sou · H2B386 · 2014-12-19 00:00:00 — Förslagen till förändringar såvitt gäller arvode till konkurs- förvaltare kommer att beröra konkursförvaltare, Tillsynsmyndig- heten och domstolar som ska tillämpa de nya reglerna. I viss mån kommer förslaget också att beröra , som får för- ändrade föreskrifter inom området. 12.5Konsekvenser för en rättvis rättegång och rättssäkerheten Vi har enligt direktiven i uppgift att belysa vilka konsekvenser föreslagna ändringar bedöms få för förutsättningarna för en rättvis rättegång och hur förslagen på annat sätt påverkar rättssäkerheten. Vi har i avsnitt 2 redogjort för våra utgångspunkter för arbetet. En av våra utgångspunkter har varit att rättssäkerheten för både tilltalade och brottsoffer ska garanteras. Likaså har en utgångspunkt varit att rätten till en rättvis rättegång ska säkerställas. I avsnitt 4 har vi redogjort för vilka regelverk som finns inom området samt även redogjort för bestämmelser hänförliga till rätten till en rättvis rättegång och rättssäkerhet. Även dessa regelverk och bestämmel- ser har varit utgångspunkter för vårt arbete. Det är vår bedömning att ett genomförande av våra förslag inte kommer att få några negativa konsekvenser för vare sig rättssäker- heten eller rätten till en rättvis rättegång. Flera av våra förslag kommer att medföra en förbättring ur rättssäkerhetssynpunkt efter- som de på ett bättre sätt säkerställer att de som har behov av stöd och hjälp också får det. Bedömning: Ett genomförande av de förslag vi lämnar kommer sammantaget inte att innebära några kostnadsökningar för det allmänna. De ekonomiska konsekvenserna av våra förslag är emellertid svårbedömda och bygger på uppskattningar. En skärpning av tillämpningen av bestämmelserna om för- ordnande av målsägandebiträde kommer att innebära marginellt minskade kostnader. Minskade kostnader för målsägandebiträde i hovrätt kommer att uppstå. Förslagen om bestämmelser för byte av offentlig försvarare och substitution av målsägande- biträde bedöms vara kostnadsneutrala. En höjning av inkomstgränsen för rättshjälp och justering av avgifterna kommer att medföra kostnadsökningar. En höjning av avdraget för barn bedöms endast få en marginell påverkan på kostnaderna. Förslagen om en skärpning av återbetalningsskyldigheten för dömda kommer att leda ökade inkomster. Förslaget i den del det berör utökad informationsskyldighet för förundersöknings- ledare bedöms endast få marginell påverkan på kostnaderna och bör rymmas inom befintligt anslag. Förslaget om att befintlig taxa för offentliga försvarare och målsägandebiträden ska utökas bör leda till kostnadsminskningar. Förslagen om förändring i taxan för konkursförvaltare kom- mer att leda till kostnadsminskningar. Det kommer att uppstå utbildnings- och omställningskost- nader för myndigheterna som ska tillämpa de nya reglerna. Kost- naderna bedöms rymmas inom befintliga anslag. Likaså kommer det att uppstå utvecklingskostnader för framför allt Domstols- verket. Vi har enligt direktiven i uppgift att redovisa de ekonomiska kon- sekvenserna av våra förslag. Vi har också enligt direktiven i uppgift att redovisa de ekonomiska konsekvenserna av andra alternativ som vi övervägt men inte föreslår. En skyldighet att redovisa de eko- nomiska konsekvenserna av förslagen i ett betänkande följer också av bestämmelserna i 14 och 15 a §§ kommittéförordningen samt 6 § 5 förordningen om konsekvensutredning vid regelgivning. Av 14 § kommittéförordningen följer också en skyldighet att föreslå en finan- siering om förslagen leder till kostnadsökningar och intäktsminsk- ningar för staten, kommuner eller landsting. För att beräkna de kostnadsmässiga konsekvenserna av våra för- slag har vi framför allt utgått från den officiella domstolsstatistiken från . Vi har också inhämtat och beaktat uppgifter från statistiksystem . Även Rättshjälpsmyndig- heten har bidragit med uppgifter och beräkningar. konkurser har inhämtats även från . Dessa uppgifter har beaktats vid beräkning av