sou · H2B373 · 2014-11-14 00:00:00 — Frågan blir då om det finns ett behov att se över gällande för- fattningar och avtal för att försäkra sig om att hemvärnets personal kan tas i anspråk vid större, allvarligare kriser i samhället, exem- pelvis vid svåra konsekvenser i samband med klimatförändringar, epidemier, epizootier, naturkatastrofer eller en terrorattack. Hemvärnet med de nationella skyddsstyrkornas utökade användning i fredstid Som framgått ovan är hemvärnspersonalen redan enligt nu gäll- ande författningar och hemvärnsavtal bl.a. skyldiga att tjänstgöra i samband med bevakningsinsatser och i samband med räddnings- tjänst enligt lagen (2003:778) om skydd mot olyckor (se av- snitt 4.3.6). Däremot är hemvärnsberedskap den enda plikten som finns för hemvärnspersonal . Enligt skulle det vid ett allvarligt angrepp mot allmänna intressen troligtvis gå att på få hjälp av hemvärns- personal baserat på medlemmarnas frivilliga åtaganden, men det finns inga garantier. Vidare skulle det enligt underlätta om det fanns någon säkerhet i systemet med någon form av plikt i hemvärnsavtalen. I detta sammanhang har Rikshemvärns- rådet angett som sin uppfattning att hemvärnspersonal troligtvis skulle acceptera att pliktinslag införs i deras avtal och att det till och med skulle kunna vara såväl rekryterings- som utbildnings- främjande. Några av de kommuner som har lämnat synpunkter till utred- ningen har framhållit att för det fall pliktinslag åläggs hemvärns- personal även under fredsförhållanden, liknande den tjänsteplikt som gäller för räddningsvärn inom räddningstjänsten, kommer detta att innebära att hemvärnets personal måste försäkras tillstånd från sin huvudarbetsgivare att vid påkallad tjänstgöring, mer eller mindre , få lämna arbetet. Vidare har kommuner påtalat att det föreligger svårigheter med att få sådana tillstånd från arbetsgivare i samband med kommunernas rekrytering av deltids- brandmän. En utökad plikttjänstgöring för hemvärnspersonalen skulle med största sannolikhet inte med självklarhet accepteras av de enskildas civila arbetsgivare. Enligt min bedömning finns det även en risk för att ett alltför frekvent utnyttjande av hemvärnet med de nationella skyddsstyrkorna, särskilt i de fall det innebär uttag av tid under hemvärnspersonalens ordinarie anställning eller huvudsakliga syssel- sättning, kan komma att innebära ett minskat intresse att ställa upp. En utökad plikttjänstgöring skulle alltså kunna inverka negativt på rekryteringen av framtida personal till hemvärnet med de nationella skyddsstyrkorna. Hemvärnet med de nationella skyddsstyrkornas utökade användning i fredstid Hemvärnet med de nationella skyddsstyrkornas uppgifter i fredstid ska vara förbehållna stora påfrestningar för samhället Det är inte meningen att hemvärnet med de nationella skydds- styrkorna, som huvudregel, ensamt ska utföra Försvarsmaktens uppgifter. Tanken är att hemvärnet med de nationella skydds- styrkorna ska utföra ett uppdrag i samverkan med övriga delar av myndigheten. Hemvärnspersonalens uppgifter i fredstid måste därför enligt min bedömning vara väl avgränsad. Hemvärnet med de nationella skyddsstyrkorna får inte komma att användas som en kostnadseffektiv resurs när det egentligen borde vara anställd per- sonal i Försvarsmakten som ska fullgöra aktuell uppgift. För att kunna kalla in hemvärnspersonal i fredstid är det alltså min upp- fattning att det bör vara vid de tillfällen då situationer utgör en stor påfrestning för samhället. Inom hemvärnet med de nationella skyddsstyrkorna har man inte gjort en sådan uppdelning av hemvärnsförbanden i nationella skyddsstyrkor och övriga förband som regeringen förordade i Inriktningspropositionen (se avsnitt 3.2.1). I stället har hemvärnet med de nationella skyddsstyrkorna, likt övriga delar av Försvars- makten, indelats i en förbandsstruktur med målsättningar an- passade till disponibel avtalstid. Vid behov av insatser från hemvärnet med de nationella skydds- styrkorna bör det enligt vara upp till