sou · H2B357 · 2014-08-27 00:00:00 — Försäkringsföretag som har fordringar på någon annan än försäk- ringstagare får bara ta upp den del som överstiger belopp som gäl- denären har att fordra av försäkringsföretaget i skuldtäckningen (se 6 kap. 29 § FRL). Skälen för förslaget: Regeln om att fordringar på andra än för- säkringstagarna (tredje part) endast får godkännas för skuldtäck- ning efter avdrag för motfordringar som gäldenären har mot för- säkringsföretaget infördes i FRL i samband med att ändringarna i tredje skadeförsäkringsdirektivet och tredje livförsäkringsdirektivet infördes i svensk rätt (se prop. 1994/95:184 s. 158). En av de en grundläggande redovisningsprinciperna som finns i årsredovisningslagarna innebär att tillgångar, skulder och avsätt- ningar inte får kvittas mot varandra (se 2 kap. 2 § ÅRFL). Detta innebär att det i vissa fall kan finns både tillgångar och skulder mot samma motpart som inte nettoredovisas men som kan räknas av mot varandra civilrättsligt. För att säkerställa att ett tjänstepensionsföretags fordringar på andra än tjänstepensionstecknarna inte tas upp till ett högre värde i skuldtäckningen än vad förmånstagarna har rätt till finns det anled- ning att införa en motsvarande skyddsregel för tjänstepensions- företag. En sådan regel förhindrar att ett för högt tillgångsbelopp tas upp i skuldtäckningen om det finns en skuld som är reglerbar (kvittningsbar) mot tillgången. De tillgångar som kan vara aktuella är exempelvis skattefordringar, vissa typer av återköpstransaktioner och koncerninterna fordringar. Förslaget till IORP II-direktivet IORP II-direktivet innehåller ingen bestämmelse om detta. 9.3.5Register över tillgångar som används för skuldtäckning Förslag: Ett tjänstepensionsföretag ska upprätta ett register över de tillgångar som används för skuldtäckning. Tjänstepensionsdirektivet: Tjänstepensionsdirektivet innehåller inga krav på att det ska finnas ett register över de tillgångar som används för skuldtäckning. Understödsföreningar har inga specifika regler om att ett skuld- täckningsregister ska upprättas. I 24 c § UFL finns det dock regler om att placeringsriktlinjerna ska innehålla en särskild redovisning av principerna för placering av de tillgångar som används för skuldtäckning. Vidare anger att tjänstepen- sionskassor bör ha en förteckning över tillgångar som används för skuldtäckning (se 8 kap. 3 § allmänna rådet [FFFS 2008:7] om skuldtäckning i svenska försäkringsbolag och tjänstepensions- kassor). Ett försäkringsföretag ska föra ett register som utvisar de tillgångar som används för skuldtäckning och tillgångar- nas värde. Försäkringsföretaget ska dessutom föra ett särskilt register över de tillgångar som används för skuldtäckning i verk- samhet avseende tjänstepensionsförsäkring. Om en tillgångs fulla värde inte kan nyttjas för skuldtäckning ska detta antecknas i registret (se 6 kap. 30 § FRL). Skälen för förslaget: Direktivet innehåller inga särskilda regler om att det ska finnas ett register över de tillgångar som används för skuldtäckning. De regler som gäller enligt svensk rätt avseende kravet på att upprätta ett skuldtäckningsregister är föranledda av de särskilda regler om förmånsrätt som gäller för försäkringstagare om försäkringsföretaget skulle gå i konkurs eller om utmätningen skulle ske. Det bör särskilt understrykas att kravet på ett skuldtäckningsregister omfattar alla associationsformer i FRL, dvs. Det får i högsta grad anses berättigat ur ett kundperspektiv att även tjänstepensionsföretag, oberoende av associationsform, ska föra ett register som utvisar de tillgångar som används för skuldtäckning av åtagandena och tillgångarnas värde. Givetvis ska registret även i dessa fall ligga till grund för en särskild förmånsrätt för tjänstepensionstecknarna (se avsnitt 9.3.5). Förslaget till IORP II-direktivet IORP II-direktivet innehåller ingen bestämmelse om detta. Förslag: De tjänstepensionsberättigade i ett tjänstepensions- företag ska