de kostnadsmässiga konse- kvenserna för frågor rörande konkurser. Vad gäller mål som för- faller vid överrätt har utredningen genomfört en egen utredning vid Hovrätten över och och gjort antaganden vad gäller förhållandena i riket baserat på dessa uppgifter. Uppgifterna i under- sökningen har hämtats ur domstolarnas målhanteringssystem samt tagits fram genom aktgranskning. Uppgifter om salivprov har inhämtats från (). Mot bakgrund av att våra förslag i vissa fall är omfattande är det svårt att fullt ut bedöma de ekonomiska konsekvenserna. I vissa fall har en ekonomisk bedömning inte heller låtit sig göras. Samman- taget måste analysen av de ekonomiska konsekvenserna av våra för- slag till stor del bygga på antaganden och bedömningar. De beräk- ningar som vi har gjort grundas, i de delar där det inte finns någon officiell statistik, på antaganden och uppskattningar. Den analys som vi har gjort kan därför inte ses som något annat än en uppskattning av de kostnadsmässiga effekterna av ett genomförande av förslagen. 12.6.2Konsekvenser av våra förslag Offentlig försvarare och målsägandebiträde Som vi beskrivit i avsnitt 6.6.2 föreslår vi vissa förtydliganden i lagtext när det gäller förordnande av målsägandebiträden. Förtyd- ligandena syftar till att återföra praxis till den nivå som lagstiftaren åsyftat i tidigare lagstiftningsarbeten men inte lyckats markera till- räckligt tydligt i lagtexten. Det är svårt att bedöma vilka kostnads- mässiga effekter förslaget kommer att få. Vårt antagande är att för- slaget inte kommer att innebära annat än en marginell besparing. Det förutsätts också att åklagare kommer att bistå målsäganden i större utsträckning än . I vilken utsträckning så kom- mer att ske går emellertid inte att förutse. Åklagare har dock sådan skyldighet så det får förutsättas att det extra arbete detta bistånd skulle medföra ryms inom befintligt anslag. Det kan dock vara lämpligt att konsekvenserna följs upp efter att bestämmelserna varit i kraft . Några dramatiska förändringar på kort sikt kan emellertid inte förutses. Om det, som vi föreslår, ska ske en förnyad prövning av be- hovet av målsägandebiträde när ett mål överklagats, kommer det att leda till att kostnaderna för målsägandebiträde kommer att minska. Den nuvarande kostnaden för målsägandebiträde i hovrätt uppgår till . Det är givetvis även här svårt att närmare uppskatta i vilken utsträckning målsägandebiträde kommer att förordnas. Mot bakgrund av det förändrade behov av måls- ägandebiträde i hovrätt som EMR-reformen har lett till bedömer vi dock att ett rimligt antagande är att antal förordnanden i hovrätt kommer att minska med . Det sagda innebär dock inte att kostnaden kommer att minska . I omfatt- ande och komplicerade mål kommer sannolikt målsägandebiträde fortfarande att förordnas. Sådana mål är resurskrävande. Ett rimligt antagande är enligt vår uppfattning att kostnaden kan komma att minska med . Det innebär att kostnadsminsk- ningen kan uppskattas till . När det gäller förslaget om införande av en uttrycklig bestäm- melse om byte av offentlig försvarare och förslaget om förändrade bestämmelser när det gäller substitution av målsägandebiträden är det vår bedömning att dessa förslag kommer att vara kostnads- neutrala. Förslagen syftar i första hand till att undvika praxis- förskjutningar och bör därför i vart fall inte medföra några kostnadsökningar. Inkomstgräns och avgifter vid rättshjälp Vi har föreslagit att inkomstgränsen (den rättssökandes ekono- miska underlag) för att kunna få rättshjälp höjs till samt att antalet avgiftsnivåer utökas. Avgiften i de olika nivåerna föreslås variera mellan och av kostnaderna, vilken ska kompletteras med en minimiavgift för varje nivå, med undantag för den lägsta avgiftsnivåen. De föreslagna ändringarna när det gäller inkomstgränsen och avgiftssystemet för rättshjälp kommer att inne- bära ökade kostnader för staten. Hur stor kostnadsökningen blir är dock inte helt lätt att bedöma. Utgångspunkt för