämplig och åberopad svensk standard eller annan teknisk specifika- tion.31 Certifieringsorganet ska kontrollera att sådan provning eller annan undersökning har utförts som behövs för att verifiera att det material, den konstruktion eller anordning som ansökan avser uppfyller kraven samt att kraven i tillämpliga och åberopade tekniska specifikationer har följts. Provningen eller undersökningen ska ske med ledning av tillämpliga och gällande författningar och standarder.32 Typgodkända och tillverkningskontrollerade produkter ska vara 27Ibid., 8 kap. 22 a §. 28Ibid., 8 kap. 23 §. 294 kap. 9 § plan- och byggförordningen. 30Ibid., 10 kap. 14 §. 317 § föreskrifter och allmänna råd (BFS 2011:19) om typgodkännande och tillverkningskontroll. 32Ibid., 8 §. Uppgifter för tillverkare och leverantörer märkta med varumärke, den s.k. Boverksgaffeln, och ett till certifieringsorganet kopplat unikt identifikationsnummer.33 har i en rapport om anpassning av svensk rätt till EU:s byggproduktförordning34 föreslagit att typgodkännandesystemet ska avskaffas. föreslår att systemet ersätts med bedöm- ningar av byggproduktens väsentliga egenskaper av ett ackrediterat produktcertifieringsorgan. En sådan bedömning sker inte mot krav i svenska byggregler utan enbart av produktens prestanda.35 Den främsta anledningen till förslag är att typgod- kännandesystemet utgör ett potentiellt handelshinder. Typgodkän- nande och tillverkningskontroll är ett nationellt bedömnings- och märkningssystem. Avskaffandet av sådana system utgör det främsta syftet med arbetet med harmoniserade bedömningsgrunder och CE-märkning inom EU. Det kan nämnas att dömts för för- dragsbrott för främjande av frivilliga nationella typgodkännan- den/märkningar av byggprodukter på det icke harmoniserade området.36 har i sin rapportering också angivit att ackreditering som certifieringsorgan respektive kontrollorgan för typgodkännande är väsentligt mer omfattande än vad som gäller på det harmoniserade byggproduktområdet för anmälda organ enligt byggproduktförord- ningen. Typgodkännandesystemet förutsätter att typgodkännande- organen är kapabla att bedöma och med presumtion om rättsverkan bestyrka produktegenskapers överensstämmelse med samtliga svenska tekniska egenskapskrav/grundläggande krav för alla slags byggnads- verk. För uppgiften krävs således mycket god kunskap om svenska byggregler. Sådana uttryckliga krav på organen om kunskaper om de svenska reglerna för byggnadsverk saknas dock i . Det kan jämföras med de uttryckliga kunskapskraven om svenska byggregler för kontrollansvariga i 11 kap. 9 § och kraven på detaljkunskaper om bestämmelser i regelverk i bilaga IV till byggproduktförordningen.37 33Ibid., 14–15 §§. 34Boverket (2012). 35Ibid., s. 88. 36Mål C-227/06, Europeiska kommissionen mot . 37Boverket (2012), s. 93. Uppgifter för tillverkare och leverantörer