sou · H2B351 · 2014-07-03 00:00:00 — Bestämmelserna om en huvudleverantörs ansvar i artikel 71.4 i LOU-direktivet och artikel 88.4 i LUF-direktivet bör inte genom- föras genom särskilda föreskrifter om anlitande av underleverantör i de nya författningarna om upphandling och upphandling inom försörjningssektorerna. Övriga bestämmelser om anlitande av underleverantör i artikel 71 i LOU-direktivet och artikel 88 i LUF- direktivet ska genomföras med endast redaktionella avvikelser genom föreskrifter i de nya lagarna om offentlig upphandling och om upphandling inom försörjningssektorerna. Bestämmelserna i artikel 71.5 andra och femte styckena och artikel 71.7 i LOU- direktivet och artikel 88.5 andra och femte styckena och artikel 88.7 i LUF-direktivet som medger att ytterligare föreskrifter om anlitande av underleverantörer meddelas bör dock inte utnyttjas. Före- skrifterna som genomför artikel 71 i LOU-direktivet och artikel 88 i LUF-direktivet bör placeras i kapitlet Fullgörande av kontrakt. Varken i nuvarande lag om offentlig upphandling eller i nuvarande lag om upphandling inom försörjningssektorerna anges några regler som uttryckligen tar sikte på ändringar i kontrakt . Däremot kan man av möjligheterna till förhandlat förfarande utan annonsering sluta sig till att vissa ändringar av förhållandena kan kvalificera för att en ny upphandling kan göras utan ett sådant uppsökande av konkurrens som ett ordinärt upphandlings- förfarande är avsett att säkerställa. Således anges i nuvarande 4 kap. 7 § att förhandlat för- farande utan föregående annonsering får användas när det är fråga om kompletterande leveranser av varor avsedda som delvis utbyte av eller tillägg till tidigare leveranser och ett byte av leverantör skulle med- föra att den upphandlande myndigheten tvingades anskaffa varor som skulle vara tekniskt oförenliga med de första anskaffade eller leda till oproportionerliga tekniska svårigheter avseende drift och underhåll. Bestämmelsen kan enligt sin ordalydelse avse både leveranser efter det att kontraktet löpt ut och kompletterande leveranser . Ett sådant kompletterande avtal får inte avse än om det inte finns särskilda skäl. Ungefär motsvarande bestämmelser finns i nuvarande 4 kap. 8 § beträffande kompletterande byggentreprenader eller tjänster. Motsvarande bestämmelser inom försörjningsområdet finns i nuvarande 4 kap. 2 § LUF. I praxis från har ytterligare förutsättningar för ändring av kontrakt utvecklats. Det är denna praxis som man försökt att överföra och kodifiera upphandlingsdirektiv, se följande avsnitt. Den närmare innebörden av bestämmelserna om ändring av kontrakt i artikel 72 i LOU-direktivet och artikel 89 i LUF-direktivet är enligt utredningens mening något oklar. Med ledning av det som EU-lagstiftaren anför i skälen i direktiven (skälen 107–112 i LOU-direktivet och skälen 113–118 i LUF- direktiven) kan det dock antas att EU-lagstiftaren genom bestäm- melserna har önskat få till stånd en kodifiering av rättspraxis. Praxisen rör frågan om huruvida ett kontrakt kan ändras utan att ändringen för den skull erfordrar att en ny upphandling genomförs. Det centrala avgörandet på området är dom i mål C- 454/06, Pressetext Nachrichtenagentur (jfr även sammanfattningen av praxis i dom i mål C-91/08, Wall, punkten 37). Mot bakgrund av utformningen av bestämmelserna om ändring av kontrakt i upphandlingsdirektiven, uttalandena i skälen i samma direktiv och ovan nämnda praxis anser utredningen att det i bestämmelserna kan urskiljas fyra huvudmoment. Dessa moment består av en huvudregel och tre grupper av undantagsbestämmelser. Huvudregeln innebär att ett kontrakt eller ett ramavtal inte får ändras utan att det genomförs en ny upphandling (artikel 72.5 i LOU-direktivet och artikel 89.5 i LUF-direktivet). Den första gruppen av undantagsbestämmelser finns i artikel 72.2 i LOU-direktivet och artikel 89.2 i LUF-direktivet. Bestämmelserna tar sikte på ändringar av mindre värde. Den andra gruppen av undantagsbestämmelser finns