beräkningarna har tagits i statistik om antal avräk- nade ärenden och kostnader för dessa inom de nu- varande avgiftsintervallen. I nästa steg har antalet avräknade ären- den ställts i relation till kostnaderna inom de olika inkomstgräns- erna för rättshjälp. På så sätt har en kalkylerad snittkostnad per ärende i varje intervall kunnat fastställas. () har därefter lämnat information om hur stor del av befolkning som har inkomster uppgående till . är det 3,4 miljoner människor som har inkomster som överstiger den nuvarande inkomstgränsen om , och därmed inte är berättigade till rättshjälp. Om inkomstgränsen höjs till blir det ytterligare cirka 2,4 miljoner människor som kan bli aktuella för rättshjälp. Dessa tillkommande personer måste beaktas och en skattad kostnad per ärende i dessa inkomstintervall har beräknats. Av statistiken om antal avräknade ärenden och kostnader för dessa framgår att den största andelen av befolkningen som beviljas rättshjälp återfinns i inkomstintervallet 50 000–. För högre inkomster avtar antalet avräknade ärenden och kost- naderna, vilket är naturligt. avräknades totalt 7 934 rättshjälpsärenden. Med stöd av informationen om hur befolkning fördelas i olika inkomstintervaller går det att beräkna mängden nya ärenden. Beräk- ningen har skett med stöd av den ärendevolym som avräknades . Med en höjd inkomstgräns till skulle antalet ärenden med rättshjälp beräknas öka till cirka 8 942 ärenden. Den genomsnittliga kostnaden per rättshjälpsärende/inkomst- intervall går att beräkna genom att dividera den totala kostnaden med antal avräknade ärenden. I dessa beräknade kostnader redo- visas nettokostnaden för staten, dvs. de rättshjälpsavgifter som inbetalats i ärendet har reducerat kostnaden. Då det inte enkelt går att få fram de nuvarande intäkterna för minimiavgifterna inom respektive inkomstintervall, har beräkningarna utgått från netto- kostnaderna. Det går därför inte att tillfullo beakta effekterna av de föreslagna minimiavgifterna, men det borde ligga inom felmargi- nalen. Med hjälp av den genomsnittliga kostnaden per rättshjälps- ärende går det sedan att räkna fram en uppskattad ny kostnad genom att multiplicera med det nya antalet avräknade ärenden inom respek- tive intervall. Osäkerheten kring dessa tillkommande ärenden är stor varför två alternativa scenarior tagits fram. a) Scenario 1: Om snittkostnaden per avräknat ärende förutsätts vara samma som i tidigare inkomstintervall (200 000–), dvs. , multi- pliceras denna med antal uppskattade ärenden i detta intervall. Det skulle ge en kostnadsökning om . b) Scenario 2: Om snittkostnaden per avräknat ärende i stället följer utvecklingen av flera av inkomstintervallen kan en trendlinje extrapoleras. Det kan då antas att kostnaden per ärende sänks från till i intervallet 260 000–och sänks ytterligare i övre nivåer. Den beräknade kostnadsökningen blir i detta fall cirka Vi har också föreslagit att avdraget för barn vid beräkning av den rättssökandes ekonomiska förmåga ska höjas. Enligt uppgift från går det inte att beräkna vad en höjning av avdraget för barn skulle få för ekonomiska konsekvenser. En uppskattning är dock att förslaget inte bör få annat än marginellt genomslag på de ovan redovisade kostnadsberäkningarna. Mot bakgrund av förslaget om en höjning av inkomstgränsen kan antalet ansökningar om rättshjälp förväntas öka något, vilket kommer att påverka kostnaden för såväl enskilda domstolar som . I vilken utsträckning så kommer att ske går emellertid inte att förutse. Det kan dock vara lämpligt att kon- sekvenserna följs upp efter att bestämmelserna varit i kraft . Några dramatiska förändringar på kort sikt kan dock inte förutses. Vi föreslår att regeringen bör ge i uppdrag att undersöka möjligheten att utveckla data- system så att en effektiv kostnadskontroll kan ske. Kostnadskonse- kvenserna avseende ett eventuellt utvecklande av ett sådant system bör behandlas inom ramen för uppdraget till . Enligt vår bedömning bör dock en utveckling av