sou · H2B386 · 2014-12-19 00:00:00 — Som an- getts kan ett starkt skäl för att införa en tidsfrist även för måls- ägandebiträde vara att det inte är rimligt att obegränsade ekono- miska resurser ska ställas till målsägadebiträdens och målsägandens förfogande och att statens resurser ska fördelas på ett godtagbart sätt och komma dem tillgodo som bäst behöver hjälpen. Ett skäl för att införa en tidsfrist för målsägandebiträden skulle därmed kunna vara att det kan medföra besparingar. Även om den besparing som kan göras på detta sätt inte ska överdrivas, enligt vad som angetts ovan, kan det vara rimligt att det finns en gräns för det stöd som ska utgå och därmed för hur stora resurser som staten ska bidra med i varje enskilt ärende och i detta även beakta mindre bespa- ringar. En metod för att begränsa omfattningen av beviljat biträde av målsägandebiträde skulle kunna vara att ett beslut om rättshjälp endast ska omfatta den instans där det beviljas. Straffprocessutred- ningen har i betänkandet Brottmålsprocessen (SOU 2013:17) för- slagit att ett generellt krav på prövningstillstånd ska införas i hov- rätten. Förslaget bereds inom . Om ett sådant krav på prövningstillstånd införs finns det inte till- räckliga skäl att kräva en särskild prövning avseende biträdets bestå- ende eller upphörande, utöver den prövning som görs för prövnings- tillstånd. Därutöver har såväl , i nämnt betänkande, som denna utredning föreslagit att ett målsägande- biträdes förordnande ska begränsas i tiden (se avsnitt 6.6.2). Ersättning till offentliga försvarare och målsägandebiträden förslaget genomförs kommer det automatiskt att innebära en tids- frist av ett målsägandebiträdes arbete. En annan tänkbar ordning kan vara att biträde av målsägande- biträde, på samma sätt som för rättshjälpsbiträden, beviljas endast för kostnader upp till en viss nivå som bör bestämmas i förhållande till målsägandebiträdets arbetsinsats. Det kan vara rimligt att samma gräns gäller för målsägandebiträden som för rättshjälpsbiträden, dvs. På samma sätt som för rättshjälpsbiträden kan det, framför allt av samhällsekonomiska skäl, vara rimligt att möj- lighet finns att göra undantag från det föreslagna taket, t.ex. vid särskilt komplicerade angelägenheter och i angelägenheter som är av stort intresse från prejudikatsynpunkt och som av detta skäl prövas i flera instanser. I övrigt bör liknande regler gälla för en tidsfrist för målsägandebiträden som för rättshjälpsbiträden. Som redovisats föreslår vi dock inte någon tidsfrist för måls- ägandebiträden. Vi vill dock påtala att syftet med en begränsning i hur många timmars arbete ett målsägandebiträde ska ha rätt att få ersättning för – att begränsa kostnaderna – i stället kan uppnås på andra sätt. Vi vill påpeka att flera av våra förslag kan komma att innebära besparingar inom området. Framför allt avses, som angetts, förslaget om att ett målsägande- biträdes förordnande ska begränsas i tiden (se avsnitt 6.6.2). Om förslaget genomförs kommer det automatiskt att innebära en begräns- ning av antalet timmar ett målsägandebiträde arbetar. Vi har också påtalat vikten av att praxis när det gäller förord- nande av målsägandebiträden, som varit förhållandevis generös, stramas upp till den nivå lagstiftaren tänkt sig. En sådan tillämp- ning kommer sannolikt också att innebära en viss besparing när det gäller ersättning till målsägandebiträden. Vi har i denna del även påtalat att tyngdpunkten i målsägandebiträdets arbete bör ligga på det juridiska biträdet (se avsnitt 6.6.2), även om en målsägande naturligtvis typiskt sett även har behov av viss kurativ verksamhet. Detta bör i sig kunna innebära viss besparing inom området. Som nämnts finns också förslag från andra utredningar som kan påverka frågan. Här avses framför allt förslaget från Straffprocess- utredningen (SOU 2013:17) om att systemet med prövningstillstånd i ledet mellan tingsrätt och hovrätt ska gälla för alla brottmål. Om ett generellt krav på prövningstillstånd införs