omfattas av regler om förmånsrätt. Förmånsrätten ska knytas till de tillgångar som finns upptagna i förmåns- registret. Tjänstepensionsdirektivet: Tjänstepensionsdirektivet innehåller inte några särskilda regler om förmånsrätt vid konkurs eller utmät- ning. Det finns inga speciella förmånsrättsregler för medlemmar/försäk- ringstagare i understödsföreningar. Förmånsrätten kan sägas regleras indirekt via kraven på stadgarnas innehåll. Dessa ska bland annat ange försäkringsförmånernas beskaffenhet och storlek eller grunderna för beräknande av förmånerna, hur medel som inte ska avsättas i försäkringsfond ska användas, hur återbäring ska fördelas samt hur föreningens tillgångar ska behandlas vid en upplösning (se 11 § UFL). Det finns dessutom regler om hur föreningens egendom ska hanteras till dess att konkursen är avslutad (se 60 och 61 §§ UFL). Försäkringstagare och andra förmånsberättigade har särskild för- månsrätt för sina fordringar på en försäkringsgivare enligt 4 a § förmånsrättslagen (1970:979). Fordringarna ska grundas på försäk- ringsavtal eller avse återbetalningar av för att ett försäk- ringsavtal inte har kommit till stånd eller har upphört att gälla. Förmånsrätten omfattar de tillgångar som finns angivna i skuld- täckningsregistret när försäkringsföretaget försätts i konkurs eller utmätning äger rum (se 6 kap. 31 § FRL). Skälen för förslaget: Försäkringstagare och andra ersättnings- berättigade har en särskild förmånsrätt om försäk- ringsföretaget försätts i konkurs eller är föremål för utmätning. Förmånsrätten omfattar enligt 6 kap. 31 § FRL de tillgångar som finns upptagna i det register som används för att utvisa tillgångar som används för skuldtäckning. Bestämmelserna har sin grund i bl.a. likvidationsdirektivet för försäkringsföretag (direktiv /17/EG av om rekonstruktion och likvidation av försäkringsföretag). Även om direktivet inte omfattar tjänste- pensionsföretag, finns det starka skäl att ha särskild förmånsrätt på hela tjänstepensionsområdet. De som har fordringar relaterade till tjänstepensionsförmåner i ett tjänstepensionsföretag har samma behov av skydd om företaget skulle gå i konkurs eller om utmät- ning skulle ske, som försäkringstagarna i ett försäkringsföretag har i motsvarande situation. Samma förmånsrätt bör därför gälla i tjänstepensionsföretag som i försäkringsföretag. För att ett system med särskild förmånsrätt ska fungera krävs att även tjänstepensionsföretagen för ett register över de tillgångar som används för skuldtäckning. En särregel om förmånsrätt, med FRL som förebild, bör därför införas i tjänstepensionsrörelselagen. Dessutom bör en motsvarande regel som finns i 4 a § förmånsrätts- lagen införas (i den lagen) för tjänstepensionstecknare och andra förmånstagare i tjänstepensionsföretag. Förslaget till IORP II-direktivet IORP II-direktivet innehåller ingen bestämmelse om detta. Bedömning: Den term som används i direktivet – investeringar – ska användas i stället för den nuvarande termen placeringar. Aktsamhetsprincipen ska utgöra den grundläggande prin- cipen för samtliga investeringar av tillgångar i som görs av ett tjänstepensionsföretag, dvs. även för de s.k. fria tillgångarna. Lagen ska inte innehålla någon katalog över tillåtna tillgångsslag. De samlade tillgångarna i ett tjänstepensionsföretag ska vara lämpliga med hänsyn till behoven av säkerhet, kvalitet, likviditet och lönsamhet. I händelse av intressekonflikt ska investeringar göras på det sätt som bäst gagnar tjänstepensionstecknarna och de tjänstepensionsberättigade. Tjänstepensionsföretagets samt- liga tillgångar ska till övervägande del investeras på reglerade marknader. Investeringar i tillgångar som inte är föremål för handel på reglerade marknader ska hållas på aktsamma nivåer. För tillgångar som används för skuldtäckning ska, utöver aktsamhetsprincipen, ställas krav på att de är lämpliga med hän- syn till arten och durationen hos åtagandena. Avgifter för tjänstepensionsförmåner anknutna till