Försvars- makten att besluta vilka delar av hemvärnet med de nationella skyddsstyrkorna som ska tas i anspråk. En sådan ordning som förordat innebär också en större flexibilitet när det gäller nyttjandet av hemvärnet med de nationella skyddsstyrkorna. Jag menar att de möjligheter som finns enligt gällande författningar att i fredstid ta hjälp av hemvärnet med de nationella skyddsstyrkorna omfattar såväl räddningstjänstinsatser, eftersök av försvunna personer som vid andra allvarligare kriser i samhället. I detta lägger jag även den av Försvarsberedningen uttalade upp- giften för hemvärnet med de nationella skyddsstyrkorna stöd till samhället (se avsnitt 3.2.5). Precis som framhållit anser jag att en för- frågan från exempelvis kommuner eller myndigheter om stöd från hemvärnet med de nationella skyddsstyrkorna rimligen ska ställas till Försvarsmakten som är ansvarig för att avdela och fördela de Hemvärnet med de nationella skyddsstyrkornas utökade användning i fredstid resurser som krävs för hemvärnet med de nationella skyddsstyrkornas insatser. Att använda hemvärnet med de nationella skyddsstyrkorna för sådana fredstida uppgifter som nämnts ovan är inte något problem och bör inte heller bli det framöver. Hemvärnet har alltid ställt upp mer än befogat och det på frivillig grund. I detta sammanhang kan framhållas att i princip samtliga de myndigheter och övriga aktörer som utredningen har varit i kontakt med har haft en i grunden positiv inställning till hemvärnet med de nationella skyddsstyrkorna och dess insatser. Myndigheten för samhällsskydd och beredskap (MSB) har bl.a. framhållit att hemvärnet med de nationella skyddsstyrkorna är en positiv förstärkningsresurs, exempelvis med hjälp inom områden som transport och logistik, samt som en beväpnad resurs vid kris- händelser. Ett problem som MSB har påtalat när det gäller dagens hemvärn med nationella skyddsstyrkor är att hemvärnet inte längre finns tillgängligt i varje kommun. Ett annat problem som MSB framhållit är att det inte finns tillräcklig transparens i Försvars- maktens beslut i vilka fall hemvärnet med de nationella skydds- styrkorna kan bistå vid kriser eller särskilda händelser vilket leder till att andra myndigheter får svårt att planera utifrån Försvars- maktens resurser. Ett ytterligare problem som MSB tagit upp är det förhållandet att de kommunala räddningstjänsterna generellt sett har en bristande kunskap om vad Försvarsmakten och hemvärnet med de nationella skyddsstyrkorna skulle kunna hjälpa till med. MSB ser inte att det finns några begränsningar i lagen (2003:778) om skydd mot olyckor och tillhörande förordning som hindrar effektivt stöd och/eller medverkan av Försvarsmakten och hem- värnet med de nationella skyddsstyrkorna. Denna uppfattning delas av kommuner och landsting (SKL). En rädd- ningstjänst har påtalat att hemvärnets fältmässighet och det förhållandet att frivilligheten är organiserad underlättar vid ledning, fördelning och uppgiftstilldelning i samband med en räddnings- tjänstinsats. De praktiska problem som har uppmärksammats av SKL är att när en begäran om stöd framställs till Försvarsmakten lämnar myndigheten kostnadsfritt stöd till den kommunala räddnings- tjänstens förfogande endast vid agerande under räddningstjänst- Hemvärnet med de nationella skyddsstyrkornas utökade användning i fredstid Försvarsmakten kan däremot begära ersättning för myn- dighetens deltagande när det gäller förebyggande och efterföljande insatser. Detta skulle i vissa fall kunna utgöra en avhållande faktor för att kommunerna ska efterfråga Försvarsmaktens stöd, vilket då medför att Försvarsmaktens stöd uteblir vid det erforderliga inför räddningstjänstskedet, exempelvis i form av planering inför ett annalkande oväder. Denna hållning innebär vidare att den förbered- elseplanering för riskreducering och konsekvenshantering som är nödvändig för att åstadkomma uppgiftstilldelning och skapandet av ett gemensamt förhållningssätt och agerande i en situation/händelse uteblir