sou · H2B354 · 2014-07-15 00:00:00 — Informationen borde omfatta möjligheterna till att ansöka om skydds- jakt enligt 7 § jaktlagen. Det var angeläget enligt regeringen att läns- styrelserna visade stor beredskap och snabbhet i handläggningen av ärenden om skyddsjakt. Några sådana informationsinsatser verkar dock inte ha ägt rum. Utredningens uppdrag är att överväga om jordbruksarrenda- torernas rätt att initiera skyddsjakt ska förstärkas. Det som i så fall skulle kunna komma i fråga borde vara lättnader i 7 § jaktlagen där kriterierna för besluten om skyddsjakt finns. Jag hade också kunnat överväga fördelningen av bevisbördan för kriterierna. Det går dock inte att dra någon slutsats om det föreligger något behov av sådana lättnader, eftersom paragrafen i princip inte används. Därutöver skulle jag också kunna överväga en egen rätt till skydds- jakt för arrendatorerna. Från jordbruksarrendatorers för- bund har dock i utredningen anförts att de inte önskar en förstärkt rätt till skyddsjakt. Skälet är att en sådan skulle kunna äventyra arrendatorns rätt till skadestånd. Utredningen har i 4.3 analyserat sambandet mellan skyddsjakt och skadestånd. Som framgår där gäller jordägarens skadestånds- ansvar enbart under förutsättning att denne förbehållit sig jakträtten. Det finns därmed ett samband mellan jakträtten och skadestånds- ansvar. Däremot är det inte så att någon form av delad jakträtt mellan markägaren och arrendatorn automatiskt skulle befria markägaren från allt skadeståndsansvar. I propositionen förutsätts, för att jordägaren ska vara skadestånds- skyldig, att jakträtten inte ingår i arrendet och att arrendatorn därför saknar jakträtt på arrendestället. Skulle däremot jakträtten vara uppdelad mellan parterna, bör bestämmelsen enligt propositionen Utredningens överväganden och förslag tillämpas så att ersättning inte utgår för skador orsakade av vilt som arrendatorn får jaga. Man skulle därmed teoretiskt även kunna tänka sig andra former av lagstiftning om delad jakt utan att jordägaren helt skulle kunna befrias från sin skadeståndsskyldighet. Som framgått ovan är det vår slutsats att regelverket för skadestånd till jordbruksarrendatorer inte används. visar utredningens undersökning också att drygt en fjärdedel av arrendatorerna ansåg att vildsvinen orsakade oacceptabla skador. Orsakssambandet fram- står därmed som oklart. menar att arrendatorer är i en beroendeställning i förhållande till jordägaren och därför oftast mån om att få avtalsförhållandet att fungera. menar i stället att parterna själva löser viltskadorna genom avdrag på arrendet. I vår undersökning har också av arrendato- rerna svarat att det inte finns någon konflikt med markägaren. En annan förklaring som arrendatorerna framfört är att denna lagstift- ning är oklar. Utredningen har analyserat skadeståndsregeln för arrendatorer i avsnitt 4.3 och delar uppfattningen om att skadeståndsregeln delvis är oklar. Innebörden i 9 kap. 34 a § Jordabalken är att om jordägaren förbehållit sig jakträtten i arrendeavtalet är denne skyldig att ersätta arrendatorn för förluster på grund av viltskador på arrendestället eller på arrendatorns egendom. Det gäller dock inte om jordägaren visar att skadan inte kunnat förhindras trots rimliga ansträngningar från dennes sida. