sou · H2B347 · 2014-06-27 00:00:00 — Trots första stycket 5 och 6 får myndigheten besluta att pröva en tvist, om tvisten är av principiellt intresse eller om det finns andra särskilda skäl. 9 § Myndigheten prövar inte heller konsumenttvister som rör 1.köp av fast egendom, bostadsrätt eller tomträtt, 2.hälso- eller sjukvård, som tillhandahålls patienter av hälso- och sjukvårdsanställda, i syfte att bedöma, bevara eller återupprätta patienternas hälsotillstånd, 3.advokatverksamhet, om tvisten kan prövas eller har prövats av , eller 4.försäkring, om tvisten kan prövas eller har prövats av för rättsskyddsfrågor eller . Trots första stycket 1 prövar myndigheten tvister som rör 1.avtal som omfattas av lagen (2011:914) om konsumentskydd vid avtal om tidsdelat boende eller långfristig semesterprodukt, 2.skadestånd enligt 25 § fastighetsmäklarlagen (2011:666), eller 3.ersättning för fastighetsmäklares uppdrag. 10 § Om en tvist faller utanför myndighetens kompetensområde enligt 8 eller 9 § ska myndigheten avvisa ärendet. 11 § Myndigheten får även avvisa ett ärende om 1.en komplettering som myndigheten har begärt av anmälaren inte kommer in inom förelagd tid, 2.utredningen i ärendet är bristfällig och det inte går att av- hjälpa bristen, 3.ärendet med hänsyn till myndighetens arbetsformer inte lämpar sig för prövning av myndigheten, eller 4.prövning av ärendet av något annat skäl allvarligt skulle hindra myndigheten från att fungera effektivt. 12 § Om det redan av innehållet i en anmälan framgår att tvisten faller utanför myndighetens kompetensområde enligt 8 eller 9 §, eller inte kan prövas enligt någon av grunderna i 11 §, ska myndig- heten besluta om avvisning från det att anmälan kom in. Avvisningsbeslutet ska skickas till båda parterna. Om någon sådan grund för avvisning som anges i första stycket framkommer under den senare handläggningen av ett ärende, ska myndigheten fatta beslut om avvisning . 13 § Myndighetens prövning av konsumenttvister baserar sig på av parterna inlämnat skriftligt och annat material. Parter har inte rätt till muntlig förhandling. Myndigheten kan däremot ha muntliga kontakter med parter. 14 § Myndigheten ska vidta rimliga åtgärder för att se till att en näringsidkare får del av en anmälan som riktas mot denne. Vid kommunikation med näringsidkare ska myndigheten utgå från de kontaktuppgifter till näringsidkaren som konsumenten har lämnat, om det inte finns något särskilt skäl att ifrågasätta dessa. 15 § När ett ärende inleds ska myndigheten, om det inte är obehöv- ligt, upprätta en handläggnings- och tidsplan för ärendet. 16 § Myndigheten ska verka för att parterna uppnår en samför- ståndslösning, om det inte bedöms som olämpligt med hänsyn till ärendets karaktär. Om parterna uppnår en lösning i samförstånd ska myndigheten avskriva ärendet. Myndigheten får istället ge en skriftlig rekom- mendation i enlighet med parternas samförståndslösning, om part- erna är överens om det. 17 § En konsumenttvist ska som huvudregel avgöras från det att ärendet är färdigt för avgörande. Om ett ärende är mycket komplicerat kan tiden för avgörande förlängas. I sådant fall ska myndigheten informera parterna om att tidsfristen förlängs, och ange när en rekommendation kan förväntas. 18 § Myndigheten ska underrätta parterna när ett ärende är färdigt för avgörande, och ange när en rekommendation kan för- väntas. 19 § Myndighetens avvisningsbeslut och rekommendationer i konsu- menttvister ska vara skriftliga och motiverade. 20 § Vid prövning av konsumenttvister är myndigheten indelad i avdelningar. Vid prövning i plenum gäller 24 §. 21 § Konsumenttvister och frågor om yttranden till domstol avgörs vid ett sammanträde med en avdelning, utom vid prövning enligt 24 och 28 §§. Vid ett sammanträde ska en avdelning bestå av myndighetens ordförande, en vice ordförande eller en extern ordförande samt fyra andra ledamöter. En avdelning är dock vid ett sammanträde beslutför med myndig- hetens ordförande, en vice ordförande eller en extern ordförande samt två andra ledamöter, om inte någon av ledamöterna begär att fyra ledamöter ska delta. 