i hovrätt finns inte heller tillräckliga skäl att införa en begränsning av aktuellt slag. Ersättning till offentliga försvarare och målsägandebiträden 9.5.4Utökad användning av taxa i brottmål Bedömning: En heldagstaxa bör kunna övervägas, förutsatt att nya undersökningar beträffande grunderna för taxan genomförs. Förslag: Befintlig taxa ska utökas till att gälla två tilltalade med samma eller varsin försvarare och/eller två målsägande med samma eller varsitt biträde. Uppdraget att se över hur en utökning av taxan ska genomföras ska ges till . Domstols- verket bör i denna del samråda med berörda myndigheter och organisationer. Mot bakgrund av kostnadsökningen för offentliga försvarare och målsägandebiträden finns anledning att överväga vilka lämpliga möj- ligheter som finns för att hålla kostnaderna nere. En metod skulle kunna vara att utöka användandet av taxor. Ett krav torde vara att en taxa medverkar till att hålla tillbaka kost- nadsutvecklingen. Vidare ska taxan inom tillämpningsområdet ge det rättsliga biträdet rätt till skälig ersättning för arbete och tids- spillan. Taxan ska således motivera biträdet att lägga ned ett effek- tivt och i övrigt kvalitativt bra arbete. Övriga krav som torde kunna uppställas är att taxan, inom sitt tillämpningsområde, ska kunna användas i ett överväldigande antal fall, dvs. överskridande av taxan ska ske endast undantagsvis. Slutligen bör taxan vara enkel att tillämpa. Vi har, med det sagda som utgångspunkt, undersökt om det taxe- satta området skulle kunna utökas. Taxesystemet infördes, som redovisats, i samband med rättshjälpslag. Från början infördes två separata taxor, en för brott- mål och en för äktenskapsskillnadsmål efter gemensam ansökan. Taxorna konstruerades efter omfattande undersökningar av den tid som gick åt i respektive målkategori. Undersökningarna visade att det fanns ett starkt samband mellan utdömt arvode och förhand- lingstid vid domstolen, i vart fall när målet inte avsåg flera tilltalade eller när förhandlingstiden inte översteg . Ersättning till offentliga försvarare och målsägandebiträden konstruerades utgicks ifrån att försvararna eller biträdena som grupp varken skulle förlora eller vinna på den ersättning som utgick så länge avvikelse inte gjordes från taxan. En förutsättning för att en godtagbar standard ska kunna upp- rätthållas på de olika biträden som finns i brottmål är att dessa er- sätts på ett rimligt sätt för sitt arbete. Om ersättningsnivån i normal- fallet sätts alltför lågt kommer det inte att finnas tillräckligt många kvalificerade biträden som vill åta sig sådana uppdrag. Detta kan inte vara önskvärt, varken från statens eller den rättssökandes sida. Den största fördelen med taxor är att de förenklar hanteringen för alla inblandade och bidrar till att verksamheten kan fokuseras på huvudsaken. Taxor har också den fördelen att bevisbördan för att ett ersättningsanspråk utöver taxan är skäligt åvilar biträdet. Det finns skäl att framhålla att taxor även innebär lättnader i hante- ringen för de inblandade. En taxa underlättar domstolarnas hante- ring av arvodesfrågorna eftersom rätten i det enskilda fallet kan presumera att ersättning enligt taxan motsvarar skälig ersättning. Någon ingående granskning av arvodet blir inte påkallat från rättens sida när taxan är tillämplig. En taxa medför även en ökad förut- sägbarhet för det enskilda biträdet som därmed lättare kan planera och begränsa sitt arbete till en rimlig nivå. Om ersättningen knyts till en taxa torde även den allmänna kostnadsutvecklingen för bi- träden bättre kunna förutses. Att nuvarande taxesystem är kostnadsdämpande har framgått av den försöksverksamhet utan taxa för offentliga försvarare och måls- ägandebiträden som genomfördes i tingsrätt och hovrätt och som omfattade de domstolar som ingick i Hovrättens för domsområde.68 Resultatet av undersökningen visade på en kostnads- ökning i förhållande till det annars tillämpliga taxebeloppet. En taxa kan utformas på olika sätt utifrån