sou · H2B357 · 2014-08-27 00:00:00 — ska ge in placeringsriktlinjer till senast den dag de börjar användas. Tillsammans med riktlinjerna ska det lämnas en redogörelse för de konsekvenser som riktlinjerna får för försäk- ringsföretaget samt för försäkringstagarna och andra ersättningsbe- rättigade på grund av försäkringar. Bestämmelserna gäller också vid ändring av placeringsriktlinjerna (se 8 kap. 2 och 6 §§ FRL). Styrelsen ska fastställa placeringsriktlinjerna. Styrelsen ansvarar för att riktlinjerna följs och ska fortlöpande pröva om de behöver ändras (se 8 kap. 8 § FRL). Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om vilka uppgifter placeringsriktlinjerna ska omfatta, vad en konsekvensredogörelse ska innehålla samt omfatt- ningen av skyldigheten att lämna information om placeringsrikt- linjer och vilka försäkringar som inte ska omfattas av den skyldig- heten (se 8 kap. 9 § FRL). Skälen för förslaget: Om ett tjänstepensionsföretag inte kan fullfölja sina förpliktelser enligt ingångna avtal kan stora värden gå förlorade för såväl arbetstagare som arbetsgivare. Tjänstepensions- tecknare, tjänstepensionsberättigade och andra ersättningsberätti- gade på grund av förmånsavtal är beroende av att tjänstepensions- företaget under hela avtalsperioden har en effektiv styrning och kontroll av verksamheten, vilket bl.a. ställer krav på effektiv hante- ring av de olika möjligheter och risker som är förknippade med långvarig kapitalförvaltning. Verksamheten är tekniskt komplice- rad. Det gör det svårt för utomstående aktörer att värdera och bedöma ett tjänstepensionsföretags ekonomi, men även om företa- get hanterar risker på ett effektivt sätt. I praktiken är möjligheterna för tjänstepensionstecknare och tjänstepensionsberättigade att bevaka beslutsfattandet i tjänstepensionsföretag begränsade, samti- digt som företaget har stor handlingsfrihet . Mot denna bakgrund finns det ett behov av tydliga analys-, styrnings- och kontrollunderlag i ett tjänstepensionsföretag. Tjänstepensionsföretag är mycket långsiktiga investerare. De tillgångar som dessa företag förfogar över får i regel inte realiseras annat än för tillhandahållande av pensionsförmåner. För att de tjänstepensionsberättigades rättigheter ska skyddas på ett fullgott sätt bör företagen ha möjlighet att välja placeringar som passar åta- gandets typ och varaktighet (se skäl 31). tags investeringsstrategi är av stor betydelse för tjänstepensioner- nas säkerhet, men även för förutsättningarna att hålla kostnaderna för tjänstepensionerna på en rimlig nivå. Som framgått föreslår utredningen att aktsamhetsprincipen ska komma till uttryck i en ramlagstiftning i stället för genom detalje- rade placeringsbegränsningar i lag. Till följd av detta ställningsta- gande är det nödvändigt att ställa mycket höga krav på företagens interna regler kring investeringar. Dessa interna regler behöver vara skräddarsydda utifrån de särskilda behoven i varje enskilt företag – exempelvis när det gäller avkastning, matchning, diversifiering och betalningsberedskap. Mot denna bakgrund är det självklart att bestämmelsen i direk- tivet om att ett tjänstepensionsinstitut ska upprätta och minst var tredje år se över skriftliga riktlinjer för placeringsverksamheten (investeringsriktlinjer) ska tas in i den nya lagen. Investeringsriktlinjerna ska innehålla principerna för samtliga investeringar och särskilt redovisa principerna för investeringar i de tillgångar som ska användas för skuldtäckning. Riktlinjerna ska ge tydlig vägledning i alla centrala frågor kring balansräkningens till- gångssida, t.ex. riskaptit och allokering mellan olika tillgångsslag. Direktivets krav om att placeringsriktlinjerna ska innehålla uppgif- ter om metoder för att mäta placeringsrisker, processer för risk- kontroll och den strategiska allokeringen av tillgångar i förhållande till pensionsåtagandenas art och varaktighet bör, i likhet med det som gäller för understödsföreningar och försäkringsföretag, till- godoses