sou · H2B358 · 2014-07-15 00:00:00 — En argumentation som har förts fram av aktörer som ägnat sig åt kommersiellt främjande av möjligheten till privatinförsel, som visat sig framgångsrik, är att verksamhet som bedrivs i samband med tillåten privatinförsel måste anses tillåten, oavsett om förmedling, förvaring och andra kringtjänster i och för sig skulle anses vara i strid mot andra förbud i alkohollagen. Det är alltså uppenbart att tillhandagåendeförbudet i 3 kap. 9 § alkohollagen i praktiken inte har tillämpats när åtgärder vidtagits i anslutning till vad som uppfattats som laglig privatinförsel. Utredningen har också angett skäl för varför detta mycket ålderdomliga förbud inte är särskilt väl avpassat för den verksamhet som är för handen (se avsnitt 8.3.3). Den slutsats som kan dras är alltså att ett förbud mot kommersiellt främjande behövs för att klarlägga rättsläget. Enligt utredningens förslag blir straffet för kommersiellt främjande subsidiärt i förhållan- de till straffet för överträdelser av tillhandagåendeförbudet (olovligt anskaffande av alkoholdrycker). Främjandeförbudet är alltså avsett att täcka otillåtna handlingar som inte omfattas av det till synes svår- tillämpade tillhandagåendeförbudet, och tydliggör därmed gränsen för det tillåtna området genom att reducera den gråzon som finns. Att inte införa ett sådant kompletterande förbud innebär en risk för att en fortsatt expansiv förmedlingsverksamhet, kombinerad med intensiv marknadsföring, successivt undergräver den ställning som detaljhandelsmonopolet har . 11.6Skyldigheter till följd av EU-medlemskapet Som framgått anser utredningen att de skyldigheter som följer av anslutning till EU har respekterats. ger, enligt ut- redningen, utrymme att förbjuda verksamhet som innebär försäljning av alkoholdrycker i i strid med detaljhandelsmonopolet samt angränsande verksamhet som inte kan hänföras till undantaget för privatinförsel av alkoholdrycker. ger vidare utrymme att införa restriktioner vid privatinförsel av alkoholdrycker, i den mån som dessa restriktioner syftar till att säkerställa överensstämmelse med svensk alkoholpolitik i allmänhet, och inte går längre än som är nödvändigt för att uppnå detta syfte. Oavsett utredningens bedömning i denna del måste emellertid de anmälningsskyldigheter för nya regler som följer av iakttas. Utredningen har lämnat tre förslag som aktualiserar sådan anmälningsskyldighet. 1.Ett förtydligat undantag för privatinförsel av alkoholdrycker 2.Ett förbud mot kommersiellt främjande av privatinförsel 3.Särskilda leveransvillkor för transportörer vid privatinförsel Punkten 1 rör inskränkningar i den fria rörligheten för varor och ska anmälas enligt direktiv /34/EG (anmälningsdirektivet).116 Punkt- en 2 aktualiserar enligt utredningens bedömning också anmälnings- skyldighet enligt detta direktiv. Förbudets anknytning till den fria rörligheten för varor är tydlig (se avsnitt 8.3.3), och anmälnings- direktivet inbegriper för övrigt även informationssamhällets tjänst- er, vilket syftar på gränsöverskridande tjänsteutbyte som sker med elektroniska hjälpmedel utan att innefatta personförflyttningar över gränsen.117 Det kan dock inte uteslutas att anmälan även bör ske enligt tjänstedirektivet.118 Punkten 3, ovan, innebär inskränkningar 116Europaparlamentets och Rådets direktiv /34/EG av om ett informa- tionsförfarande beträffande tekniska standarder och föreskrifter (anmälningsdirektivet). 117Se SOU 2009:71, s. 369. 