olika kriterier för ersättningens bestämmande. En taxa kan således vara utformad på ett sådant sätt att normalarvoden bestäms för sådana grupper av mål och ärenden som normalt kräver en tidsmässigt begränsad och på förhand förutsebar arbetsinsats av biträdet, en s.k. saktaxa. Sak- taxa används bl.a. i i stor utsträckning. Taxan kan också utformas så att arvodet ställs i relation till partens ekonomiska in- 68 2004:2, Försöksverksamhet utan taxa. Ersättning till offentliga försvarare och målsägandebiträden tresse av sakens utgång, en s.k. värdetaxa. Arvodet kan också be- stämmas efter tidsåtgången i det enskilda fallet, en s.k. tidstaxa. Med hänsyn till variationerna i den offentliga försvararens och målsägandebiträdets uppdrag kan en saktaxa inte anses vara ett framkomlig väg. Vi kan för övrigt inte finna någon kategori brott- mål, som inte redan omfattas av den befintliga taxan, som skulle passa särskilt väl för saktaxa. En värdetaxa är inte heller ett lämpligt alternativ, bl.a. eftersom det i många fall kan förhålla sig på det sättet att parter i brottmål inte har något större ekonomiskt intresse av sakens utgång. Mot denna bakgrund anser vi att taxor även fram- ledes bör utgöras av s.k. tidstaxor. Ett argument mot tidstaxor har varit att en sådan kan premiera ett långsamt biträde i förhållande till ett erfaret och snabbare biträde. Det bör dock påtalas att utgångs- punkten i en tidstaxa är vad ett normalskickligt biträde skulle er- hålla i arvode. Förnyade undersökningar för taxa I vårt uppdrag har inte ingått att överväga ett förändrat beräknings- sätt av själva grunden för taxesystemet. Vi har dock valt att något beröra frågan. När en utökad användning av taxa övervägs är av avgörande betydelse huruvida de undersökningar och bedömningar beträffande taxor som gjorde är relevanta eller om det finns anledning att göra förnyade sådana. Som vi redovisat tar det nuvarande taxesystemet sin utgångs- punkt i tiden för huvudförhandling. Frågan är om tidsåtgång för huvudförhandling fortfarande bör vara utgångspunkten. Särskilt relevant blir frågan i belysning av EMR-reformen som trädde 2008. EMR-reformen innefattade en modernisering av rättegångsförfar- andet i allmän domstol med förändringar av reglerna i framför allt och lagen (1996:242) om domstolsärenden. Det huvudsakliga syftet med reformen var att skapa en modern rätte- gångsordning som uppfyllde kraven på en rättssäker, effektiv och ändamålsenlig handläggning av mål och ärenden. EMR-reformen medförde bl.a. uppmjukningar av kravet på muntlighet. Sedan EMR- reformens ikraftträdande gäller att processmaterial vid en huvud- Ersättning till offentliga försvarare och målsägandebiträden förhandling får presenteras genom hänvisningar till handlingar i målet, om rätten finner det lämpligt. I betänkande av (SOU 2012:93), som gjorde en utvärdering av EMR-reformen, före- slås bl.a. utökade möjligheter att dels ta upp bevisning utom huvud- förhandling, dels ett förtydligande att hänvisning kan ske även till ljud- och bildupptagningar. EMR-reformen innebär naturligtvis förändrade förutsättningar för dem som verkar inom rättsväsendet. Inte minst gäller detta för de olika rättsliga biträdenas del. Av intresse här är särskilt det upp- mjukade kravet på muntlighet. Tidsåtgången för huvudförhandling är inte längre samma självklara huvudvariabel för taxan som . Mot denna bakgrund finns anledning att se över taxans innehåll. De undersökningar som taxan bygger på är . har åtskilliga förändringar ägt rum, inte bara inom rättsväsendet utan även i samhället i stort, inte minst vad gäller tek- niska hjälpmedel. Enligt vår uppfattning finns skäl att överväga för- nyade undersökningar om taxans konstruktion och innehåll. Taxorna borde med andra ord analyseras utifrån dagens process. Ett sådant uppdrag kan lämpligtvis lämnas till . bör i denna del samråda med berörda myndigheter och organisationer. Utökad användning av taxor En taxa bör, som angetts, vara kostnadsdämpande, medföra en ratio- nell