22 § Om en tvist är av särskild betydelse för myndighetens rätts- tillämpning eller annars är av större vikt, får den avgöras vid ett sammanträde med en avdelning i utökad sammansättning. En avdelning i utökad sammansättning är beslutför med myndig- hetens ordförande eller en vice ordförande, två externa ordförande och fyra andra ledamöter. Om både myndighetens ordförande och en vice ordförande deltar, ska endast en extern ordförande delta. Fler än sju ledamöter får inte delta. Myndighetens ordförande beslutar om en tvist ska avgöras i ut- ökad sammansättning. 23 § Ett sammanträde med en avdelning leds av myndighetens ordförande, en vice ordförande eller en extern ordförande. Ett sam- manträde med en avdelning i utökad sammansättning leds av myn- dighetens ordförande eller en vice ordförande. Övriga ledamöter på en avdelning ska vid ett sammanträde till lika antal företräda konsument- respektive näringsidkarintressen. Parterna får inte närvara vid sammanträdet. 24 § En tvist får avgöras i plenum om den är av principiell betydelse och det är angeläget med hänsyn till behovet av en enhetlig rätts- tillämpning. Myndighetens ordförande beslutar om att en tvist ska avgöras i plenum. Plenum består av myndighetens ordförande, båda vice ordföran- dena, de externa ordförandena och de övriga ledamöter på den avdel- ning dit tvisten hör. Vid behandling i plenum leds sammanträdet av myndighetens ordförande eller en vice ordförande. Myndigheten i plenum är dock beslutför när myndighetens ord- förande eller en vice ordförande, minst två tredjedelar av de externa ordförandena och minst fyra andra ledamöter är närvarande. Av de ledamöter som företräder konsument- och näringsidkarintressen ska lika många delta från vardera sidan. 25 § Myndigheten kan biträdas av en särskilt förordnad sakkunnig när den avgör ett ärende. 26 § Om det vid en överläggning framkommer skiljaktiga meningar tillämpas föreskrifterna i 16 kap. om omröstning i tvistemål. Avdelningen bestämmer dock själv i vilken turordning ledamöterna ska säga sin mening. 27 § Vid behandling av tvister vid sammanträde eller i plenum ska protokoll föras. 28 § Ett ärende får avgöras av myndighetens ordförande, en vice ordförande eller en extern ordförande, om ärendet är av enkel beskaffenhet eller om näringsidkaren inte har yttrat sig i ärendet. Myndighetens ordförande eller en vice ordförande får även besluta att avvisa eller avskriva ett ärende. Myndigheten får i arbetsordningen eller i ett enskilt fall även besluta att ärenden enligt första eller andra stycket får avgöras av en annan tjänsteman. 29 § Ett ärende som behandlas vid sammanträde eller i plenum avgörs efter föredragning. Ärenden som avgörs enligt 28 § första eller andra stycket behöver inte föredras. Myndigheten får i arbetsordningen eller i ett enskilt fall besluta att ärenden enligt 28 § tredje stycket inte behöver före- dras. 30 § Myndighetens avgörande av en tvist kan på begäran av den som är part omprövas om 1.parten gör sannolikt att han eller hon har haft giltig ursäkt för att inte tidigare ha yttrat sig i ärendet, 2.parten åberopar en omständighet eller ett bevis som inte har åberopats och som kan antas leda till en väsentligt annan utgång i ärendet och parten gör sannolikt att han eller hon inte har kunnat åberopa omständigheten eller beviset, eller 3.avgörandet är uppenbart oriktigt på grund av ett klart förbi- seende eller misstag från myndighetens sida och rättelse av beslutet inte kan komma i fråga. En begäran om omprövning ska vara skriftlig och ha kommit in till myndigheten efter det att tvisten avgjordes. Vid prövning av en sådan begäran tillämpas 28 §. Part har rätt att ansöka om omprövning av ett ärende en gång. Om en part ger in fler ansökningar om omprövning i ett ärende ska dessa avvisas. Bestämmelserna i första–tredje styckena gäller också ärenden som har avvisats eller avskrivits. 