i artikel 72.1 första stycket a–d i LOU-direktivet och artikel 89.1 första stycket a–d i LUF-direktivet. Bestämmelserna tar sikte på de specifika situationer som räknas upp i leden a–d. Det rör sig om ändrings- klausuler (led a), kompletterande inköp (led b), oförutsebara omständigheter (led c) och byte av leverantör (led d). Den tredje och sista gruppen av undantagsbestämmelser finns i artikel 72.1 första stycket e och 72.4 i LOU-direktivet och artikel 89.1 första stycket e och 89.4 i LUF-direktivet. Bestämmelserna medger att undantag får göras från huvudregeln trots att förhållandena är sådana att de mer specifika undantagssituationerna enligt undan- tagsbestämmelserna i de första och andra grupperna inte föreligger. Den tredje gruppen av undantagsbestämmelser siktar sålunda in sig på övriga situationer. En förutsättning för att kunna gör undantag med stöd av dessa bestämmelser är att ändringarna inte är att anse som väsentliga. Ovan beskrivna huvudmoment i regleringen kompletteras med särskilda bestämmelser om offentliggörande (artikel 72.1 andra stycket i LOU-direktivet och artikel 89.1 andra stycket i LUF- direktivet) och en särskild beräkningsregel (artikel 72.3 i LOU- direktivet och artikel 89.3 i LUF-direktivet). Utredningens förslag: Bestämmelserna i artikel 72.1 andra stycket i LOU-direktivet och artikel 89.1 andra stycket i LUF- direktivet om vad ett meddelande om ändring ska innehålla och om hur en upphandlande myndighet ska gå till väga för att offentliggöra ett sådant meddelande ska genomföras genom föreskrifter i förordning. Övriga bestämmelser om ändring av kontrakt i artikel 72 i LOU-direktivet och artikel 89 i LUF-direktivet ska genomföras genom föreskrifter i lag. Skälen för utredningens förslag Bestämmelserna i artikel 72.1 andra stycket i LOU-direktivet och artikel 89.1 andra stycket i LUF-direktivet om vad ett meddelande om ändring ska innehålla och om hur en upphandlande myndighet ska gå till väga för att offentliggöra ett sådant meddelande är föreskrifter av närmast administrativ karaktär som kan genomföras genom föreskrifter i förordning. Övriga bestämmelser i artikel 72 i LOU-direktivet och artikel 89 i LUF-direktivet har en materiell innebörd av avgörande betydelse för upphandlande myndighet/enhet och ska genomföras med endast redaktionella avvikelser från artiklarnas ordalydelse genom föreskrifter i de nya lagarna om offentlig upphandling och om upphandling inom försörjningssektorerna. Dessa föreskrifter bör placeras i kapitlet Fullgörande av kontrakt. Föreskrifterna om tillvägagångssättet vid offentliggörande av meddelande om ändring av kontrakt och som ska meddelas i förordning bör ingå i de paragrafer som genomför artikel 51 i LOU-direktivet och artikel 71 i LUF-direktivet. Före- skrifterna om vad ett meddelande om ändring ska innehålla och som också ska meddelas genom förordning bör utformas på samma sätt som de föreskrifter som genomför övriga bestämmelser i bilaga V till LOU-direktivet och bilaga XVI till LUF-direktivet. Utred- ningen lämnar dock inte något förslag på hur dessa föreskrifter närmare bör utformas. Frågor om uppsägning av kontrakt gäller noga taget skedet efter det att kontrakt skrivits och alltså upphandlingen avslutats. Varken i nuvarande lag om offentlig upphandling eller i nuvarande lag om upphandling inom försörjningssektorerna finns därför uttryckliga regler om förutsättningarna för uppsägning. Inte heller upphandlingsdirektiv har sådana regler funnits. Reglerna om uppsägning av kontrakt finns i artikel 73 i LOU- direktivet och artikel 90 i LUF-direktivet. Motiven för dessa artiklar framgår delvis av skäl 112 i LOU-direktivet respektive skäl 118 i LUF-direktivet. Utredningens förslag: Bestämmelserna om uppsägning av kontrakt i artikel 73 i LOU-direktivet och artikel 90 i LUF- direktivet ska genomföras genom föreskrifter i lag. Skälen för utredningens förslag En anledning till att särskilda regler för uppsägning av kontrakt har saknats kan vara att en upphandling ju