hantering och ge biträdet skälig ersättning. För att alla dessa krav ska uppfyllas måste det finnas en väl synlig variabel att utgå ifrån när taxan ska fastställas. Denna variabel bör också svara mot verklig tidsåtgång för det normalskickliga biträdet. Som angetts baseras brottmålstaxan på omfattande undersökningar utförda av och Domstolsväsendets organisa- tionsnämnd () –1972. En mängd data sam- Ersättning till offentliga försvarare och målsägandebiträden lades in från samtliga tingsrätter i landet och omfattande intervjuer gjordes med ett antal offentliga försvarare.69 Genom undersökningarna kom man till slutsatsen att det i mindre mål med en tilltalad förelåg ett linjärt samband mellan den totala tidsåtgången och huvudförhandlingstiden. Detta gällde för mål med en tilltalad där huvudförhandlingen tog mindre tid är . När huvudförhandlingen tog var sambandet inte längre lika tydligt. Därför stannade man för att sätta gränsen för taxan och . Taxan konstruerades därefter så att för- svararna som grupp varken skulle bli över- eller underkompen- serade. Så länge ersättningen bestämdes inom taxan skulle staten alltså varken förlora eller vinna på taxorna. Fördelen skulle som tidigare nämnts i första hand ligga i att den försvarare som krävde ersätt- ning utöver vad taxan medgav fick bevisbördan för att den begärda ersättningen var rimlig. Vi har övervägt om det skulle vara lämpligt att utvidga befintlig taxa till att omfatta heldagsmål, dvs. mål med en huvudförhand- lingstid . Av den statistik vi inhämtat framgår att ett utökande av taxan till att omfatta heldagsmål skulle innebära att ytterligare cirka 1 900 mål skulle omfattas av taxan.70 har såväl taxorna som timkostnadsnormen, på vilken taxorna beräknas, kraftigt kritiserats, främst från advokathåll. Det har bl.a. gjorts gällande att ersättningen inom ramen för taxan inte längre utgör en skälig ersättning i många fall.71 advokat- samfund har i denna del hävdat att uppfattningen vinner stöd av den försöksverksamhet utan taxor som genomfördes . Av slutrapporten från försöksverksamheten framgår bl.a. att beviljad ersättning avsevärt översteg de belopp som skulle ha utgått om taxan hade varit tillämplig. I av fallen yrkade de offentliga för- svararna ersättning med ett belopp som översteg taxan. Motsvar- ande siffra för målsägandebiträden var . En viktig omstän- dighet att beakta i detta sammanhang är enligt advokat- samfund att domstolarna i av fallen till- erkände de offentliga försvararna och målsägandebiträdena den be- gärda ersättningen. 69Se promemoria XIV (Dnr 46/73). 70Uppgiften avser och omfattar mål i såväl tingsrätt som hovrätt. 71Se t.ex. bilaga 1 till 2006:1, Uppföljning av metoden för beräk- ning av timkostnadsnorm. Ersättning till offentliga försvarare och målsägandebiträden Utgångspunkten är att offentliga försvarare och målsägande- biträden ska ha rätt till skälig ersättning av allmänna medel för arbete, tidsspillan och utlägg. En förutsättning för att en godtagbar standard ska kunna upprätthållas på de olika biträden som finns i brottmål är att dessa ersätts på ett rimligt sätt för sitt arbete. Om ersättningsnivån i normalfallet sätts alltför lågt kommer det inte att finnas tillräckligt många kvalificerade biträden som vill åta sig så- dana uppdrag. Detta kan inte vara önskvärt, vare sig från statens eller den rättssökandes sida. Vi anser att resultatet av försöksverksamheten på ett tydligt sätt visar att det nuvarande systemet med taxor, som bygger på tim- kostnadsnormen, inte fungerar tillfredställande. Att mot denna bak- grund utan ytterligare undersökningar utöka befintlig taxa till att omfatta heldagsmål kan inte vara lämpligt. Enligt vår uppfattning är ett krav som bör kunna ställas på en taxa att den, inom sitt tillämpningsområde, ska kunna användas i ett överväldigande antal fall, dvs. överskridande av taxan ska endast ske undantagsvis. Vid införandet av taxan för offentliga försvarare i brottmål angavs att det var rimligt att räkna med att taxan