på grund av kostnadsskäl. Detta problem har även påtalats av en som ansett att, för det fall det skulle inträffa en fredstida kris, är det av vikt att Försvarsmakten intar en välvilligare inställning till att delta i förplanering för händelser enligt vad som föreskrivs i lagen om skydd mot olyckor och för sådana händelser som kan komma att utvecklas till sam- hällsstörningar som definieras som extraordinära händelser i enlig- het med lagen (2006:544) om kommuners och landstings åtgärder inför och vid extraordinära händelser i fredstid och höjd beredskap. Genom vad som framkommit av uppgifter från MSB, enskilda kommuner och SKL är det alltså sannolikt så att med ett bättre och mer samordnat utbyte och samarbete mellan kommuner och För- svarsmakten inklusive hemvärnet med de nationella skyddsstyrkorna skulle hemvärnet med de nationella skyddsstyrkorna kunna delta och användas på ett mer resurseffektivt sätt i fredstid redan enligt gällande lagstiftning. Det bör tydliggöras att hemvärnet med de nationella skyddsstyrkorna ingår i Försvarsmakten För att särskilt framhålla att hemvärnet med de nationella skydds- styrkorna ingår i Försvarsmakten föreslår jag att 1 § i hemvärns- förordningen ändras på så sätt att det tydliggörs att hemvärnet ingår i Försvarsmakten och att hemvärnet ska kunna delta i de upp- gifter som Försvarsmakten utför. Det framgår alltjämt av bestäm- melsen att hemvärnet har till uppgift att skydda skyddsobjekt men tillägget av ordet särskilt betonar att detta är en för hemvärnet med de nationella skyddsstyrkorna specifik uppgift. Hemvärnet med de nationella skyddsstyrkornas utökade användning i fredstid Enligt hemvärnsförordningens 7 § är det som huvudregel rege- ringen som beslutar om hemvärnet ska inta hemvärnsberedskap. I vissa fall får Försvarsmakten besluta om hemvärnsberedskap för tiden intill dess att regeringen meddelat beslut i frågan. Enligt Försvarsmaktens föreskrifter om hemvärnet är det insats- chefen i Försvarsmaktens Högkvarter, eller den han eller hon bestämmer, som ska besluta om hemvärnsförbandens tjänstgöring och stridsberedskap under hemvärnsberedskap. Jag föreslår inte någon särskild reglering för hemvärnets natio- nella skyddsstyrkor i förhållande till Försvarsmakten i övrigt. Den rollfördelning som kan komma att krävas vid olika insatser bör, precis som , göras av Försvarsmakten. De möjligheter som finns att använda hemvärnet med de nationella skyddsstyrkorna i fredstid bör förtydligas Hemvärnet med de nationella skyddsstyrkorna bör kunna ut- föra alla de uppgifter som åvilar Försvarsmakten eftersom hemvärnet med de nationella skyddsstyrkorna är en del av myndigheten. För det fall begreppen höjd beredskap och hemvärnsberedskap behålls behöver det inte införas något nytt beredskapsbegrepp. Hemvärnsavtalen behöver inte heller skrivas om i den delen. I hemvärnsförordningens 7 § anges att Vid höjd beredskap eller annars efter särskilt beslut av regeringen skall hemvärnet inta hem- värnsberedskap. Enligt denna skrivning kan regeringen i princip besluta att hemvärnet med de nationella skyddsstyrkorna ska inta hemvärnsberedskap under fredstid. Enligt gällande 7 § kan alltså regeringen, inte bara vid höjd beredskap utan även efter ett särskilt beslut, besluta att hemvärnet ska inta hemvärnsberedskap. För att möjligheten att ta hjälp av hemvärnet med de nationella skyddsstyrkorna inte överutnyttjas anser jag att ianspråktagande av hemvärnet vid särskilt allvarliga kriser i samhället, som alltså inte faller under redan existerande lagstiftning, i första hand bör be- slutas av regeringen. Ett annat skäl för detta är att ett beslut om hemvärnsberedskap kan få stora konsekvenser för övriga samhället när hemvärnspersonalen tas ur sin civila produktion för att ianspråktas för uppgifter inom hemvärnet med de nationella skyddsstyrkorna. För att tydliggöra de möjligheter som finns att an- vända sig av hemvärnet med de nationella skyddsstyrkorna i freds- Hemvärnet med de nationella skyddsstyrkornas utökade