118Europaparlamentets och rådets direktiv /123/EG av om tjänster på den inre marknaden. i transportörers handlingsfrihet och avser alltså transporttjänster. Även om det här handlar om tjänster, är tjänstedirektivet inte tillämp- ligt.119 Krav riktade mot logistikprocessen och transportörer ska istället anmälas till kommissionen enligt anmälningsdirektivet.120 I tjänstedirektivet (artikel 15.7) anges att anmälan om ett utkast till nationell lag i enlighet med direktiv /34/EG ska innebära upp- fyllande av den anmälningsskyldighet som föreskrivs i detta direktiv. Enligt regeringens proposition 2008/09:187 Genomförande av tjänste- direktivet bör det finnas en möjlighet för myndigheter att i vissa fall förena en anmälan på tjänsteområdet som faller under bestämmel- serna i anmälningsdirektivet med anmälan av andra föreskrifter på tjänsteområdet.121 Denna möjlighet bör självfallet även gälla , när det är fråga om lag- och förordningsförslag som omfattas av anmälningsskyldighet. De bör noteras att de båda för- farandena skiljer sig åt. En anmälan till kommissionen enligt tjänste- direktivet hindrar inte medlemsstaten från att anta de tilltänkta reglerna, men kommissionen kan vid behov besluta att begära att medlemsstaten avstår från att anta, eller upphäver, de aktuella be- stämmelserna. Förfarandet enligt anmälningsdirektivet inbegriper däremot s.k. frysningsperioder som även kan inträda efter att den första , som automatiskt gäller, har löpt ut.122 En samlad anmälan enligt anmälningsdirektivet förutsätter att de krav som faller under tjänstedirektivet tydligt anges och motiveras i enlighet med vad som gäller enligt detta direktiv. En sådan anmälan bör ske i formuläret för direktiv /34/EG och samordnas av Kom- merskollegium.123 119Se artikel 2.d i Tjänstedirektivet. 120Se (Dnr 1.7-2012/00705-1) Redovisning enligt regleringsbrevet avseende anmälningsdirektivet (98/34/EG) gällande krav och föreskrifter gällande transport. 121I propositionen om genomförandet av tjänstedirektivet sägs (prop. 2008/09:187; s. 79) att de två förfarandena överlappar varandra endast i två fall. Dels kan ett förslag till reglering på varuområdet innehålla ett förslag som kan anses som ett krav på tjänsteområdet, dels kan ett förslag till regel för informationssamhällets tjänster även röra tjänstedirektivet. 122Se SOU 2009:71, s. 125 ff. 123Se även Kommissionens riktlinjer den centrala kontaktpunkten för anmälningsförfarandet 98/34 och för de anmälningsförfaranden som föreskrivs i särskild EU-lagstiftning. Som närmare redogjorts för i avsnitt 9 är de förslag som Utred- ningen om tillsyn av marknadsföring och e-handel med alkohol- drycker m.m. lagt fram i fråga om tillsyn vid yrkesmässig leverans av alkoholdrycker av avgörande betydelse för de förslag som lämnas. Införandet av anmälningsskyldighet för sådan verksamhet, liksom en fungerande tillsynsordning, utgör nämligen en nödvändig förut- sättning för att de särskilda krav som föreslås i fråga om yrkes- mässiga leveranser (se 4 kap. 7 §) ska kunna upprätthållas. Förslagen har utarbetats utifrån utgångspunkten att den av Utred- ningen om tillsyn av marknadsföring och e-handel med alkohol- drycker m.m. föreslagna tillsynsordningen också kommer att införas. Vid utformandet av författningsförslagen har dock utredningen ut- gått från alkohollagens nuvarande lydelse och systematik. Någon lagteknisk anpassning till nämnda utrednings förslag har alltså inte gjorts. 12.2Förlaget till lag om ändring i alkohollagen 3 kap. 9 § Det är förbjudet att som ombud eller på därmed jämförbart sätt an- skaffa alkoholdrycker till den som enligt 7 eller 8 § inte har rätt att få sådan vara utlämnad till sig. Det är också förbjudet att i annat fall än som avses i 4 kap. 4 § andra stycket 1, 2 och 4–6 samt 5 § första stycket i större omfattning tillhandagå annan med att anskaffa alkoholdrycker. Den i andra stycket gjorda hänvisningen till 4 kap. 4 § andra stycket 1,2 och 4–7 har justerats till följd av förslaget att stryka punkten sju i nämnda bestämmelse och i stället införa en ny paragraf, 4 kap. 5 §, som reglerar denna införselsituation på ett delvis annat sätt. Till följd av den föreslagna bestämmelsen i 4 kap. 5 § inskränks omfatt- ningen av privatinförselundantaget jämfört med vad som gäller . Det innebär att tillämpningsområdet för 3 kap. 9 § utvidgas. Detta kommenteras närmare i kommentaren till 11 kap. 10 §. 