syftar till att ett kontrakt ska komma till stånd. Därav följer att kontraktets avtalsrättsliga verkningar lyder under respektive medlemsstats avtalsrätt i vilket fall det kan sägas saknas skäl att särskilt reglera förhållandet i förfarandedirektiv. Det är dock uppenbart att det kan finnas behov av också uttryckliga upphandlingsregler som ger besked om några fall där EU- lagstiftaren anser att giltig uppsägningsgrund föreligger. Artiklarna 73 i LOU-direktivet respektive 90 i LUF-direktivet innehåller några sådana regler. Enligt dessa artiklar ska medlemsstaterna se till att de upp- handlande myndigheterna åtminstone under de omständigheter som anges och enligt regler som fastställs i nationell rätt har möjlighet att säga upp kontrakt under dess löptid. Av det citerade ordet följer att den uppräkning som anges i artikeln inte är uttömmande. Enligt utredningens mening kan uppsägningsgrunderna till sin karaktär beskrivas så att den första grunden avser situationen att en ändring har tillåtits som egentligen i stället borde ha lett till en ny upphandling (jfr vad som sagts om ändring av kontrakt ). De övriga två uppsägningsgrunderna avser att komma till rätta med missbedömningar som gjorts under upphandlingsförfarandet och som medfört att ett kontrakt tilldelats någon som egentligen inte borde ha fått kontraktet. Det ska alltså röra sig om att leverantören befunnit sig i en sådan situation som utlöser en skyldighet för upphandlande myndighet att utesluta vederbörande. Det kan också vara fråga om att kontraktet inte borde ha tilldelats leverantören på grund av att denne allvarligt åsidosatt sina skyldigheter enligt fördragen eller direktiven och detta har fastställts av enligt artikel 258 i EUF-fördraget. Sammanfattningsvis ska bestämmelserna om uppsägning av kontrakt i artikel 73 i LOU-direktivet och artikel 90 i LUF- direktivet genomföras med endast redaktionella avvikelser från artiklarnas ordalydelser genom föreskrifter i de nya lagarna om offentlig upphandling och om upphandling inom försörjnings- sektorerna. Dessa föreskrifter bör placeras i kapitlet Fullgörande av kontrakt. 11Sociala tjänster och andra särskilda tjänster I kapitlet om sociala tjänster och andra särskilda tjänster upphandlingsdirektiv finns fyra av de artiklar som omfattas av utredningens uppdrag. Dessa fyra artiklar reglerar följande områden: tilldelning av kontrakt för sociala tjänster och andra särskilda tjänster (artikel 74 i LOU-direktivet och artikel 91 i LUF- direktivet), offentliggörande av meddelanden (artikel 75 i LOU-direktivet och artikel 92 i LUF-direktivet), principer för tilldelning av kontrakt (artikel 76 LOU-direktivet och artikel 93 i LUF-direktivet) och reserverade kontrakt för vissa tjänster (artikel 77 LOU-direktivet och artikel 94 i LUF-direktivet). 11.2Kontrakt för sociala tjänster och andra särskilda tjänster För vissa typer av tjänster är endast några få av bestämmelserna upphandlingsdirektiv tillämpliga. Vilka typer av tjänster det rör sig om anges i del B i bilaga II till LOU-direktiv och i del B i bilaga XVII till LUF-direktiv. Kontrakt avseende sådana s.k. B-tjänster omfattas enligt artikel 21 LOU-direktivet och artikel 32 LUF-direktivet endast av Sociala tjänster och andra särskilda tjänster respektive direktivs bestämmelser om tekniska specifikationer och meddelanden om kontraktstilldelning. EU-lagstiftarens motiv till att förfarandena vid upphandling av sådana tjänster som avses i ovan nämnda bilagor ansågs inte böra samordnas i samma utsträckning som förfarandena vid upphandling av andra tjänster, varor och byggentreprenader kommer till uttryck i skäl 19 LOU-direktiv och skäl 18 LUF- direktiv. Enligt skälen bör den fulla tillämpningen av direktiven vid upphandling av tjänster begränsas . Det anges därvid att direktiven bör tillämpas fullt ut enbart på sådana tjänstekontrakt där direktivens bestämmelser kommer att göra det möjligt att utnyttja alla möjligheter till ökad handel över gränserna. Uttryckt på ett annat sätt