fick överskridas i av fallen. Det råder alltså en mycket stark presumtion för att taxan utgör skäligt arvode för fall där taxan är tillämplig. Mål som skull komma att omfattas av en heldagstaxa skulle med nödvändiget vara större än de mål som omfattas av taxa, därmed skulle de också sannolikt uppvisa större individuella skillnader. Utrymmet för större individuella skillnader skulle med nödvändighet innebära att taxan inte skulle kunna tillämpas för en stor del av de mål den är avsedd att tillämpas på. Därmed bortfaller också ett av huvudkraven på en taxa. En sådan tillämpning kan inte vara önskvärd. Därutöver kan påtalas att de undersökningar som finns beträff- ande taxans konstruktion endast visar ett linjärt samband mellan den totala tidsåtgången och huvudförhandlingstiden i mål där huvud- förhandlingen tar mindre tid är . När huvudförhand- lingen tog var sambandet inte längre lika tydligt, vilket var anledningen till att man stannade för att sätta gränsen för taxan och . Att mot angiven bakgrund föreslå ett utökande av befintlig taxa till att omfatta även heldagsmål är därför inte möjligt, även om det enligt vår uppfattning skulle finnas fördelar med införande av en Ersättning till offentliga försvarare och målsägandebiträden Som vi ovan angett har också EMR-reformen inneburit en förändrad kontext för dem som verkar inom rättsväsendet. Att laborera med nya taxor i ett system där utgångspunkten för taxorna är ifrågasatt kan inte vara lämpligt. De undersökningar som taxan bygger på är, som angetts, . har åtskilliga förändringar ägt rum, inte bara inom rättsväsendet utan även i samhället i stort. Vi har på- talat behovet av förnyade undersökningar om taxans konstruktion och innehåll. För det fall förnyade undersökningar sker bör natur- ligtvis även överväganden kring hur stora mål taxan ska omfatta göras. Mot denna bakgrund föreslår vi alltså inte ett utökande av befint- lig taxa till att omfatta heldagsmål. Taxa för fler tilltalade m.m. De nuvarande brottmålstaxorna, dvs. taxorna för offentliga försvarare och målsägandebiträden, omfattar inte mål där biträdesbyte skett. Skälet till detta torde vara att förvararen eller målsägandebiträdet i de flesta av fallen skulle bli överkompenserad. Vid biträdesbyte har ju eventuellt redan en del av arbetet utförts. Vi föreslår mot an- given bakgrund ingen ändring såvitt avser denna begränsning i de nuvarande brottmålstaxornas tillämpningsområde. De nuvarande brottmålstaxorna omfattar inte heller mål med flera tilltalade eller mål där det förekommer flera målsägande- biträden som biträder flera målsägande. Skälet för detta torde vara att huvudförhandlingen i mål med fler tilltalade, fler målsägande och fler biträden tar utan att förarbetet för den sakens skull påverkas. I de fall någon är försvarare eller målsägandebiträde för flera tilltalade respektive målsägande i samma mål blir å andra sidan förarbetet något mera omfattande även om en del av detta arbete torde vara gemensamt för de tilltalade eller målsägande. Det finns skäl att tro att denna under- respektive överkompensation jämnar ut sig i längden. Mot denna bakgrund och mot bakgrund av att en taxa avsevärt förenklar hanteringen för domstolarna och biträdena, föreslår vi att en taxa bör övervägas i fall där det förekommer två tilltalade och/eller två målsägandebiträden och två målsägande. Där flera försvarare förekommer bör var och en av dem kunna få ersättning enligt Ersättning till offentliga försvarare och målsägandebiträden taxan, även om detta i något fall skulle kunna leda till överkompen- sation. Om en försvarare biträtt flera tilltalade skulle förslagsvis ett visst bestämt tillägg kunna betalas utöver taxan. Vad som ytterligare kan tala för taxa i dessa fall är att en taxa i det längre perspektivet sannolikt skulle kunna leda till kostnads- minskningar för staten, i vart fall skulle en taxa kunna leda till att dämpa eventuella kostnadsökningar. Enligt den statistik vi inhämtat kommer, om taxan utökas på förelaget vis, ytterligare cirka 2 700 mål att omfattas av taxa.72 Mot angiven bakgrund föreslår vi att befintlig taxa utökas till att omfatta två tilltalade med samma eller varsin försvarare och/eller två målsägande med samma eller varsitt biträde. Uppdraget att se över hur en utökning av taxan ska genomföras bör lämpligtvis ges till . Det kan vara lämpligt att i denna del samråder med berörda myndigheter och organisationer. 