4 kap. 4 § Spritdrycker, vin, starköl och andra jästa alkoholdrycker får föras in i landet endast av partihandlare samt av detaljhandelsbolaget för att bo- laget ska kunna fullgöra den skyldighet som anges i 5 kap. 4 §. Utöver vad som anges i första stycket samt 5 § får spritdrycker, vin, starköl och andra jästa alkoholdrycker föras in 1.av den som har rätt till tullfrihet enligt 4 § lagen (1994:1547) om tullfrihet m.m., 2.av en enskild person som har fyllt och som har förvärvat dryckerna och själv transporterar dem till , eller som utför arbete på transportmedel, om dryckerna är avsedda för dennes eller dennes familjs personliga bruk eller som gåva till närstående för dennes eller dennes familjs personliga bruk, 3.som proviant på fartyg eller luftfartyg enligt särskilda bestäm- melser, 4.av en enskild person eller i yrkesmässig befordran för en enskild person som har fyllt och som flyttat till , om dryckerna är avsedda för dennes eller dennes familjs personliga bruk, 5.av en enskild person eller i yrkesmässig befordran för en enskild person som har fyllt och som har förvärvat dryckerna genom arv eller testamente, om dryckerna är avsedda för dennes eller dennes familjs personliga bruk, 6.som enstaka gåvoförsändelse under yrkesmässig befordran från en enskild person i ett annat land till en enskild person i som har fyllt , om dryckerna är avsedda för dennes eller dennes familjs personliga bruk, 7.av den som har tillstånd enligt lagen (1999:446) om proviante- ring av fartyg och luftfartyg, om dryckerna är avsedda för användning i enlighet med tillståndet. Spritdrycker, vin, starköl och andra jästa alkoholdrycker som med- förs som proviant på järnvägståg i internationell trafik får föras in i den utsträckning som krävs för servering av passagerare under tågets färd inom landet. Inga ändringar har gjorts i paragrafens första stycke. Genom tillägget i andra stycket första meningen klargörs att de i bestämmelsen uppräknade undantagen från den annars exklusiva rätt till införsel av spritdrycker, vin, starköl och andra jästa alkoholdrycker som, enligt första stycket, tillkommer partihandlare samt detalj- handelsbolaget inte är uttömmande. Tillägget är en konsekvens av att den tidigare sjunde punkten har strukits och den införselsituation som avses i punkten placerats i en egen paragraf, 4 kap. 5 §, där den har fått ett delvis nytt innehåll. Till följd av detta får även den tidigare punkten 8 en ny numrering. Förslaget behandlas närmare i avsnitt 8.3.2. Se också kommen- taren till 4 kap. 5 och 6 §§ nedan. 4 kap. 5 § En enskild person som fyllt som förvärvat spritdrycker, vin starköl eller andra jästa alkoholdrycker utanför får själv eller genom säljarens försorg föra in dessa från ett land inom Europeiska eko- nomiska samarbetsområdet genom transport som anordnats av en av säljaren oberoende yrkesmässig eller privat transportör, allt under förut- sättning att dryckerna är avsedda för den enskildes eller dennes familjs personliga bruk. I fråga om skattskyldighet och särskilda villkor för sådan införsel som avses i första stycket finns bestämmelser i lagen (1994:1564) om alkoholskatt. Paragrafen är ny. Första stycket behandlar den införselsituation som regleras i 4 § punkten 7, dvs. privatinförsel genom mellanhand. Genom be- stämmelsen slås fast att det för rätten till införsel saknar betydelse om den bakomliggande transaktionen består i att varan transpor- teras av någon för säljarens räkning eller om köparen har anlitat transportören och i den meningen är den som för in varan i . Vidare tydliggörs att de åtgärder säljaren eller köparen får vidta i samband med köpet enbart avser transporter. Begreppet annan oberoende mellanhand som finns i 4 § punkten 7 utmönstras ur bestämmelsen och införs ett förbud för annan än sälja- ren att främja införseln på annat sätt än genom transport (se kom- mentaren till 4 kap. 6 § nedan). Genom förtydligandet av förutsättningarna för privatinförsel pre- ciseras också omfattningen av undantaget från tillhandagåendeför- budet i 3 kap. 9 §. Om förutsättningarna för privatinförsel inte är uppfyllda kan det således bli aktuellt att bedöma