31 § Anställning som vice ordförande beslutas av efter sam- råd med regeringen. 32 § Externa ordförande förordnas av regeringen för en bestämd tid. Andra ledamöter och ersättare för dem utses av myndighetens ordförande för en bestämd tid på förslag av de myndigheter och organisationer som regeringen bestämmer. 33 § Myndighetens ordförande, vice ordförandena och de externa ordförandena ska vara jurister med erfarenhet som domare. Den som är ledamot eller ersättare på en avdelning får inte vara underårig eller i konkurstillstånd eller ha förvaltare enligt 11 kap. 7 § . 34 § Vid myndigheten ska det finnas en personalansvarsnämnd. Tillämpligheten av vissa förordningar 35 § Myndigheten ska tillämpa personalföreträdarförordningen (1987:1101). 36 § Myndighetens beslut i konsumenttvister och yttranden till domstol får inte överklagas. Detsamma gäller myndighetens beslut 1.Denna förordning träder i kraft . 2.Genom förordningen upphävs förordningen (2007:1041) med instruktion för . lag om ändring i lag (1970:417) om marknadsdomstol m.m. Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (1970:417) om marknads- domstol m.m. ska ha följande lydelse. 1 § handlägger mål och ärenden enligt 1.konkurrenslagen (2008:579), 2.marknadsföringslagen (2008:486), 3.lagen (1994:1512) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden, 4.lagen (1984:292) om avtalsvillkor mellan näringsidkare, 5.lagen (2000:1175) om talerätt för vissa utländska konsument- myndigheter och konsumentorganisationer, 6.försäkringsavtalslagen (2005:104), 7.lagen (2005:590) om insyn i vissa finansiella förbindelser m.m., 8.lagen (2006:484) om franchisegivares informationsskyldighet, 9.lagen (2010:510) om lufttransporter, 10. lagen (1986:436) om när- 10. lagen (1986:436) om när- 11. lagen (2010:1350) 11. lagen (2010:1350) 12. lagen (2014:000) om alter- nativ tvistlösning för konsumenter. Bestämmelserna i 14–22 §§ tillämpas inte i mål eller ärenden enligt konkurrenslagen, marknadsföringslagen, försäkringsavtals- lagen, lagen om insyn i vissa finansiella förbindelser m.m., lagen om franchisegivares informationsskyldighet, lagen om lufttransporter, lagen om näringsförbud eller lagen om uppgiftsskyldighet i fråga om marknads- och konkurrensförhållanden. I mål enligt marknads- föringslagen, försäkringsavtalslagen eller lagen om franchisegivares informationsskyldighet tillämpas inte heller 13 a §. I stället gäller rättegångsreglerna i dessa lagar. Denna lag träder i kraft . förordning om ändring i förordningen (2009:607) med instruktion Härigenom föreskrivs att 3 § förordningen (2009:607) med instruktion för ska ha följande lydelse. 1.bevaka och analysera marknaderna ur ett konsumentperspek- tiv samt vid behov vidta eller föreslå åtgärder, 2.med utbildning och information stödja kommunernas konsu- mentverksamhet i frågor som rör konsumentskydd och konsument- lagstiftning, 3.vara kontaktmyndighet för svenska myndigheters samarbete med myndigheter inom EES och med Europeiska kommissionen i konsumentrelaterade frågor som rör informationssamhällets tjänster enligt lagen (2002:562) om elektronisk handel och andra informa- tionssamhällets tjänster, 4. vara kontaktmyndighet enligt och rådets förordning (EG) nr 2006/2004 av om samarbete mellan de nationella tillsynsmyndigheter som ansvarar för konsument- skyddslagstiftningen(1), och 5. fullgöra de uppgifter som en behörig myndighet har enligt samma förordning, i fråga om efterlevnaden av sådana regler som myndigheten har tillsyn 4. vara kontaktmyndighet enligt och rådets förordning (EG) nr 2006/2004 av om samarbete mellan de nationella tillsynsmyndigheter som ansvarar för konsument- skyddslagstiftningen(1), 5.fullgöra de uppgifter som en behörig myndighet har enligt samma förordning, i fråga om efterlevnaden av sådana regler som myndigheten har tillsyn 6.utbyta information och i övrigt samarbeta med de tvist- lösningsnämnder som utses och anmäls till Europeiska kommiss- ionen i enlighet med Europa- parlamentets och rådets direktiv /11/EU av om alternativ tvistlösning vid konsumenttvister och om ändring av förordning (EG) nr 2006/2004 och direktiv /22/EG (direk- tivet om alternativ tvistlösning), 7. bistå konsumenter vid gräns- överskridande tvister enligt artikel 14.1i samma direktiv och 8.vara kontaktpunkt enligt och rådets förordning (EU) nr 524/2013 av om tvistlösning online vid konsumenttvister och om ändring av förordning (EG) nr 2006/2004 2009/22/EG, har enligt artikel 7 i samma för- ordning. Denna förordning träder i kraft . 