genom ett bemyndigande för regeringen eller den myndig- het som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om vad placeringsriktlinjerna ska innehålla. Riktlinjerna ska hållas tillgängliga för de behöriga myndighet- erna och på begäran även för tjänstepensionstecknare, tjänstepens- ionsberättigade och andra ersättningsberättigade på grund av för- månsavtal (se skäl 24 i direktivet). Det är lämpligt att styrelsen i ett tjänstepensionsföretag ska fastställa riktlinjerna, och att detta organ även ska ansvara för att riktlinjerna utvärderas och ses över minst en gång . Genom investeringsriktlinjerna och efterlevnaden av dessa riktlinjer kan det bl.a. säkerställas att beslut som fattas inom ramen för investerings- verksamheten är förenliga med företagets grundläggande syfte. Det bör även stadgas att ett tjänstepensionsföretag, i likhet med de regler som gäller för understödsföreningar och försäkringsföre- tag, ska lämna in investeringsriktlinjerna till senast när de börjar användas och när de ändras. Till placeringsrikt- linjerna ska fogas en analys av vad riktlinjerna väntas få för konse- kvenser för tjänstepensionsföretaget och de ersättningsberättigade. I händelse av en krissituation i bolaget kan investeringsriktlin- jerna behöva ändras med mycket kort varsel, vilket i de allra flesta fall inte torde medföra några problem eftersom dessa kan ändras genom ett styrelsebeslut. I praktiken kan dock problem uppkomma till följd av den föreslagna bestämmelsen om att riktlinjerna, till- sammans med en konsekvensanalys, ska ges in till Finansinspekt- ionen så snart de ändras. I det sammanhanget kan det dock kon- stateras att ett tjänstepensionsföretag bör kunna utforma riktlinjerna på ett sådant sätt att de anger hur stora avvikelser i den normala placeringsinriktningen som får ske under olika förutsättningar. Förslaget till IORP II-direktiv Bedömning: Förslaget till IORP II-direktiv föranleder inga ändringar i utredningens förslag och bedömningar i fråga om riktlinjer för investeringsverksamheten. Skälen för bedömningen: De ändringar av den nuvarande arti- kel 12 (se nya artikel 32) som finns i förslaget till IORP II-direktiv är endast av redaktionell karaktär. 9.5.2Tekniska riktlinjer och beräkningsunderlag Förslag: Ett tjänstepensionsföretag ska upprätta och följa tek- niska riktlinjer. Riktlinjerna ska bl.a. innehålla principerna för hur de tekniska avsättningarna beräknas och hur återbäring för- delas. Riktlinjerna ska kompletteras med ett tekniskt beräk- ningsunderlag, som bl.a. ska innehålla en beskrivning av de anta- ganden och metoder som företaget har använt vid beräkningen av de tekniska avsättningarna. De tekniska riktlinjerna ska lämnas in till senast när de börjar användas, och när de ändras. En konse- kvensredogörelse ska bifogas. I redogörelsen ska anges vilka konsekvenser riktlinjerna får för tjänstepensionsföretaget, tjänstepensionstecknare, tjänstepensionsberättigade och andra ersättningsberättigade på grund av förmånsavtal. Ansvaret för riktlinjerna ska åvila styrelsen. eller den myndighet regeringen utser får rätt att utfärda föreskrifter om vad en konsekvensredogörelse ska innehålla. Tjänstepensionsdirektivet: Ett tjänstepensionsinstitut ska alltid göra tillräckliga tekniska avsättningar motsvarande dess ekono- miska åtaganden till följd av gällande pensionsavtal. Som huvud- regel ska de tekniska avsättningarna beräknas men direktivet gör det möjligt för medlemsstaterna att i nationell rätt föreskriva att beräkningarna ska utföras var tredje år under förutsättning att institutet till medlemmarna och/eller tillsyns- myndigheten överlämnar ett intyg eller en rapport om juste- ringarna avseende de mellanliggande åren. Intyget eller rapporten ska ge en klar bild av den justerade utvecklingen av de tekniska avsättningarna och av förändringarna av de risker som täcks. Aktsamhet ska iakttas vid valet av ekonomiska och aktuariella beräkningsmetoder för värderingen av åtagandena. Det