ett mer effektivt verktyg för kostnadskontroll i längden leda till en besparing för staten, även om initiala utvecklings-, utbildnings- och omställnings- kostnader tillkommer. Förslaget om att och domstolarna bör tillse att de som vid domstolarna hanterar ansökningar om rättshjälp får relevant utbildning och riktlinjer för hanteringen av sådana ansök- ningar bedöms inledningsvis medföra vissa ökade informations- och utbildningskostnader. Kostnaderna bör dock rymmas inom be- rörda myndigheters befintliga anslagsramar. Förslaget om ändring av 19 § första stycket rättshjälpslagen be- döms inte leda till några kostnadsökningar för staten. Vi ska även redovisa de ekonomiska konsekvenserna för vad en höjning av inkomstgränsen till skulle innebära. Beräk- ning har skett på samma sätt som ovan redovisats beträffande en höjning av inkomstgränsen till . Om inkomstgränsen höjs till tillkommer, utöver vad som ovan redovisats beträffande en höjning av inkomstgränsen till , ytterligare cirka 0,4 miljoner människor. Skulle inkomst- gränsen höjas till beräknas antalet avräknade ärenden öka till ett antal om cirka 9 220. Även här är osäkerheten kring dessa tillkommande ärenden stor varför två alternativa scenarior tagits fram. a) Scenario 1: Om snittkostnaden per avräknat ärende förutsätts vara samma som i tidigare inkomstintervall (200 000–), dvs. , multi- pliceras denna med antal uppskattade ärenden i detta intervall. Det skulle ge en kostnadsökning om . b) Scenario 2: Om en trendlinje extrapoleras kan det antas att kostnaden per ärende sänks i samma takt som inkomsten stiger. Ett alternativt beräk- ningssätt är att samma snittkostnad per ärende används för ärenden i ett visst inkomstintervall och att kostnaden därefter sänks stegvis i övre nivåer. Den beräknade kostnadsökningen blir i detta scenario . Vi har föreslagit ska få i uppdrag att utreda ett möjligt systemstöd för beräkning av återbetalningsskyldighet. Kost- nadskonsekvenserna avseende ett eventuellt utvecklande av ett så- dant system bör behandlas inom ramen för uppdraget till Dom- stolsverket. Enligt vår bedömning bör en utveckling av ett sådant systemstöd i längden leda till en besparing, även om initiala utveck- lings- och omställningskostnader tillkommer. Vi har föreslagit att återbetalningsskyldigheten för dömda ska skärpas på olika sätt. Förslaget om att återbetalningsskyldigheten för dömda ska ut- vidgas till att omfatta även salivprov i syfte att göra en DNA-analys av provet för att utreda brottet innebär ökade intäkter. Det är i princip omöjligt att göra en vederhäftig uppskattning av antal saliv- prov som kan bli aktuella för återbetalningsskyldighet. Vi har ändå valt att försöka göra en uppskattning. Vi har vid beräkningen utgått ifrån antalet inskickade salivprov till SKL , som avser per- soner misstänkta för brott, och multiplicerat med analyskostnaden för brottsutredande uppdragsgivare utanför polisväsendet. Därefter har vi gjort en grov uppskattning att av de fall där sådana prov förekommer leder till fällande domar där återbetal- ningsskyldighet kan bli aktuell. Utifrån dessa antagen kan en bespa- ring beräknas till . Förslaget om införande av en miniminivå för återbetalnings- skyldigheten innebär ökade intäkter för staten. Enligt beräkningar från skulle staten ha erhållit ytterligare om alla som ålagts en åter- betalningsskyldighet i stället ålagts en återbetalnings- skyldighet om . Vid beräkningen har hänsyn tagits till att förslaget inte föreslås gälla om den dömde vid domen inte fyllt eller fall där någon begått brott under påverkan av en all- varlig psykisk störning. Till detta kommer alla fall där det beslutats att kostnaderna för försvaret m.m. ska stanna på staten, dvs. där återbetalningsskyldig- heten av olika skäl jämkats till noll kr. Någon statistik över sådana mål förs av naturliga skäl inte. Antalet domar där huvud- påföljden var fängelse, skyddstillsyn och villkorlig dom var enligt lagföringsstatistiken cirka 28 000 (exkluderat domar