fonder ska placeras i sådana till förmånen anknutna fonder som tjänstepensionstecknaren eller den förmånsberättigade från tid till annan bestämmer. Tjänstepensionsföretaget får begränsa antalet fonder i vilken avgiften får placeras. Utdelning och ersättning vid inlösen av andelarna får bara användas för förvärv av nya andelar i anknutna fonder och för utbetalning eller betalning av kostnader enligt förmånsavtalet. , eller annan myndighet som regeringen bestämmer, får bemyndiganden att meddela föreskrifter om aktsamhetsprincipen. Tjänstepensionsdirektivet: Direktivet anger att aktsamhetsprinci- pen (the person rule) ska vara den grundläggande princi- pen för kapitalplaceringar (se skäl 6) för ett tjänstepensionsinstitut. Alla institutets tillgångar ska investeras i enlighet med aktsamhets- principen (se artikel 18.1). Detta innebär särskilt att tillgångarna ska investeras på ett sätt som gagnar medlemmarnas och förmånstagarnas intressen. Vid en eventuell intressekonflikt ska tjänstepensionsinstitutet eller den enhet som förvaltar dess portfölj se till att investeringen görs uteslutande i medlemmarnas och förmånstagarnas intressen (se artikel 18.1 a). Tillgångarna ska vidare investeras på ett sätt som tillförsäkrar säkerhet, kvalitet, likviditet och lönsamhet i den samlade portföljen (se artikel 18.1 b första stycket). Tillgångarna som ska täcka de tekniska avsättningarna (skuld- täckningstillgångar) ska dessutom investeras på ett sätt som är anpassat till de förväntade pensionsförmånernas typ och varaktig- het (se artikel 18.1 b andra stycket). Tillgångarna ska till övervägande del investeras på reglerade marknader. Investering av tillgångar som inte är föremål för handel på reglerade finansiella marknader måste under alla förhållanden hållas på aktsamma nivåer (se artikel 18.1 c). En understödsförening som driver verksamhet avseende tjänste- pensionsförsäkring ska placera sina samlade tillgångar på det sätt som bästa gagnar de ersättningsberättigades intressen och också i övrigt på ett aktsamt sätt (se 24 b § UFL). UFL innehåller inga särskilda regler om att tillgångarna i verk- samhet avseende tjänstepensionsförsäkring ska placeras på regle- rade marknader. Det finns dock vissa bestämmelse om hur mycket av skuldtäckningstillgångarna i verksamhet avseende tjänstepen- sionsförsäkring som maximalt får utgöras av finansiella instrument som inte är föremål för handel på reglerade marknader (se 24 b § UFL och 7 kap. 12 § FRL). Ett försäkringsföretags tillgångar som svarar mot de försäkrings- tekniska avsättningarna (skuldtäckningstillgångar) i verksamhet avseende tjänstepensionsförsäkring ska placeras på det sätt som bäst gagnar de ersättningsberättigades intressen och också i övrigt på ett aktsamt sätt (se 6 kap. 20 § FRL). FRL innehåller inga särskilda regler om att tillgångarna i verk- samhet avseende tjänstepensionsförsäkring ska placeras på regle- rade marknader. Det finns dock vissa bestämmelse om hur mycket av skuldtäckningstillgångarna i verksamhet avseende tjänstepen- sionsförsäkring som maximalt får utgöras av finansiella instrument som inte är föremål för handel på reglerade marknader (se 6 kap. 12 § FRL). Det finns också särskilda bestämmelser om placering av för fondförsäkring (se 6 kap. 33 §). Skälen för förslaget: Det finns anledning att införa direktivets terminologi – investeringar – för att tydliggöra skillnaden i reg- leringen för tjänstepensionsföretag jämfört med försäkringsföretag och understödsföreningar. På så sätt tydliggörs skillnaden att tjänstepensionsdirektivets investeringsregler som huvudregel omfattar alla tillgångar till skillnad mot de nuvarande reglerna för försäkringsföretag som framför allt berör tillgångar redovisade under . Syftet med de aktsamhetsregler som fastställs i direktivet är dels att garantera en hög grad av trygghet för de framtida pensionärerna genom att införa strikta tillsynskrav, dels att möjliggöra en effektiv förvaltning av tjänstepensionsplaner (se