9.5.5Tidpunkt för beslut om ersättning Bedömning: Nuvarande bestämmelser om tidpunkten för beslut om ersättning bör behållas. En effektiv kostnadskontroll är en förutsättning för att kostnaderna för rättsliga biträden ska kunna hållas på en rimlig nivå. Detta har betonats tidigare och är också vår uppfattning. Att kostnaderna hålls på en rimlig nivå är viktigt för såväl staten som för den enskilde, särskilt för det fall våra förslag om en skärpt återbetalningsskyldighet genomförs. Som ett led i vårt övergripande uppdrag att göra en samlad över- syn av utgifterna som finansieras genom anslaget 1:12 Rättsliga biträden m.m. har vi övervägt om ett sätt att förbättra kostnads- kontrollen i fråga om biträdesarvoden kan vara att beslut om ersätt- ning till dessa bör fattas separat och inte i samband med dom eller beslut i sak. En vinst som skulle kunna åstadkommas med en ord- ning där prövningen av ersättningsfrågor skiljs från prövningen av huvudsaken är att ersättningsfrågorna därigenom skulle kunna upp- märksammas och prövas bättre än vad som är fallet. 72 Uppgiften avser och omfattar mål i såväl tingsrätt som hovrätt. Ersättning till offentliga försvarare och målsägandebiträden Ersättning till offentlig försvarare bestäms av varje instans för där utfört arbete, tidsspillan samt utlägg. Yrkande om ersättning för arbete m.m. i en viss instans måste enligt fast praxis framställas innan handläggningen i den instansen avslutas. Det finns ingen uttrycklig lagregel om att rätt till ersättning på detta sätt kan komma att upp- höra utan man anser sig kunna göra analogislut från regler i 18 och 31 kap. RB.73 För rättshjälpsbiträdenas del finns en särskild bestäm- melse i 28 § rättshjälpslagen som slår fast att ersättning till ett rätts- hjälpsbiträde ska fastställas i samband med att den rättsliga ange- lägenheten avgörs slutligt, dvs. genom det avgörande med vilket domstolen eller skiljer målet eller ärendet ifrån sig. Av 31 kap. 9 § RB följer att rätten ska pröva om den tilltalade ska betala tillbaka kostnad som utgått av allmänna medel till staten. Av andra stycket angiven paragraf följer att rätten, när den avgör målet, ska meddela beslut angående rättegångs- kostnaden. Beslut om rättegångskostnader ska alltså meddelas när rätten avgör målet. Beslut om ersättning till offentliga försvarare och målsägandebiträden, liksom för rättshjälpsbiträden, är slutliga beslut som omfattas av 17 kap. 12 § RB. Om ett slutligt beslut meddelas i samband med dom ska det tas in i domen. När överläggning hålls efter en huvudförhandling behandlas av naturliga skäl de frågor som rör huvudsaken först. När turen kommer till ersättningsfrågorna kan tidspress och trötthet innebära att kost- nadsräkningarna inte granskas så noggrant som är önskvärt. Om rätten har möjlighet att skjuta upp prövningen av ersättningsfrågor skulle granskningen kunna ske under betydligt mer gynnsamma förhållanden. En sådan ordning skulle medföra att prövningen av ersättningsfrågor blir en huvudfråga vilket bör leda till både en nog- grannare behandling av dessa frågor och till att betydelsen av en kritisk granskning av kostnadsräkningar lyfts fram. När nämndemän har ingått i rätten måste en möjlighet till upp- skjuten prövning kombineras med att rättens ordförande, eller samt- liga juristdomare när flera sådana medvekar, ges rätt att ensam respektive ensamma besluta om ersättning. Om nämndemännen ska kallas till ett nytt sammanträde blir handläggningen alltför tungrodd och ineffektiv. 73 Se t.ex. rättsfallen NJA 1949 s. 823 och 1980 s. 23 samt SvJT 1972 ref s. 16.