2Utredningens uppdrag och arbete Utredningens direktiv beslutades av regeringen (dir. 2013:23). Direktiven finns fogade till betänkandet som Bilaga 1. Vårt uppdrag har bestått av två delar. Den första delen handlar om att föreslå åtgärder för att säkerställa att lever upp till antagen EU-lagstiftning – ett direktiv och en förordning – om förbättrad tvistlösning utanför domstol för konsumenter. Direk- tivet finns fogat till betänkandet som Bilaga 2, och förordningen som Bilaga 3. I den delen av vårt uppdrag ingår också att generellt före- slå åtgärder för att förbättra det svenska systemet för hantering av konsumenttvister utanför domstol, och då i synnerhet verksam- heten vid (). Den andra delen av utredningen går ut på att föreslå lämpliga åtgärder för att få fler näringsidkare att följa ARN:s beslut. ARN:s beslut är inte bindande, utan innebär rekommenda- tioner till parter om hur tvister bör lösas. Vi ska därför i denna del av vårt uppdrag särskilt analysera för- och nackdelar med att införa ett system som innebär att , i stället för rekommendationer, skulle meddela bindande beslut. I detta ingår att ta ställning till om vianser att ARN:s beslut ska göras bindande eller inte. Vårt arbete inleddes . Utredningen har hållit sex samman- träden med samtliga experter och sakkunniga och ett möte med enbart de experter och sakkunniga med särskild erfarenhet av ARN:s verksamhet. För att i så hög utsträckning som möjligt ta till vara deltagarnas erfarenheter och kunskaper på de aktuella områdena, Utredningens uppdrag och arbete har diskussionerna med hela gruppen i de flesta frågor föregåtts av att deltagarna vid sammanträdena getts möjlighet att arbeta fram synpunkter och förslag i mindre grupper. Utredningens experter och sakkunniga har på det sättet tillfört viktig sakkunskap och aktivt bidragit till utredningsarbetet. Sekreteraren har även haft tät under- handskontakt och ett nära samarbete med experter och sakkunniga mellan mötena. Samtliga utredningens experter och sakkunniga har ställt sig bakom det sakliga innehållet i utredningens överväganden och för- slag. Däremot har inte alla experter och sakkunniga haft möjlighet att granska varje detalj i den skriftliga utformningen av betänkan- det, även om alla har fått möjlighet att lämna synpunkter på samt- liga texter. Utredaren och sekreteraren har deltagit vid VJS Konsument- rättsdag 2013, som bl.a. innehöll olika seminarier och föreläsningar med relevans för ARN:s verksamhet. Utredaren och sekreteraren har också besökt , för att få en djupare förståelse för nämndens handläggning och prövning av konsumenttvister, och har då närvarat vid nämndens avgörande av flera ärenden. Utredaren och sekreteraren har också haft flera möten med ordföranden vid , samt både den tidigare och den nuvarande vice ordföranden vid nämnden. Sekreteraren har vidare deltagit vid två möten som EU-kom- missionen anordnat för medlemsstaterna angående genomförande av de nya EU-rättsakterna. Sekreteraren har vidare deltagit vid en internationell tvådagarskonferens vid i , , som behandlat alternativ tvistlösning på konsumentområdet inom , särskilt de nya EU-rättsakterna. Vid dessa internationella möten har utredningen fått kännedom om systemen för hantering av konsumenttvister i andra europeiska länder och haft tillfälle att utbyta erfarenheter och tankar med före- trädare för utländska institutioner och organisationer avseende ut- formningen av systemen och implementeringen av de nya EU- rättsakterna. Utredningen