användning i fredstid tid föreslår jag därför ett tillägg i hemvärnsförordningens 7 § som innebär att hemvärnet ska inta hemvärnsberedskap vid höjd beredskap, särskilt allvarlig kris i fredstid eller annars efter särskilt beslut av regeringen. Några förslag till utökade befogenheter för hemvärnet med de nationella skyddsstyrkorna lämnas inte. Bedömning och förslag: Enskilda som tjänstgör i hemvärnet med de nationella skyddsstyrkorna ska inte behöva riskera att vid en längre tids tjänstgöring under hemvärnsberedskap i fred gå miste om inkomst som motsvarar den inkomst som den enskilde er- håller i sin huvudsakliga sysselsättning. Försvarsmakten ska ges möjlighet att i hemvärnsavtal före- skriva att vid tjänstgöring när hemvärnsberedskap i fred som överskrider är den enskilde försäkrad ersättning som motsvarar den inkomst som den enskilde då erhåller i sin huvudsakliga sysselsättning. I och med att tjänstgöring under hemvärnsberedskap i fred förväntas inträffa mycket sällan har ett sådant här åtagande av Försvarsmakten främst syftet att vara en rekryteringsfrämjande åtgärd som syftar till att även personer med högre inkomst kan tänka sig att ingå ett hemvärnsavtal och åta sig de förpliktelser som följer av nu nämnda avtal. innebär detta åtagande sannolikt en högre inställelsegrad i de fall det beslutas om hemvärns- beredskap i fred. Ett tillägg görs i 4 § förordningen (1997:147) om förmåner till hemvärnsmän som innebär att Försvarsmakten får ingå avtal med enskilda om ytterligare ersättning vid tjänstgöring under hemvärnsberedskap i fred. Ett sådant här ekonomiskt åtagande i hemvärnsavtalen inne- bär ökade kostnader för Försvarsmakten för det fall det be- slutas om hemvärnsberedskap i fred. Det går däremot inte att på förhand förutse hur höga dessa kostnader kan komma att bli då detta är beroende av hur länge hemvärnsberedskapen Hemvärnet med de nationella skyddsstyrkornas utökade användning i fredstid pågår och vilka personer som ianspråktas respektive vad dessa har för inkomst. Under aktuella förhållanden är de ökade kostnaderna befogade och proportionerliga. De ekonomiska resurser som i dessa fall kommer att behöva tillföras För- svarsmakten är engångsvisa och extraordinära. Det går inte att ange hur höga belopp och från vilket anslag medel för detta ska tas i de fall detta blir aktuellt. I övrigt behöver de grundläggande principerna för ersättning för tjänstgöring i hemvärnet med de nationella skydds- styrkorna inte ses över. Däremot måste ersättningsnivåerna regelmässigt ses över av Försvarsmakten. Av hemvärnsförordningens 12 § framgår att bestämmelser om för- måner till hemvärnsmän finns i förordningen (1997:147) om för- måner till hemvärnsmän (se avsnitt 4.2.12). Bestämmelser om för- måner för personal med avtal för tjänstgöring i hemvärnet enligt förordningen (1994:524) om frivillig försvarsverksamhet finns i förordningen (1994:523) om förmåner till frivilliga (se avsnitt 4.2.14). I förordningen (1997:147) om förmåner till hemvärnsmän reg- leras bl.a. hemvärnsmännens rätt dagpenning och dagersättning m.m., reseförmåner och övriga förmåner. Av förordningens 16 § framgår att hemvärnsmän, under tjänst- i hemvärnet, har rätt till samma sjukvårds- och tandvårds- förmåner samt begravningshjälp som totalförsvarspliktiga får enligt förordningen (1995:239) om förmåner till totalförsvarspliktiga (se avsnitt 4.2.6). Förordningens 17 § föreskriver vidare att hemvärnsmän har rätt till familjepenning, bostadsbidrag, näringsbidrag och begravnings- bidrag som totalförsvarspliktiga som fullgör längre grundutbild- ning än har, enligt bestämmelser i ovan nämnd förordning, om tjänstgöringen ska pågå minst och inte ger rätt till dagpenning eller rätt till lön enligt de grunder som gäller för anställd personal. Vidare gäller samma rätt till grupplivförsäkring för dödsfall som totalförsvarspliktiga har. Av förordningens 17 § framgår även att särskilda föreskrifter om rätt till ersättning för skada och sjukdom under tjänstgöringen finns i 6 § förordningen Hemvärnet med de nationella skyddsstyrkornas utökade användning i fredstid (1977:284) om arbetsskadeförsäkring och statligt personskadeskydd samt lagen (1977:266) om statlig ersättning vid ideell skada m.m. Ersättningar till hemvärnsmän varierar beroende på om tjänst- göringen avser exempelvis utbildning eller om tjänstgöringen avser räddningstjänst samt om det råder hemvärnsberedskap (se 1–11 §§ i förordningen om förmåner till hemvärnsmän). Dagens ersättning vid tjänstgöring under hemvärnsberedskap Enligt 4 § förordningen om förmåner till hemvärnsmän får hem- värnsmän dagpenning vid tjänstgöring under hemvärnsberedskap. Dagpenningen uppgår till av hemvärnsmannens sjukpenninggrundande inkomst (SGI) enligt bestämmelser i social- försäkringsbalkens kapitel 25 och 26, delad med 365. Inför sin tjänstgöring i hemvärnet med de nationella skyddsstyrkorna lämnar den enskilde in ett SGI-intyg till Försvarsmakten som han eller hon har fått från . I de fall det inte har fastställts någon sjukpenninggrundande inkomst bestäms dagpenningen till av den sjukpenning- grundande inkomst som skulle ha fastställts för den enskilde om föreskrifterna om fastställande av sådan inkomst hade varit tillämp- liga, delad med 365. Dagpenningen ska alltid bestämmas till lägst . Dagpenningen som utbetalas vid en eventuell tjänstgöring under hemvärnsberedskap varierar alltså beroende på den enskildes sjukpenninggrundande inkomst. Den sjukpenninggrundande inkomsten kan som högst uppgå till 7,5 prisbasbelopp, dvs. Denna reglering innebär alltså att enskilda vid tjänstgöring under hemvärnsbered- skap som högst kan erhålla per dag oavsett hur många timmar den enskilde faktiskt tjänstgör. Ovan nämnda belopp kan jämföras med den timlön som utgår till räddningstjänstpersonal i beredskap, de s.k. deltidsbrandmännen. Vid utryckning uppgår deras ersättning till för den och till för tid därutöver (för mer infor- mation om anställningsförhållandena för räddningstjänstpersonal i beredskap hänvisas till avsnitt 6.6). Hemvärnet med de nationella skyddsstyrkornas utökade användning i fredstid Om det finns särskilda skäl, får Försvarsmakten föreskriva att hemvärnsmän ska få ett särskilt arvode (10 §). Av den bestämmelsen framgår dock inte vad som menas med särskilda skäl. Utöver dagpenningen som utgår vid tjänstgöring under hem- värnsberedskap betalas ett fälttraktamente som bestäms av rege- ringen (11 §). Det har inte gått att få fram några uppgifter om hur mycket ett sådant fälttraktamente skulle komma att uppgå till. Det finns anledning att skilja på ersättningsnivåerna vid en längre hemvärnsberedskapsinsats i fred och övriga hemvärnsberedskapsinsatser I och med att jag föreslår att ett tillägg ska göras i hemvärnsför- ordningens 7 § som innebär att hemvärnet även vid en särskild allvarlig kris i fredstid, efter erforderliga beslut, ska inta hemvärns- beredskap, har fråga uppkommit om samma principer för ersätt- ning ska gälla vid hemvärnsberedskapstjänstgöring i fred som när hemvärnsberedskap råder på grund av andra omständigheter. har framfört att rekryteringen, särskilt till chefstjänster i hemvärnet med de nationella skyddsstyrkorna, kan påverkas negativt om enskilda personer skulle komma att lida eko- nomisk förlust vid tjänstgöring under hemvärnsberedskap i fred. Jag har en liknande uppfattning som i denna fråga. Det går inte att förutsätta att enskilda som i sin huvudsakliga sysselsättning har en inkomst som överskrider maxtaket för vad de kan komma att erhålla i dagpenning vid en insats under hemvärns- beredskap i fred, är beredda att ingå ett hemvärnsavtal som kan komma att innebära tjänstgöring i fredstida insatser i hemvärnet med de nationella skyddsstyrkorna, men som kanske kan komma att pågå , endast till dagpenningersättning. Det går i förväg inte att definiera exakt vad för slags fredstida insatser det skulle kunna bli fråga om men det går inte att bortse ifrån att sådana här insatser skulle kunna ha, i vart fall vissa, likheter med insatser