innebär bland annat att de biometriska tabeller som används för att beräkna de tekniska avsättningarna ska grunda sig på aktsamma antaganden med beaktande av de viktigaste särdragen hos medlemsgruppen och pensionsplanerna, i synnerhet förväntade förändringar i de rele- vanta riskerna. Metoden och underlaget för beräkningen av de tekniska avsätt- ningarna ska som huvudregel vara desamma från ett räkenskapsår till ett annat. Ändringar kan dock vara motiverade till följs av för- ändringar i de rättsliga, demografiska eller ekonomiska förutsätt- ningar som ligger till grund för antagandena. Medlemsstaterna har möjlighet att fastställa mer detaljerade krav för beräkningen av de tekniska avsättningarna för att därigenom säkerställa att medlemmarnas och förmånstagarnas intressen till- varatas (se artikel 15). Varje medlemsstat ska se till att de behöriga myndigheterna har de befogenheter och de medel med avseende på alla institut som är etablerade inom dess territorium som är nödvändiga för att regel- bundet få tillgång till alla handlingar som krävs för tillsynen såsom aktuariella värderingar och detaljerade beräkningar samt analyser beträffande matchningar av tillgångar och skulder (se artikel 13 c ii– iii). Stadgarna i en understödsförening ska bland annat ange försäk- ringsförmånernas beskaffenhet och storlek eller grunderna för beräkningen av förmånerna samt tid och villkor för utbetalning av försäkringsbelopp. Stadgarna ska vidare ange grunderna för fond- bildning (se 11 § andra stycket 5 och 12 UFL). Styrelsen för understödsföreningen ska minst låta verkställa försäkringsteknisk utredning av föreningens ställning vid närmast föregående års slut och inge utredningen till Finansin- spektionen inom tid som inspektionen bestämmer. Beträffande sjukhjälpsverksamhet föreligger dock sådan skyldighet endast om sjukpenning meddelas än för ett samman- hängande sjuklighetstillstånd. flera verksamhets- grenar, ska varje verksamhetsgren behandlas särskilt i utredningen. kan helt eller delvis befria förening från skyldigheten att i visst fall låta verkställa försäkringsteknisk utred- ning, om föreningens rörelse är av mindre omfattning eller annat skäl till befrielse föreligger. kan ålägga förenings styrelse att också eller i annat fall än som följer av vad förut i denna para- graf sagts låta verkställa försäkringsteknisk utredning. Försäkringsteknisk utredning ska enligt av fastställda grunder och meddelade föreskrifter verkställas av person, som är behörig att utöva befattning som aktuarie vid livförsäk- ringsbolag eller som av inspektionen förklarats behörig att verk- ställa utredningen (se 21 § UFL). Ett försäkringsföretag ska upprätta och följa försäkringstekniska riktlinjer. Riktlinjerna ska innehålla principerna för hur -försäkringstekniska avsättningar beräknas, -försäkringar återköps och belånas, -återbäring till försäkringstagarna och andra ersättningsberätti- gade fördelas, -återförsäkring avges och tas emot, och -soliditeten ska tillgodoses (se 8 kap. 1 § FRL). De försäkringstekniska riktlinjerna för livförsäkring ska ges in till senast den dag de börjar användas och när de ändras. Tillsammans med riktlinjerna ska det lämnas en redogörelse för de konsekvenser som riktlinjerna får för försäkringsföretaget samt för försäkringstagarna och andra ersättningsberättigade på grund av försäkringar se (8 kap. 2 § FRL). Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om vad konsekvensredogörelsen ska innehålla. (se 8 kap. 9 § FRL). De försäkringstekniska riktlinjerna ska kompletteras med ett försäkringstekniskt beräkningsunderlag. Underlaget ska innehålla de antaganden som behövs för att beräkna -, försäkringstekniska avsättningar, tekniska återköps- värden och belåningsvärden, -gränserna för skyldigheten att teckna återförsäkring och begränsningarna för mottagen återförsäkring, -fördelningen av återbäring, och Om det med hänsyn till försäkringarnas beskaffenhet eller av något annat särskilt skäl saknas anledning att