ett visst agerande mot bakgrund av tillhandagåendeförbudet. Även om förutsättningar- na för privatinförsel är tillämpliga kan det komma i fråga att tillämpa förbudet mot att främja sådan införsel, se kommentaren till 6 §. tillåten privatinförsel faller dock inte i sig in under tillhandagående- förbudet i 3 kap. 9 §. En privatperson som för in alkoholdrycker för en annan privat- persons räkning träffas inte av straffbestämmelserna i 11 kap. 9 § men kan, om motsvarande villkor avseende ålder och påverkansgrad inte respekteras, göra sig skyldig till olovligt anskaffande enligt 3 kap. 9 § och därmed träffas av straffbestämmelserna i 11 kap. 7 §. Kravet på att transportören ska vara oberoende av säljaren inne- bär att det inte är tillåtet att med stöd av bestämmelsen föra in alko- holdrycker som transporteras hit av säljaren själv. Detta eftersom en sådan ordning skulle kunna komma att inkräkta på den i 5 kap. 2 § uttalade ensamrätten för Systembolaget att bedriva detaljhandel med spritdrycker, vin, starköl och andra jästa alkoholdrycker. I kravet på oberoende ligger att transportören inte på något sätt får vara knuten till säljaren eller ha andra affärsmässiga incitament, t.ex. provision på försäljningen än sedvanlig ersättning för den trans- porttjänst som utförs. Förslaget i denna del behandlas närmare i avsnitt 8.3.2. I andra stycket tydliggörs att sådan införsel som avses i första stycket förutsätter att införseln följer de skatterättsliga krav och vill- kor som uppställs för sådan införsel. Av alkoholskattelagen framgår bl.a. att säljaren som huvudregel är skattskyldig när alkoholdrycker transporteras hit från ett annat EU-land för säljarens räkning (distans- försäljning), men att den som tar emot varor vid sådan försäljning kan bli skattskyldig i stället för säljaren, om säljaren inte ställt säker- het för skatten i (se 15 § och 15 c § lagen om alkoholskatt, LAS). När det inte är fråga om distansförsäljning, dvs. när trans- porten inte sker för säljarens räkning, är köparen skattskyldig och ska, innan varorna flyttas från det andra EU-landet, anmäla varorna till och ställa säkerhet för betalning av skatten på varor- na (se 8 § punkten 5 och 16 § LAS). Den som vid sådan införsel ansvarar för en flyttning av redan beskattade alkoholvaror till via ett annat EU-land är också skyldig att upprätta ett särskilt trans- portdokument, ett förenklat ledsagardokument (25 § första stycket LAS). Underlåtenhet att iaktta dessa krav kan föranleda ansvar för olovlig förflyttning av punktskattepliktiga varor (se 1 kap. 6 § och 5 kap. 1 § lagen (1998:506) om punktskattekontroll av transporter m.m. av alkoholvaror, tobaksvaror och energiprodukter). 4 kap. 6 § Det är förbjudet för annan än säljaren att i kommersiellt syfte, utom såvitt avser transport, främja sådan införsel av alkoholdrycker som avses i 5 §. Paragrafen är ny. Bestämmelsen innebär ett förbud att främja sådan privatinförsel som regleras i 4 kap. 5 §. Begreppet främja är i sig mycket vitt och innefattar en rad olika åtgärder. En sådan åtgärd är att som mellanhand underlätta kon- takten mellan köpare och säljare, exempelvis genom att erbjuda för- säljningskanaler på internet, genom marknadsföring eller genom att ställa sina försäljningsställen eller distributionsnät för andra varor till säljarens förfogande. Inte endast att köpa utan även att tillhandahålla kommersiell annonsering innebär ett främjande (se dock angående undantag för säljaren nedan). Däremot bör en publicistisk verksam- het – exempelvis att i en vintidning recensera viner som endast kan inhandlas utanför – inte ha en sådan koppling till försälj- ningen att det är att anse som ett främjande. Inte heller själva för- medlingen av betalningstransaktionen vid sådan försäljning – genom bank eller med betal- eller kreditkort – innefattar ett främjande som faller in under förbudet. Sådan verksamhet som förekommer i olika s.k. vinklubbar omfattas å andra sidan av förbudet. Även ett samarbete som innebär att en i