skäl 7). Aktsamhetsprincipen i direktivet avser investeringsregler. Denna princip ska därför inte sammanblandas med de regler om aktsamhet som förekommer direktivet i samband med beräkningen av de tekniska avsättningarna. Aktsamhetsprincipen är ett exempel på en kvalitativ reglerings- ansats för hur förvaltningen av pensionsmedel bör vara anordnad. Investeringarna ska utföras med omsorg och skicklighet av en per- son med god kunskap om den specifika verksamheten. Där särskild expertis bedöms nödvändig ska uppdraget delegeras till personer som besitter den rätta kompetensen, som pensions- institutet har att övervaka och följa upp effekterna av besluten. Förvaltaren har en lojalitetsplikt gentemot förmånstagarna och ska agera i deras intressen. Lojalitetsplikten syftar till att säkerställa att risken för intressekonflikter minimeras och kan även innebära att tillgångarna ska vara juridiskt åtskilda från det uppdragsgivande företag som gjort pensionsutfästelsen. Aktsamhetsprincipen är inriktad på beslutsprocessen snarare än på resultatet av det individuella tjänstepensionsinstitutets pla- ceringar. Ingen typ av investering betraktas som oaktsam i sig. mycket riskfylld investering kan bedömas vara aktsam om investe- ringsbeslutet bygger på en väl utformad strategi där de relevanta riskerna är analyserade och utsikterna till hög avkastning goda. Alltför försiktiga investeringar med mycket begränsad risk kan däremot komma i strid med aktsamhetsprincipen, eftersom en sådan investering riskerar att generera för lite avkastning och där- med inte vara i förmånstagarnas intresse. Aktsamhet ska således i detta sammanhang inte anses vara samma sak som försiktighet. Enligt utredningens bedömning är en reglering byggd på en akt- samhetsprincip som ska gälla för samtliga investeringar svår att förena med en kvantitativ regleringsansats, dvs. detaljbestämmelser om tillåtna tillgångsslag och om den relativa fördelningen mellan dessa. Med en kvalitativ regleringsansats som bygger på aktsam- hetsprincipen bör det t.ex. inte finnas någon katalog över tillåtna placeringstillgångar, eftersom lämpligheten i att investera i ett visst tillgångsslag måste avgöras utifrån en helhetsbedömning där hän- syn tas till samtliga poster i balansräkningen. En reglering byggd på aktsamhetsprincipen är en naturlig ansats vid reglering av verksamhet som i allt väsentligt utgörs av s.k. långa åtaganden, dvs. Detta eftersom det i sådan verksamhet finns ett starkt behov av en lämplig matchning mellan åtagandena (förmånerna) och de tillgångar som innehas i syfte att fullgöra de framtida åtagandena, men också för att säker- ställa en effektiv förvaltning av tjänstepensionsmedel. Den nu aktuella typen av regleringsansats torde dessutom – så snart Solvens har trätt i kraft – bidra till konkurrens- neutraliteten mellan tjänstepensionsföretagen och försäkrings- företag som bedriver tjänstepensionsverksamhet. Tillgångarna ska investeras på ett sätt som tillförsäkrar säkerhet, kvalitet, likviditet och lönsamhet (god avkastning) för den samlade portföljen. Ytterligare krav uppställs för tillgångarna som ska täcka de tekniska avsättningarna. Dessa tillgångar ska investeras på ett sätt som är anpassat till de förväntade framtida pensions- förmånernas typ och varaktighet, dvs. i enlighet med den s.k. matchningsprincipen (dvs. tillgångar ska väljas med beaktande av pensionsåtagandena). Sammansättningen av tillgångar kommer därmed att variera mellan olika pensionsinstitut beroende på vilka slags åtaganden det enskilda institutet har. Som en förlängning av matchningsprincipen ska de tillgångar som används för skuldtäck- ning ha tillräcklig likviditet, vilket exempelvis medför att tillgångar med låg likviditet inte bör användas för att täcka mycket kort- fristiga åtaganden. Begreppet aktsamhet avseende placeringar infördes i UFL och FRL i samband med införandet av tjänstepensionsdirektivet. Det infördes dock ingen uttrycklig regel om att aktsamhetsprincipen