upprätta ett sådant beräk- ningsunderlag, får försäkringsföretaget helt eller delvis avstå från att göra det (se 8 kap. 3 § FRL). Styrelsen ska fastställa de försäkringstekniska riktlinjerna. Styrel- sen ansvarar för att riktlinjerna följs och ska fortlöpande pröva om de behöver ändras (se 8 kap. 8 § FRL). Skälen för förslaget: Kraven i direktivet avseende beräkningar av de tekniska avsättningarna riktar sig främst till den som utför beräkningarna. Denna regleringen behandlas närmare under avsnitt 9.1.4 och 9.2. Utredningen anser att det är befogat att utnyttja möjligheten som direktivet ger att fastställa mer detalje- rade krav för beräkning av de tekniska avsättningarna för att säker- ställa medlemmarnas och förmånstagarnas intressen. De skäl som har redovisats till stöd för förslaget om krav på investeringsriktlinjer är i sak lika giltiga när det gäller krav på tekniska riktlinjer. De tekniska riktlinjerna ska ge vägledning i alla centrala frågor kring tjänstepensionsföretagets åtaganden (för- månerna) och dess värdering (de tekniska avsättningarna), men också frågor kring återbäring. De tekniska riktlinjerna bör kom- pletteras med ett tekniskt beräkningsunderlag i likhet med det som gäller för försäkringsföretag. I samband med att de tekniska riktlinjerna ges in till Finansin- spektionen ska tjänstepensionsföretaget bifoga en redogörelse över de konsekvenser riktlinjerna får för tjänstepensionsföretaget, tjänstepensionstecknarna, tjänstepensionsberättigade och övriga ersättningsberättigade på grund av förmånsavtal. Eftersom det inte är lämpligt att i lag fastställa det exakta innehållet i en sådan konse- kvensredogörelse föreslås att (eller annan myndighet som regeringen bestämmer), i likhet med det som gäller för understödsföreningar och försäkringsföretag, får bemyndi- gande att utfärda föreskrifter om innehållet. Förslaget till IORP II-direktivet IORP II-direktivet innehåller inga bestämmelser i denna del. 9.5.3Riktlinjer för hantering av intressekonflikter Förslag: Ett tjänstepensionsföretag ska upprätta och följa rikt- linjer för hantering av intressekonflikter mellan företagets intressenter. Styrelsen ska fastställa riktlinjerna. De ska utvärderas och ses över minst en gång . Tjänstepensionsdirektivet innehåller inga regler om detta. Innehåller inga regler. Ett försäkringsföretag som driver direkt försäkringsrörelse ska upprätta och följa riktlinjer för hantering av intressekonflikter mellan företagets intressenter (se 8 kap. 7 § FRL). Styrelsen ska fastställa riktlinjerna för hantering av intressekon- flikter. Styrelsen ansvarar för att riktlinjerna följs och ska fortlö- pande pröva om de behöver ändras (se 8 kap. 8 § FRL). Skälen för förslaget: Kravet på riktlinjer för intressekonflikter infördes för försäkringsföretag 2004 (se prop. 2003/04:109). Mot- svarande regler infördes inte för understödsföreningar. Tjänstepensionsföretagen kan sägas bedriva försäkringsliknande verksamhet, i den meningen att många av de särskilda förhållanden som gäller på försäkringsområdet också gäller på tjänste- pensionsområdet. Om ett tjänstepensionsföretag inte kan fullfölja sina förpliktelser enligt ingångna avtal kan stora värden gå förlorade för såväl arbetstagare som arbetsgivare. Tjänste- pensionstecknare och tjänstepensionsberättigade är beroende av att tjänstepensionsföretaget under hela avtalsperioden har en effektiv styrning och kontroll av verksamheten, vilket bl.a. ställer krav på effektiv hantering av de olika risker som är förknippade med långvarig kapitalförvaltning. Verksamheten är tekniskt kompli- cerad. Det gör det svårt för utomstående aktörer att värdera och bedöma ett tjänstepensionsföretags ekonomi samt om företaget hanterar risker på ett effektivt sätt. I praktiken är möjligheterna för tjänstepensionstecknare och tjänste-pensionsberättigade att bevaka beslutsfattandet i tjänstepensionsföretag begränsade och sam- mantaget har företaget stor handlingsfrihet . Mot denna bakgrund är behovet av