etablerad säljare av andra varor – exempelvis livsmedel – eller tjänster, t.ex. transporttjänster – kopplar möjligheten till privatinförsel av alkoholdrycker till sin verk- samhet genom olika typer av samarbeten innebär ett främjande. Transport av alkoholdrycker innebär i och för sig ett främjande, men är uttryckligen undantaget i bestämmelsen. De transporter som avses är sådana transporter som är tillåtna vid privatinförsel enligt 4 kap. 5 §. Transport får således inte ske av säljaren själv men genom en från säljaren oberoende transportör. En sådan aktör omfattas därför av undantaget för transporter. Det förtjänar att påpekas att samtliga led i en tillåten transport undantas från förbudet att främja privatinförsel. Det betyder att även lastning, vilket i och för sig sker i utlandet, eventuell omlastning i och leverans till den enskilde är tillåtet enligt de villkor som följer av 4 kap. 5 §. Att en privatinförsel skett på föreskrivet sätt innebär emellertid inte att andra främjande åtgärder, som träffas av förbudet, är tillåtna. Det är med andra ord endast transporten som är undantagen och det är inte fråga om ett generellt undantag från främjandeförbudet i en situation med en tillåten transport. En förutsättning för att träffas av förbudet är att den främjande åtgärden sker i kommersiellt syfte. Med kommersiellt syfte avses att åtgärden ska vara ägnad att främja avsättningen av och tillgången till produkter eller tjänster. Begreppet ska tolkas i vid bemärkelse. Även den som på annat sätt än genom särskild betalning för den ut- förda främjandeåtgärden kan anses ha kommersiell av den. I begreppet ligger alltså inte endast att den främjande aktören direkt gör en vinst genom den främjande åtgärden. Under förutsättning att den aktör som agerar i bedriver kommersiell verksamhet får åtgärden anses ske i kommersiellt syfte, även om verksamheten i övrigt avser något annat, exempelvis försäljning av livsmedel. Utan- för bestämmelsen faller bl.a. ideell föreningsverksamhet som har till syfte att prova vin- eller spritdrycker. Säljaren själv undantas från förbudet och får främja sin egen verk- samhet. Det innebär att en säljare alltjämt – på samma sätt som – kan marknadsföra sin försäljning. En förutsättning är dock att det handlar om en utländsk säljare. Exempelvis kan en aktör med för- säljning i alltjämt marknadsföra möjligheten att genom privatinförsel föra in alkoholdrycker till . Detta naturligtvis under förutsättning att de svenska reglerna för marknadsföring av alkoholdrycker iakttas, t.ex. förbudet mot direktmarknadsföring utan uttryckligt samtycke. Att säljarens verksamhet inte omfattas av för- budet innebär vidare att tillåten marknadsföring från säljarens sida, t.ex. annonsering i svenska tidningar, inte innebär att den tidning som tar in annonsen gör sig skyldig till ett otillåtet kommersiellt främ- jande. Bestämmelsen innebär alltså inte någon utvidgning av det tillåtna området i fråga om marknadsföringsåtgärder. Förbudet omfattar inte heller att säljaren främjar sin verksamhet på annat sätt, exempelvis genom att ha beställningssidor på Internet. En svensk importör av alkoholdrycker faller emellertid in under förbudet, under förutsättning att marknadsföringen avser privat- införsel och inte partihandel. Bestämmelsen är straffsanktionerad, se 11 kap. 10 §. Förslaget behandlas närmare i avsnitt 8.3.3. 4 kap. 7 § Alkoholdrycker som införts enligt 5 § får levereras endast till den enskildes privata adress och endast då sådana drycker till- handahålls av det bolag som avses i 5 kap 1 §. Detta gäller dock inte om dryckerna levereras av en privatperson. Paragrafen är ny. Av kravet på att leverans ska ske till en privat adress som den enskilde har angett följer att det är den enskilde eller dennes personliga ombud som ska ta emot försändelsen. Detta direkta mottagande är en förutsättning för att leverantören ska kunna för- vissa sig om att alkoholdrycker inte levereras till den som inte har fyllt eller är märkbart påverkad av