där huvud- påföljden är böter, sluten ungdomsvård, rättspsykiatrisk vård, ung- domsvård, ungdomstjänst och överlämnande till vård enligt LVM). Efter avräkning av omkring 15 000 redan befintliga återkravs- ärenden vid , och med antagande att återbetalningsskyldighet är aktuell och även jämkas till noll kr i av återstående fall, skulle förslaget i denna del innebära ökade återkrav för staten om ytterligare . Med utgångspunkt från dagens förhållanden, att ungefär 65 pro- cent av återkraven återbetalas, innebär förslaget i denna del ökade intäkter om . Sammantaget innebär således ett införande av en miniminivå när det gäller återbetalningsskyldigheten ökade intäkter som kan upp- skattas till totalt . Vårt förslag om att förundersökningsledare ska informera den misstänkte om vilka bestämmelser som gäller för återbetalnings- skyldiget för kostnader för offentliga försvarare innebär att förunder- sökningsledare får en tillkommande arbetsuppgift. Förundersök- ningsledare har dock viss informationsskyldighet varför en utökning av denna endast bedöms få marginell påverkan på kostnaderna. Förslaget bedöms dock medföra vissa ökade informa- tions- och utbildningskostnader initialt. Kostnaderna bör samman- taget kunna rymmas inom berörda myndigheters befintliga anslags- ramar. Förslaget om att återbetalningsskyldigheten för dömda ska gälla även i förfaranden som avser undanröjande av påföljd och ådömande av annan påföljd för brott eller som avser annan åtgärd i fråga om ådömd påföljd kommer att medföra vissa besparingar för staten. Dessa besparingar kommer dock knappast att överstiga . De bör påpekas att dessa förfaranden ofta inbegriper unga personer som enligt vårt förslag inte kommer att omfattas av den föreslagan miniminivån för återbetalning om . Som redovisats i avsnitt 8.5.4 föreslår vi att en särskild bestäm- melse ska införas som innebär att en tilltalad får ersätta staten hela kostnaden för vad som betalats av allmänna medel i ersättning till försvarare, och i förekommande fall vissa andra biträden, i över- instansen om målet på grund av omständigheter hänförliga till den tilltalade förfaller. Förslaget är i första hand avsett att vara av hand- lingsdirigerande karaktär på så sätt att en tilltalad som överklagat en dom men av olika skäl inte har en reell vilja att få målet prövat i överinstansen ges incitament att i stället återkalla målet. Genom att överklaga en dom, för att därefter inte ha för avsikt att närvara vid förhandlingen, har den tilltalade orsakat kostnader som kunnat undvikas om den tilltalade i stället valt att återkalla sitt överklagande. Framför allt gäller detta kostnader för offentlig försvarare, och i förekommande fall målsägandebiträde m.m., men också kostnader för själva huvudförhandlingen, såsom t.ex. plane- ring av denna, samt kostnader för övriga inblandade aktörer såsom åklagare och rättens ledamöter och andra rättegångskostnader. Genom att en tilltalad i dessa fall i stället återkallar målet kommer en kostnadsbesparing att ske. Även om en tilltalad i avsedda fall inte återkallar målet kan en viss kostnadsbesparing ske genom att denne får betala kostnaderna för försvararen, och i förekommande fall vissa andra biträden. Hur stora besparingarna i angivna fall kan bli är naturligtvis mycket svårt att bedöma med någon större säker- het. Vi har vid beräkningarna utgått ifrån att återkallelse sker i hälften av målen, dvs. i cirka 150 fall. Avseende målen som återkallas har vi utgått från kostnaden för en halvtimmes huvudförhandling, vissa förberedelser innefattande lönekostnader för domstolen och arvoden etc. till nämndemän. Beräknat på detta sätt kan kostnaderna uppskattas till . Besparingen avseende de mål som återkallas kan därför uppskattas till runt (150 x 3 000). För de 150 mål som inte åter- kallas har vi utgått från den genomsnittliga huvudförhandlingstiden i hovrätt (i de mål som avgörs efter huvudförhandling) som är . För att få ett mått på kostnaderna har vi använt maximibeloppet enligt