tydliga analys-, styrnings- och kontrollunderlag lika viktiga i ett tjänstepensionsföretag som i ett försäkringsföretag. Styrelsen i ett tjänstepensionsföretag bör därför fastställa riktlinjer för hantering av intressekonflikter. De bör utvärderas och ses över minst en gång . Genom riktlinjerna kan det säkerställas att beslut som fattas i företaget är förenliga med företagets grundläggande syfte. Riktlinjerna för hantering av intressekonflikter ska bl.a. ge väg- ledning i beslut som avser förmögenhets- och riskfördelning mellan olika intressentgrupper i företaget. De beslutssituationer som bör beaktas särskilt är dels sådana där det finns risk att intressekon- flikter mellan aktieägare, delägare, garanter och tjänstepensions- tecknare (tjänstepensionsberättigade) får genomslag, dels sådana där det kan finnas en intressekonflikt gentemot företagets anställda och andra som uppbär ersättning från företaget. Det sistnämnda fallet innebär att de övergripande principerna för olika ersättnings- program till företagsledning, andra anställda och säljare också bör ingå i riktlinjerna. Detta blir särskilt viktigt om kompensationen till dessa grupper är provisionsbaserad, dvs. knuten till exempelvis företagets omsättning, tekniska resultat eller kapitalavkastning. I en verksamhet som är så komplicerad och svår att genomlysa som tjänstepensionsrörelse kan provisionsbaserade arrangemang med- föra en risk att beslutsfattandet inte alltid sker på ett sätt som nöd- vändigtvis är förenligt med övriga intressenters bästa. Om exem- pelvis en del av företagsledningens ersättning är knuten till till- gångsportföljens utveckling kan incitament skapas att, i syfte att uppnå högre avkastning, avvika från en långsiktig placeringsstrategi och öka risken i portföljen. På liknande sätt kan säljarnas ersättning baseras på volymen av tecknade avtal. Sådana arrangemang kan skapa motiv att försöka öka marknadsandelarna genom att sänka premierna eller förbättra avtalsvillkoren på ett sätt som blir olönsamt för tjänstepensionsbolaget. Förslaget till IORP II-direktivet IORP II-direktivet innehåller inga bestämmelser i denna del. Bedömning: Bestämmelserna om ersättningspolicy i förslaget till IORP II-direktiv bör genomföras genom föreskrifter som meddelas av regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer, med stöd av ett bemyndigande kopplat till riktlinjer för hantering av intressekonflikter. Skälen för bedömningen: I artikel 24.1 i förslaget till IORP- direktiv finns bestämmelser om att tjänstepensionsinstitut ska ha en sund ersättningspolicy för de personer som faktiskt leder före- taget. Enligt artikel 24.2 ska vissa uppgifter kring ersättningspoli- cyn regelbundet offentliggöras. Enligt artikel 24.3 ska kommiss- ionen ges mandat att meddela delegerade akter med närmare bestämmelser kring ersättningspolicyn och offentliggöranden. delegerade akterna ska baseras på ett antal principer som räknas upp i artikeln. har krav på sunda ersättningssystem ställts på i stort sett alla finansiella institut, och liknande krav ska naturligtvis ställas också på tjänstepensionsföretagen. För de flesta instituten återfinns den närmare regleringen kring ersättningssy- stem i föreskrifter på lägre nivå än lagnivå, och det finns ingen anledning att välja någon annan lösning i regleringen för tjänste- pensionsföretagen. Förslag: Ett tjänstepensionsföretag ska alltid, utöver de till- gångar som motsvarar de tekniska avsättningarna, ha en tillräck- lig kapitalbas som minst uppgår till det högsta av ett schablon- mässigt kapitalkrav, ett riskkänsligt kapitalkrav och ett garanti- belopp. Tjänstepensionsdirektivet: Enligt artikel 17.1 ska ett tjänstepens- ionsinstitut, som står för åtagandet att täcka en biometrisk risk (dvs. risk kopplad till dödsfall, invaliditet och lång levnad) eller garanterar en viss avkastning eller en viss förmånsnivå ständigt, som en buffert, inneha kompletterande tillgångar utöver vad som motsvarar de tekniska avsättningarna. Storleken