som är att bedöma som räddningstjänst. Det finns alltså anledning att anse att det finns skäl för att skilja på ersättningsnivåerna vid längre insatser under hemvärnsbered- skap i fred, förslagsvis om dessa överstiger , respektive tjänstgöring under hemvärnsberedskap på grund av höjd beredskap eller andra omständigheter. Den främsta anledningen för detta Hemvärnet med de nationella skyddsstyrkornas utökade användning i fredstid synsätt är att denna åtskillnad bidrar till att vara en rekryterings- främjande åtgärd för hemvärnet med de nationella skyddsstyrkorna. I sammanhanget kan diskuteras om det inte skulle kunna vara tillräckligt att enskilda vid sådan tjänstgöring varom nu är fråga erhåller fälttraktamente. Vidare skulle Försvarsmakten kunna använda den möjlighet som ges i 10 § förordningen om förmåner till hem- värnsmän, nämligen att vid särskilda skäl föreskriva att hemvärns- män ska få ett särskilt arvode. Jag menar däremot att dessa bestämmelser inte ger tillräckligt stöd för att enskilda ska vara beredda att åta sig att skriva under ett avtal med hemvärnet med de nationella skyddsstyrkorna utan att kunna vara garanterade en viss ersättningsnivå vid längre insatser. Jag har övervägt att föreslå att enskilda, vid tjänstgöring under hemvärnsberedskap i fred, från första tjänstgöringsdagen ska få ersättning för arbete och tidsspillan enligt de grunder som senast har avtalats i fråga om ersättning till räddningstjänstpersonal i beredskap, s.k. deltidsanställda brandmän. En sådan ordning skulle innebära en höjning av ersättningen jämfört med den dagpenning som betalas ut . Det går dock inte att bortse från det förhållandet att deltidsbrandmannaersätt- ningen, vid en längre fredstida insats, inte heller kan komma att vara tillräcklig för att kompensera enskilda för det inkomstbortfall som personer med en högre inkomst i sin huvudsakliga syssel- sättning kan komma att göra vid en sådan insats. Ett sådant förslag kan därför inte antas vara tillräckligt för att säkerställa att enskilda är beredda att ingå avtal för tjänstgöring i hemvärnet med de nationella skyddsstyrkorna. Som ett led i att stärka rekryteringen till hemvärnet med de nationella skyddsstyrkorna, som grundprinciperna för tjänstgöringen i hemvärnet med de nationella skyddsstyrkorna inte urholkas, menar jag att en bättre ordning är att Försvarsmakten ges möjlighet att göra avsteg från vad som föreskrivs i 4 § förordningen (1997:147) om förmåner till hemvärnsmän enligt vilken dagpenning ska utgå vid tjänstgöring under hemvärnsberedskap. Jag föreslår därför ett tillägg i förordningens 4 § som innebär att Försvarsmakten får ingå avtal med enskilda om ytterligare ersättning vid tjänstgöring under hemvärnsberedskap i fred. Avtalen kan då närmare reglera exakt under vilka förutsättningar detta ska gälla. En sådan här ordning medför en större flexibilitet för För- Hemvärnet med de nationella skyddsstyrkornas utökade användning i fredstid svarsmakten och då inkluderat hemvärnet med de nationella skydds- styrkorna än om ersättningsnivåerna regleras i en förordning. I och med detta kan avtal ingås med enskilda om annan ersättning vid viss tjänstgöring under hemvärnsberedskap i fred. Anledningen till att jag anser att den nu föreslagna ordningen inte bör gälla från första tjänstgöringsdagen är då det är viktigt att kostnadsskäl inte får bli avgörande för om regeringen ska välja att besluta om hemvärnsberedskap vid en särskild allvarlig kris i fred. Syftet med att ha en särskild hemvärnsberedskap vid särskild allvarlig kris i fred skulle i sådant fall gå förlorat. Med mitt förslag utgår samma ersättning under det inledande/akuta skedet av tjänst- göringen vid hemvärnsberedskap i fred som vid hemvärnsberedskap på grund av höjd beredskap eller annars efter särskilt beslut av regeringen. Ett sådant ekonomiskt åtagande i hemvärnsavtalen innebär ökade kostnader för Försvarsmakten. Dessa ökade kostnader kommer endast att uppstå i det fall det beslutas om hemvärnsberedskap i fred.