har också varit med och bildat en sam- arbetsgrupp med deltagare från , , och för utbyte av erfarenheter när det gäller hantering av konsu- menttvister utanför domstol i allmänhet, och särskilt genomför- andet av de nya EU-rättsakterna. Sekreteraren har, tillsammans med utredningens sakkunnige från konsument- enhet, varit på två möten med den nordiska sammarbetsgruppen – ett i och ett i . I den nordiska samarbetsgruppen Utredningens uppdrag och arbete har, förutom företrädare för de olika ländernas regeringar, även ingått representanter för danska Forbrugerklagenævn. Vid mötet i informerade också företrädare för norska om medlingsverksamheten där. Sekretaren och utredningens sak- kunnige från konsumentenhet har därutöver gjort ett studiebesök på norska Forbrukertvistutvalget, och fått fördjupad information om den tvistlösande verksamheten där. Sekreteraren har även haft kontakter med företrädare för finska . Genom det nordiska kontaktnätet har utredningen haft möjlig- het att studera systemet för hantering av konsumenttvister i de andra nordiska länderna noggrant och inhämta statistik och andra uppgifter som utredningen har behövt för sitt arbete. När det gäller effektivisering och förbättring av ARN:s verksam- het, har utredaren och sekreteraren haft fördjupade diskussioner med ordföranden och vice ordföranden för samt med flera av de jurister som anlitas som externa avdelningsordförande vid nämn- den, och med några av ARN:s externa föredragande. I det samman- hanget skickade vi ut en promemoria med ett antal frågor som underlag för diskussionen. Denna promemoria bifogas betänkandet som Bilaga 4. Utredningen har samrått med Utredningen om konsument- skydd vid finansiell rådgivning (Ju 2012:14). 2.3Betänkandets disposition och utformning Betänkandet består av sex delar. Den första delen, som består av en sammanfattning av betän- kandet och kapitel 1–2, innehåller författningsförslag. Den andra delen, kapitel 3–9 har till stor del deskriptiv karaktär och belyser de bakomliggande förhållanden som har betydelse för våra överväganden när det gäller det svenska systemet för hantering av konsumenttvister utanför domstol. Kapitel 3 innehåller en allmän beskrivning av konsumentpolitik och konsumentlagstiftning inom EU. I kapitel 4 lämnas en beskrivning av ARN:s verksamhet och organisation. Kapitel 5–6 behandlar olika konsumentstödjande aktörer och andra möjligheter till prövning av konsumenttvister på nationell nivå. Tvistlösning inom konsumentområdet på EU-nivå beskrivs i kapitel 7, och i kapitel 8 finns en beskrivning av hantering av konsumenttvister utanför domstol i de andra nordiska länderna. Utredningens uppdrag och arbete I kapitel 9 lämnas sedan en beskrivning av bakgrunden till och innehållet i de nya EU-rättsakterna. I betänkandets tredje del, kapitel 10–17, finns utredningens över- väganden. I kapitel 10 analyserar vi vilka trender och förväntade förändringar i samhället som kan ha betydelse för hantering av konsumenttvister utanför domstol. Avsnitt 11 innehåller våra över- väganden när det gäller om ARN:s beslut bör vara bindande eller inte. I kapitel 12 behandlar vi vilka åtgärder som krävs för genom- förande av det nya EU-direktivet om alternativ tvistlösning och i kapitel 13 föreslår vi vilka bestämmelser som behöver införas i svensk rätt för att komplettera den nya EU-förordningen om tvist- lösning online för konsumenter. Hur tvistlösningen vid ska effektiviseras och förbättras behandlar vi i kapitel 14, och i kapitel 15 redovisar vi våra överväganden när det gäller vilka åtgärder som kan vidtas för att få fler näringsidkare att följa ARN:s beslut. I kapitel 16 analyserar vi om ARN:s verksamhet till någon del bör avgifts- finansieras. I den fjärde delen av betänkandet, som innehåller kapitel 18, redo- gör vi för förväntade ekonomiska och andra konsekvenser av våra förslag. Del fem innehåller författningskommentaren, kapitel 19. I del 6 finns de fyra bilagor som har fogats till betänkandet – utredningsdirektiven, promemorian med frågeställningar om effekti- visering och förbättring av ARN:s verksamhet, det nya EU-direktivet och den nya EU-förordningen. 