innebär det att direktiven anses inte böra tillämpas fullt ut på tjänster som inte har ett sådant gränsöver- skridande intresse att det motiverar att tilldelning av kontrakt sker efter en konkurrensutsättning i enlighet med upphandlings- direktivens regelverk (se , Offentlig upphandling: primärrättens reglering av offentliga kontrakt, , 2012, s. 104). Ovanstående beskrivna begränsade tillämpning av upphandlings- direktivens bestämmelser har i nu gällande lagar om offentlig upp- handling och upphandling inom försörjningssektorerna genomförts med hjälp av nuvarande 15 kap. i både och . Ordningen innebär att tjänster som avser B-tjänster som utgångspunkt ska upphandlas enligt bestämmelserna i nämnda 15 kap. Kapitlet gäller också för upphandlingar som avser kontrakt vars värden under- stiger tillämpliga tröskelvärden (se nuvarande 1 kap. 2 § andra stycket i och bilaga 3 till både och ). I skälen 113 och 114 i LOU-direktivet och skälen 119 och 120 i LUF- direktivet hänvisar EU-lagstiftaren till en av genomförd utvärdering av upphandlingsdirektiv. Med stöd av denna utvärdering uttalas i skälen att tillämpningen av upphandlingsdirektiv bör utsträckas till att gälla fullt ut för en rad tjänster. framhålls att vissa tjänster på grund av sin natur fortfarande har en begränsad gränsöverskridande dimension. Sociala tjänster och andra särskilda tjänster På sådana tjänster, s.k. personliga tjänster, bör ett tröskelvärde tillämpas som är högre än det som tillämpas på övriga tjänster. Även om värdet på sådana personliga tjänster överstiger tillämpligt tröskelvärde, ska upphandlingsdirektiven inte tillämpas fullt ut. Det anges därvid att med hänsyn till betydelsen av det kulturella sammanhanget och tjänsternas känslighet bör medlemsstaterna vid upphandling av sådana tjänster ges stor frihet att organisera valet av tjänsteleverantör på det sätt som staterna finner lämpligast. Medlemsstaternas ovan beskrivna behov av handlingsfrihet har enligt skälen beaktats upphandlingsdirektiv. I direktiven föreskrivs därför endast att vissa grundprinciper om öppenhet och likabehandling ska iakttas och att vissa särskilda krav för val av leverantörer ska kunna användas. I skälen framhålls att medlems- staterna när de bestämmer hur regleringen av aktuella tjänster ska te sig, bör sträva efter att fullfölja målen om att förenkla och lätta den administrativa bördan för upphandlande myndigheter och enheter och för leverantörer. I det sammanhanget klargörs också i skälen att man beträffande nu aktuella tjänster kan behöva åberopa direktivens övriga regler som är tillämpliga på tjänstekontrakt i allmänhet. I skälen upphandlingsdirektiv motiveras därefter varför vissa närmare angivna tjänster bör tillhöra den grupp av tjänster för vilka direktiven inte bör gälla fullt ut (skälen 115–117 i LOU-direktivet och skälen 121–123 i LUF-direktivet). Avslutningsvis bör noteras det som anförs i skäl 119 i LOU- direktivet och skäl 125 i LUF-direktivet. I dessa skäl anges att tjänsterna i fråga lämpligen bör identifieras genom hänvisningar till specifika poster i den gemensamma terminologin vid offentlig upphandling som har antagits genom och rådets förordning (EG) nr 2195/2002 av om en gemensam terminologi vid offentlig upphandling (CPV). För att undvika rättsosäkerhet bör det enligt skälen klargöras att en hän- visning enligt nämnda förordning till en huvudgrupp inte implicit innebär en hänvisning till underavdelningar. En heltäckande hän- visning bör i stället göras explicit genom att alla relevanta poster nämns och, där så är lämpligt, genom ett intervall av koder. Sociala tjänster och andra särskilda tjänster Av artikel 74 i LOU-direktivet och artikel 91 i LUF-direktivet framgår att kontrakt för sociala tjänster och andra särskilda tjänster som anges i bilagorna XIV och XVII till respektive direktiv ska tilldelas enligt 1 kap. i direktivens avdelning III, när värdet på kontrakten uppgår till eller överstiger tillämpliga tröskelvärden enligt artikel 4 d i LOU-direktivet, , och