nuvarande taxa, , som gäller tid och och alltså ligger tämligen nära den genomsnittliga huvudförhandlingstiden. Beräknat på detta sätt kan kostnaden för offentlig försvarare uppskattas till (7 875 x 150 x 0,82 där anger andelen mål med försva- rare i hovrätt). Kostnaden för målsägandebiträde har vi, mot bak- grund av förslaget att det ska ske en förnyad prövning av behovet av målsägandebiträde i hovrätt, här bortsett ifrån. Beräknat på detta sätt skulle en besparing kunna uppskattas till . Vi ska också redovisa de ekonomiska konsekvenserna av vad en utvidgning av återbetalningsskyldigheten till att omfatta även kost- nader för muntlig bevisning skulle innebära i kostnadshänseende. Enligt uppgift från uppgick statens kostnader för bevisning 2013 till . Av de totala kostnaderna för anslaget 1:12 Rättsliga biträden m.m., som för uppgick till , utgjorde kostnaderna för bevis- ning i brottmål endast en mindre del, eller . En- ligt uppgift från återbetalades totalt , varav avsåg brottmål och tvistemål, till staten. Om förhållandet mellan åter- betalning som hänför sig till bevisning och de totalt återbetalda medlen är detsamma som förhållandet mellan kostnaderna för bevis- ning i brottmål och den totala kostnaden för anslaget skulle åter- betalade medel som hänför sig till bevisning uppgå till , varav den största delen () kan hän- föras till brottmål. En utvidgning av återbetalningsskyldigheten till att omfatta även kostnader för muntlig bevisning skulle således inne- bära en besparing om . Ersättning till offentliga försvarare och målsägandebiträden Vi har föreslagit att befintlig taxa ska utökas till att gälla två till- talade med samma eller varsin försvarare och/eller två målsägande med samma eller varsitt biträde. Uppdraget att se över hur en ut- ökning av taxan ska genomföras föreslås ges till . Kostnadskonsekvenserna avseende en utökning av taxesystemet på angivet sätt bör behandlas inom ramen för uppdraget till Domstols- verket. Enligt vår bedömning bör en utökning av taxan i längden leda till en besparing. Vi ska även redovisa de ekonomiska konsekvenserna av vad ett införande av en differentiering i timkostnadsnormen mellan offent- liga försvarare och målsägandebiträden och ett införande av en be- gränsning i timarvoderingssystemet för målsägandebiträden skulle innebära. En differentiering i timkostnadsnormen mellan offentliga för- svarare och målsägandebiträden utformad på det sättet att tim- kostnadsnormen för målsägandebiträde sänks med skulle inne- bära minskade kostnader för staten. En sänkning med motsvarar . Kostnaden för målsägandebiträde i tingsrätt var 218 mil- joner kr och i hovrätt , totalt (det bör påpekas att beloppen innefattar även ersättning för tidsspillan och utlägg då det saknas möjlighet att exkludera sådan ersättning). Mot bakgrund av förslaget att det ska ske en förnyad prövning av behovet av målsägandebiträde när ett mål överklagats har vi ovan antagit att kostnaderna i hovrätt kommer att minska med eller . De totala kostnaderna för målsägandebiträde i tingsrätt och hovrätt skulle då kunna antas uppgå till . En sänkning av detta belopp innebär en kostnadsminskning om . Då beloppet innefattar ersättning inte bara för arbete utan också för tidsspillan och utlägg är det rimligt att anta att kostnadsminskningen med användande av den beskrivna differentieringen kan uppskattas till . En begränsning av ersättningen till målsägandebiträden till maxi- malt för arbete skulle innebära en besparing för staten. Ett antagande om hur stor kostnadsminskningen skulle bli kan göras utifrån förekomsten av ärenden där ersättningen till målsägande- biträden överstigit 100 timmars arbete. uppgick timkost- nadsnormen till . förekom 70 brottmål där målsägandebiträden tillerkändes ersättning för arbete, tidsspillan och utlägg till ett belopp överstigande (det saknas möj- lighet att exkludera ersättning för tidsspillan och utlägg). Samman- lagt uppgick ersättningen till målsägandebiträden i dessa 70 mål till .