3Allmänt om konsumentpolitiken och konsumentlagstiftningen 3.1Mål och inriktning på nationell nivå Statlig konsumentpolitik har en lång tradition i . Från början inriktades den statliga konsumentstödsverksamheten på att hjälpa hushållen att utnyttja sina resurser ändamålsenligt. tillkom flera civilrättsliga lagar, bl.a. konsument- köplagen och konsumenttjänstlagen, i syfte att stärka konsument- skyddet. inrättades statliga institutioner som och . inrättades (). antog de första riktlinjerna för konsumentpolitiken och målet angavs då vara att stödja konsumenterna och förbättra deras ställning på markna- den (prop. Därefter har konsumentpolitiska riktlinjer fastställts av . Regeringen har slagit fast att nuvarande övergripande mål för konsumentpolitiken ska vara att konsumenterna har makt och möj- lighet att göra aktiva val (se prop. 2007/08:1, utgiftsområde 18 s. 60 f., bet. 2007/08:CU1, rskr. 2007/06:106 samt prop. 2012/13:1, utgiftsområde 18). Det övergripande målet har delats upp i följande två underliggande delmål. -Ett brett konsumentskydd på en hög nivå. -Den information konsumenterna behöver är lättillgänglig och tillförlitlig. Med ett brett konsumentskydd avses en utökning av konsument- skyddet så att det även omfattar rättigheter vid konsumtion av offentligt producerade tjänster och harmoniseringen av regelverket inom EU. Konsumentinformationen ska utformas av näringsidkare, myndigheter och andra aktörer efter konsumenternas behov. Allmänt om konsumentpolitiken och konsumentlagstiftningen are ska myndigheterna genom en effektiv tillsyn se till att lagstift- ningen följs och att konsumentskyddet upprätthålls på en hög nivå, vilket även innefattar att granska att information som riktas till konsumenter är lättillgänglig och tillförlitlig. Regeringen har fram- hållit att konsumentpolitikens roll är att bidra till att öka konsu- menternas egenmakt genom att möjliggöra aktiva val, vilket inne- bär att konsumenterna fattar medvetna beslut och agerar utifrån sina rättigheter och skyldigheter. Frågan om tvistlösning på konsumentområdet har tidigare behand- lats bl.a. i betänkandet från , Tvistlösning på konsumentområdet (SOU 1978:40) och den efterföljande Proposition 1979/80:114, om verksamheten vid samt i betänkandet från , Konsument- politik i en ny tid (SOU 1994:14). I dessa arbeten diskuterades en lång rad frågor rörande , bl.a. frågan om verksamhetens organisation och inriktning, nämndens ställning i förhållande till och frågan om huruvida nämndens beslut skulle göras bindande. 3.2Konsumentpolitisk strategi inom EU Konsumentpolitiken har med tiden fått allt större betydelse inom EU, och har fastställt olika konsumentpolitiska program och strategier. Till en början handlade samarbetet inom gemenskapen främst om att främja en utveckling av den ekonomiska verksamheten inom gemenskapen som helhet, en fortgående och balanserad tillväxt, en ökad stabilitet, en snabbare höjning av levnadsstandarden samt när- mare förbindelser mellan medlemsstaterna. Däri låg även att konsu- menterna skulle gynnas genom en ökad konkurrens, större utbud, lägre priser och liknande effekter. Ett första konsumentpolitiskt program, som antogs , slog fast vissa grundläggande rättigheter för konsumenterna. Det gällde skyddet för hälsa och säkerhet, skyddet av ekonomiska intressen, rätten till reklamation och skadestånd, rätten till infor- mation och utbildning samt rätten till inflytande. Det första pro- grammet gav visserligen få synliga resultat då, men utgjorde start- skottet för ett omfattande arbete på det konsumentpolitiska området på EU-nivå. har det antagits ett flertal rättsakter – i första hand direktiv och förordningar – och även vidtagits andra åtgärder i syfte att stärka konsumenternas ställning. Ett annat syfte har varit Allmänt om konsumentpolitiken och konsumentlagstiftningen