artikel 15 c i LUF-direktivet, . För tilldelning av kontrakt som rör sådana tjänster som avses i ovan nämnda bilagor gäller alltså artiklarna 75 och 76 i LOU- direktivet och artiklarna 92 och 93 i LUF-direktivet. Dessa artiklar innehåller dels bestämmelser om offentliggörande av meddelanden, dels bestämmelser om principer för tilldelning av kontrakt. Behovet av handlingsfrihet för medlemsstaterna som nämns i skälen tillgodoses genom de allmänt hållna bestämmelserna om principer för tilldelning av kontrakt. Dessa allmänt hållna bestämmelser bildar ramarna för medlemsstaternas genomförande av regelverket för tilldelning av kontrakt som avser sociala tjänster och andra särskilda tjänster. Utredningens förslag: Bestämmelserna om sociala tjänster och andra särskilda tjänster i artiklarna 74–76 i LOU-direktivet och artiklarna 91–93 i LUF-direktivet ska genomföras genom föreskrifter i lag. Föreskrifterna ska motsvara den ordning som gäller för B-tjänster enligt nuvarande 1 kap. 2 § andra stycket 1 i både och . Skälen för utredningens förslag Lagteknisk metod för genomförandet Bestämmelserna som genomför artiklarna 74–76 i LOU-direktivet och artiklarna 91–93 i LUF-direktivet bör samlas i ett och samma kapitel i de nya lagarna om offentlig upphandling och om upp- handling inom försörjningssektorerna. Det är dock inte givet hur detta bör genomföras rent lagtekniskt. Med tanke på att båda de nya lagarna kommer att ha ett kapitel som motsvarar nuvarande Sociala tjänster och andra särskilda tjänster 15 kap. och 15 kap. LUF, finns det stöd för att lösa genom- förandet av artiklarna på ett sätt som motsvarar dagens lösning när det gäller B-tjänster. Ett skäl emot en sådan lösning skulle kunna vara att upp- handling av sociala och andra särskilda tjänster under de för dessa tjänster tillämpliga tröskelvärdena över huvud taget inte bör omfattas av ett regelverk som motsvarar det som gäller för B- tjänster. Ordningen upphandlingsdirektiv kan sägas innebära att vissa B-tjänster har förts från en grupp av tjänster som styrs av ett fåtal bestämmelser direktiv till en annan som styrs av direktiv i dess helhet. Denna precisering direktiv av vilka tjänster som typiskt sett inte bör omfattas av upphandlingsdirektivens regelverk i dess helhet kan givetvis användas som argument för att regleringsnivån beträffande dessa tjänster bör vara lägre än den som gäller för B-tjänster. Det ska i detta sammanhang noteras att i sitt slutbetänkande (SOU 201312 s. 283) bedömde att det borde övervägas att ta tillvara det nationella handlingsutrymme som följde av förslag till upphandlingsdirektiv i fråga om den särskilda regleringen av sociala tjänster. Ett fåtal remiss- instanser synes ha uttalat sig angående 2010:s bedömning i den delen. En av remissinstanserna, SKL, var dock tydliga med att de instämde i utredningens bedömning (dnr S/2013/1826/RU). Som framgått (se avsnitt 1.3) ingår det inte i utredningens uppdrag att överväga att införa en ordning som avviker från dagens när det gäller sådana upphandlingar som inte omfattas av upp- handlingsdirektiven. Det kommer sålunda i de nya lagarna om offentlig upphandling och om upphandling inom försörjnings- sektorerna finnas ett kapitel som motsvarar nuvarande 15 kap. och 15 kap. LUF. Detta gäller oavsett hur utredningen väljer att föreslå hur nu aktuella artiklar ska genomföras. För genomförandet av artiklarna är det mot denna bakgrund i huvudsak tre alternativ som aktualiseras. Det första alternativet inne- bär att det kapitel i de nya lagarna som motsvarar nuvarande 15 kap. i både och ska gälla för sociala tjänster och andra särskilda tjänster oavsett värdet på upphandlingen i förhållande till tillämpligt tröskelvärde. Det andra alternativet innebär att upphandlingar av aktuella tjänster vars värde understiger tillämpligt tröskelvärde inte ska regleras alls i de nya lagarna. Det tredje alternativet innebär att tjänsterna i fråga visserligen regleras i den nya lagarna men med Sociala tjänster och andra