ska vara en grundläggande princip. Utredningens bedömning är att denna princip bör framgå av lag. Det finns därför anledning att nu införa en regel om att aktsamhetsprincipen ska vara den grund- läggande principen för placeringar av tjänstepensionsföretagets till- gångar. Även direktivets regler som förtydligar aktsamhetsprincipen om att tillgångarna ska investeras på ett sätt som tillförsäkrar säkerhet, kvalitet, likviditet och lönsamhet bör införas. Dessutom bör direk- tivets regler om att aktsamhetsprincipen ska omfatta alla tjänste- pensionsföretags tillgångar – i likhet med de regler om aktsamma placeringar som gäller för understödsföreningar – införas. Utöver detta bör direktivets regel om att tillgångar som ska täcka de tekniska avsättningarna (skuldtäckningstillgångar) ska investeras på ett sätt som är anpassade till de förväntade pensions- förmånernas typ och varaktighet införas. Införandet av en sådan regel innebär ett krav på att de investeringsriktlinjer som tjänste- pensionsföretagen ska lägga fast blir skräddarsydda utifrån de sär- skilda behoven i varje enskilt fall ifråga om matchning, diversi- fiering och betalningsberedskap. Det finns även anledning att genomföra den grundläggande regeln i direktivet om att tillgångarna till övervägandande del ska investeras på reglerade marknader. Ett sådant införande är nämli- gen en viktig förutsättning för att kunna uppfylla direktivets krav på att tillgångarna investeras på ett sätt som tillförsäkrar säkerhet, kvalitet och lönsamhet. Direktivet medger dock vissa undantag från denna investeringsprincip i form av golvregler, dessa behandlas närmare i avsnitt 9.4.10. Även direktivets särskilda regel om att investeringar av till- gångar som inte är föremål för handel på reglerade finansiella marknader måste hållas på aktsamma nivåer införs. Enligt utred- ningens bedömning finns det inte anledning att införa några kvanti- tativa restriktioner för dessa investeringar. Mot bakgrund av att tjänstepensionsföretag bör kunna tillhandahålla tjänstepensionsförmåner som är anknutna till fonder som väljs av tjänstepensionstecknaren eller den förmånsberättigade bör det finnas bestämmelser om placering av avgifter hänförliga till denna typ av avtal (jfr. 6 kap. 33 § FRL) Avslutningsvis bör anmärkas att det enligt utredningens bedömning endast i undantagsfall bör införas begränsningar i form av kvantitativa restriktioner. Bedömning: De förslag till ändringar i investeringsreglerna som finns i förslaget till IORP II-direktiv är av redaktionell karaktär eller av sådan art att de inte föranleder något behov av ändringar i utredningens bedömningar och förslag. Skälen för bedömningen: I förslaget till IORP II-direktiv klar- läggs det – genom ändringar i den nuvarande artikel 18.5 (se nya artikel 20.6) – att medlemsländerna, som huvudregel, inte får för- bjuda tjänstepensionsinstitut från att investera i t.ex. värdepapper som är föremål för handel genom s.k. multilaterala handelsplatt- formar eller organiserade handelsplattformar eller i instrument som har en långsiktig ekonomisk profil och inte är föremål för handel på reglerade marknader, multilaterala handelsplattformar eller organiserade handelsplattformar. Eftersom utredningen inte före- slår några förbud av detta slag krävs inga ändringar av utredningens bedömningar och förslag. Förslag: Ett tjänstepensionsföretag får använda derivat- instrument för att sänka investeringsrisken eller för att i övrigt effektivisera förvaltningen av företagets tillgångar och skulder. en överdriven riskexponering gentemot samma motpart avse- ende derivatinstrument och en överdriven riskexponering gentemot annan derivatverk- samhet. Värderingsprinciper för derivatinstrument ska framgå av gällande årsredovisningslag för tjänstepensionsföretag. , eller annan myndighet som regeringen bestämmer, får bemyndigande att utfärda föreskrifter om tjäns- tepensionsföretagens användning av derivatinstrument. Tjänstepensionsdirektivet: Tjänstepensionsdirektivet anger att ett tjänstepensionsinstitut ska ha möjlighet att investera i derivat- instrument förutsatt att de bidrar till att minska investeringsrisken eller underlätta effektiv förvaltning av portföljen. Derivaten måste värderas med aktsamhet, med beaktande av den underliggande till- gången och tas med vid värdering av institutets tillgångar. ska även undvika överdriven riskexponering gentemot en och samma motpart och gentemot annan derivatverk- samhet (se artikel 18.1 d). En understödsförening får använda optioner och terminskontrakt eller andra liknande finansiella instrument för att sänka den finansi- ella risken i föreningen och för att effektivisera förvaltningen av föreningens tillgångar. Understödsföreningar ska tillämpa före- skrifter om användning av derivatinstrument (se 24 b § fjärde stycket UFL och 7 kap. 17 b § FRL). Ett försäkringsföretag får använda optioner och terminskontrakt eller andra liknande finansiella instrument för att sänka den finansi- ella risken i ett försäkringsföretag eller för att i övrigt effektivisera förvaltningen av företagets tillgångar (se 6 kap. 32 § FRL). Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om användning av derivatinstrument (se 6 kap. 34 § FRL). Skälen för förslaget: Det är lämpligt att ett tjänstepensions- företag, i likhet med försäkringsföretag och understödsföreningar, ska få investera i derivatinstrument för att sänka investeringsrisken eller effektivisera förvaltningen av företagets tillgångar och skulder, förvaltningen av den samlade portföljen. Regler om detta ska därför införas. Det torde däremot inte finnas något behov av att införa direkti- vets särregler om att derivatinstrument måste värderas med akt- samhet i tjänstepensionsrörelselagen, eftersom detta framgår redan av den övergripande aktsamhetsprincipen. Frågan bör i stället han- tera i tillämplig årsredovisningslag. Enligt gällande regler i ÅRL och ÅRFL ska alltid derivatinstrument värderas till verkligt värde (se 4 kap. 14 a ÅRL och 4 kap. 2 § ÅRFL). För att kunna beräkna deri- vatinstrumentets värde måste den underliggande tillgången beaktas. Utredningen förslår dock att skuldtäckningstillgångar alltid ska tas upp till verkligt värde i skuldtäckningsregistret. För att säkerställa att tjänstepensionsföretag undviker all överdriven riskexponering gentemot en och samma motpart, bör direktivets regler kring detta tas in i den nya lagen. Det finns vidare anledning att även införa direktivets regler om att en överdriven riskexponering också ska undvikas gentemot annan derivat- verksamhet. Detta för att säkerställa att tjänste-pensionsföretagets inte har för hög riskexponering i sin totala derivatverksamhet. Det finns även anledning att, i likhet med det som gäller för för- säkringsföretag och understödsföreningar, ge bemyndigande att utfärda föreskrifter om tjänstepensionsföreta- gens användning av derivatinstrument. Förslaget till IORP II-direktivet IORP II-direktivet innehåller ingen bestämmelse om detta. Förslag: Tillgångar ska investeras så att lämplig riskspridning uppnås för de samlade tillgångarna. , eller annan myndighet som regeringen bestämmer, får bemyndiganden att meddela föreskrifter om denna del av aktsamhetsprincipen. Tjänstepensionsdirektivet: Tillgångarna i ett tjänstepensions- institut ska vara diversifierade på ett lämpligt sätt för att undvika dels ett överdrivet beroende av någon särskild tillgång, emittent eller företagsgrupp, dels ackumulation av risker beträffande de samlade tillgångarna. Investeringar i tillgångar som emitteras av samma emittent eller emittenter som tillhör samma grupp, får inte innebära överdriven riskkoncentration för institutet (se artikel 18.1 e). Medlemsstaterna får besluta att dessa krav inte gäller för investeringar i statsobligationer. En understödsförening som driver verksamhet avseende tjänste- pensionsförsäkring ska tillämpa reglerna FRL om skuld- täckning avseende tjänstepensionsförsäkring (se 24 b § UFL).