på de komplette- rande tillgångarna ska återspegla typen av risk och tillgångssam- mansättningen avseende samtliga de pensionsplaner som institutet förvaltar. Dessa tillgångar ska vara fria från alla förutsebara åtagan- den och fungera som en buffert för att kompensera skillnader mel- lan förväntade och verkliga kostnader och intäkter. Artikel 17.2 och 17.3 stadgar att vid beräkningen av den lägsta storleken på de kompletterande tillgångarna ska bestämmelserna i artikel 17 a om disponibel solvensmarginal och 17 d om föreskriven solvensmarginal tillämpas. Om det är berättigat av aktsamhetsskäl får mera detaljerade föreskrifter fastställas av medlemsstaterna. En understödsförening som driver verksamhet avseende tjänste- pensionsförsäkring ska utöver tillgångar som motsvarar försäk- ringstekniska avsättningar beräknade enligt bestämmelserna för livförsäkringsbolag FRL, ha en till- räcklig kapitalbas. Kapitalbasen ska minst uppgå till en nivå som beräknas med utgångspunkt i verksamheten art och omfattning (solvensmargina- len) enligt bestämmelserna om solvensmarginal för livförsäkrings- bolag FRL (se 22 a och 25 §§ UFL samt 7 kap. 1 § och 23 § FRL). Ett försäkringsföretag ska ha en tillräcklig kapi- talbas utöver de tillgångar som krävs för skuldtäckning. När verksamheten utövas ska kapitalbasen uppgå minst till en nivå som beräknas med utgångspunkt i verksamhetens omfattning och art (solvensmarginalen). Kapitalbasen ska dock aldrig vara mindre än det garantibelopp som anges i 17-20 §§ (se 7 kap. 1 §, 7-16 §§ och 17-20-§§ samt 6 kap. 1 § FRL). Skälen för förslaget: Inledningsvis bör det noteras att utred- ningens utgångspunkter för utformningen av solvensregleringen behandlas avsnitt 5.3.4 och 5.6.2. Bestämmelserna i artikel 17.1– 17.3 i tjänstepensionsdirektivet om krav på kompletterande till- gångar hos tjänstepensionsinstitut som står risk bör i svensk rätt införas genom bestämmelser om krav på tillräcklig kapitalbas i relation till det högsta av tre olika typer av kapitalkrav; ett garantibelopp, ett schablonmässigt kapitalkrav och ett riskkänsligt kapitalkrav. Garantibeloppet, som behandlas närmare i avsnitt 9.6.6, ska motsvara det som i tjänstepensionsdirektivet benämns garan- tifond. Det schablonmässiga kapitalkravet, som behandlas närmare i avsnitt 9.6.5, ska motsvara det nuvarande kapitalkravet (dvs. kravet på tillräcklig solvensmarginal) beräknat utifrån bl.a. de tekniska avsättningarna. Det riskkänsliga kapitalkravet, som behandlas när- mare i avsnitt 9.6.7, ska vara riskkänsligt, och beräknas med användning av vedertagen teknik för beräkning av risker. I nästa avsnitt behandlas frågan om kapitalbasens sammansätt- ning, dvs. bestämmelserna kring vilka typer av s.k. kompletterande tillgångar som ska få användas till täckande av kapitalkravet. Förslaget till IORP II-direktivet Bedömning: Förslaget till IORP II-direktiv föranleder inget behov av ändringar i utredningens förslag till bestämmelser om tillräcklig kapitalbas. Skäl för bedömningen: Förslaget till IORP II-direktiv innehåller inga sakliga ändringar av bestämmelserna om lagstadgat kapitalkrav i artikel 17 i tjänstepensionsdirektivet. Förslag: Ett tjänstepensionsföretags kapitalbas får som huvud- regel omfatta inbetalt aktiekapital, garantikapital eller verksam- hetskapital, inbetalda förlagsinsatser, konsolideringsfond, övrigt eget kapital med avdrag för utdelning samt obeskattade reserver. Immateriella tillgångar och förutbetalda anskaffningskostna- der ska dras av från kapitalbasen. I kapitalbasen får, efter tillstånd av , ingå dolda nettoreserver som har uppkommit genom värdering av tillgångar i den utsträckning sådana dolda reserver inte är av exceptionell natur. , eller annan myndighet som regeringen bestämmer, får bemyndigande att meddela föreskrifter om vär- dering av poster i kapitalbasen och om villkor för att ta in, räkna av och bestämma omfattningen av poster i kapitalbasen samt om hur kapitalbasen i övrigt ska beräknas.