särskilda tjänster sådana skillnader i förhållande till det ej direktivstyrda området att det blir ogörligt att göra detta i det kapitel i de nya lagarna som kommer att motsvara nuvarande 15 kap. i både och . Beroende på skillnaderna mellan regleringen för tjänsterna över respektive under tröskelvärdena, kan det till och med bli svårt att samla regleringen för dessa tjänster i ett och samma kapitel Det andra alternativet är inte en gångbar lösning. Det är enligt utredningen uteslutet att i de nya lagarna inte ha några regler alls som rör sociala tjänster och andra särskilda tjänster under tröskel- värdena. Hur upphandlingar av sådana tjänster över tröskelvärdena bör te sig enligt detta alternativ saknar betydelse. Det tredje alternativet innebär med nödvändighet att det inom de nya lagarna skapas åtminstone ytterligare ett regelsystem där endast ett fåtal av lagarnas bestämmelser är tillämpliga. Som kon- staterats ovan kommer ju de nya lagarna innehålla ett kapitel som motsvarar nuvarande 15 kap. i både och , oavsett hur utredningen föreslår att artiklarna om sociala tjänster och andra särskilda tjänster upphandlingsdirektiv ska genomföras. Det kan möjligen hävdas att det tredje alternativet bidrar till önskvärd flexibilitet. Enligt utredningen rör det sig emellertid om skenbara vinster för tillämparen. Det framstår nämligen som uppen- bart att tillskapandet av ytterligare regleringssystem inom ramen för de nya lagarna skulle ske på bekostnad av lagarnas överskådlighet och därmed försvåra tillämpningen. De positiva effekter som eventuellt kan bli en följd av flexibiliteten överväger inte de risker som följer med ett mer komplicerat regelverk. Mot denna bakgrund ter sig inte heller detta alternativ som lämpligt för att genomföra de aktuella artiklarna. Enligt utredningens mening bör artiklarna därmed genomföras enligt det första alternativet. Det innebär att sociala tjänster och andra särskilda tjänster kommer att få upphandlas enligt regler i de nya lagarna om offentlig upphandling och om upphandling inom försörjningssektorerna som är snarlika dem som gäller för B- tjänster enligt nuvarande regelverk. Detta uppnås om tjänsterna i fråga upphandlas enligt bestämmelserna i kapitlet Offentlig upphandling/Upphandling som inte omfattas av direktivet samt offentlig upphandling/upphandling av vissa sociala tjänster och andra särskilda tjänster i de nya lagarna. Sociala tjänster och andra särskilda tjänster För upphandlingar av sociala tjänster och andra särskilda tjänster vars värden överstiger tillämpliga tröskelvärden bör särskilda regler om offentliggörande gälla. Detta löses lagtekniskt lämpligen genom att bestämmelserna i artikel 75 i LOU-direktivet och artikel 92 i LUF-direktivet genomförs genom föreskrifter som placeras i kapitlet Annonsering av upphandling i de nya lagarna. I kapitlet Offentlig upphandling/Upphandling som inte omfattas av direk- tivet samt offentlig upphandling/upphandling av vissa sociala tjänster och andra särskilda tjänster i samma lagar kan därmed hänvisas till dessa föreskrifter. Reglerna som genomför artikel 75.1 i LOU-direktivet bör placeras i paragraferna med bestämmelser om anbudsinfordran, annons om upphandling och förhandsannons som anbudsinfordran i kapitlet Annonsering av upphandling i den nya lagen om offentlig upphandling. Möjligheten att anlita en förhandsannons som anbudsinfordran ska dock inte reserveras till enbart upphandlande myndigheter som inte är centrala upphandlande myndigheter. Som framgår av artikel 75.1 första stycket b i LOU-direktivet kan denna möjlighet utnyttjas av en upphandlande myndighet oavsett dess status i nämnda hänseende. Bestämmelserna som genomför artikel 75.2 i LOU-direktivet bör placeras i paragrafen med bestämmelser om efterannons om resul- tatet av en upphandling i kapitlet Annonsering av upphandling i den nya lagen om offentlig upphandling. Bestämmelserna bör motsvara de som gäller för efterannons om tilldelning av kontrakt enligt ett dynamiskt inköpssystem.