alkohol (3 kap. 7 och 8 §§). Detta gäller såväl beställaren som ett eventuellt ombud. Om en transportör levererar drycker utan att ha förvissat sig om att dessa krav är uppfyllda gör han sig skyldig till olovlig dryckeshantering enligt 11 kap. 9 §. Leverantörens skyldighet i detta avseende kan inte överlåtas på t.ex. ett paketombud. Kravet på att det ska vara en privat adress införs för att bringa regeln om privatinförsel tydligare i överensstämmelse med den svenska alkoholpolitiken, men kravet framstår även som naturligt mot bakgrund av att det handlar om den enskildes eller dennes familjs personliga bruk. Det är dock tillåtet att använda en annan privat adress än hemadressen som leverans- adress. Det måste alltså inte nödvändigtvis vara beställarens folk- bokföringsadress. En adress till ett tillfälligt boende – exempelvis en sommarstuga eller ett semesterboende – är således i detta avseende att betrakta som en privat adress. Däremot är det inte möjligt att leve- rera till någon annans privata adress, vilket leder till att samordnade leveranser för flera privatpersoner inte är tillåtet. Endast om särskilda omständigheter föreligger bör leverantören vara skyldig att närmare kontrollera att leveransadressen utgör den enskildes privata adress. Kravet på att leverans ska ske då försäljning får be- drivas av det bolag som avses i 5 kap 1 §, innebär att privatinförsel genom yrkesmässig befordran endast kan ske inom ramen för System- bolagets öppettider eller tider för hemleverans. Det handlar här om den yttre ramen för dessa tider, dvs. när något försäljningsställe är öppet eller då hemförsäljning i någon kommun får äga rum. Kravet införs för att bringa regeln om privatinförsel tydligare i överens- stämmelse med den svenska alkoholpolitiken, vilket även återspeglas i Systembolagets restriktioner vid hemleverans av alkoholdrycker. Bestämmelsen är inte straffsanktionerad. Efterlevnaden av leve- ransvillkoren bör istället – som nämnts inledningsvis – hanteras inom ramen för det system för tillsyn som utredningen om tillsyn av marknadsföring och e-handel med alkoholdrycker m.m. föreslagit. Förslaget behandlas närmare i avsnitt 8.4. 11 kap. 10 § Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet i kommersiellt syfte främjar införsel av alkoholdrycker i strid med 4 kap. 6 § döms för olovligt kommersiellt främjande av alkoholinförsel till böter eller fängelse . Detta gäller dock inte om ansvar kan utdömas enligt 7 §. Genom paragrafen, som är ny, införs ett nytt brott, kommersiellt främjande av alkoholinförsel. En förutsättning för straffbestämmel- sens tillämplighet är således att handlandet tar sikte på alkohol som förs in eller har förts in i landet genom privatinförsel. Utgångs- punkten är att tillhandagåendeförbudet i 3 kap. 9 § – som är en vidare bestämmelse i så måtto att den inte förutsätter privatinförsel – träffar även vissa förfaranden som faller in under straffbestämmel- sen ovan. Alla former av kommersiellt främjande innebär emellertid inte ett tillhandagående av alkohol i den mening som avses i 3 kap. 9 §. Brottet är alltså avsett att träffa sådana förfaranden som inte faller under tillhandagåendeförbudet i 3 kap. 9 §. Straffbestämmelsen har därför gjorts subsidiär till brottet olovligt anskaffande av alko- holdrycker. Förlaget behandlas närmare i avsnitt 8.5. 11 kap. 11 § Är gärning som avses i 1, 3 eller 5–10 § att anse som ringa ska inte dömas till ansvar. Genom ändringen i paragrafen undantas ringa fall av olovligt kom- mersiellt främjande av alkoholinförsel från det straffbara området. Undantaget är i överensstämmelse med konstruktionen av övriga straffbestämmelser i alkohollagen. Vid bedömningen av om en gär- ning är att betrakta som ringa måste en helhetsbedömning göras av omständigheterna i det enskilda fallet. E-handel och hemleverans av alkoholdrycker till konsument En särskild utredare ska göra en översyn av relevanta delar av regel- verket för e-handel och hemleverans av alkoholdrycker till konsu- ment.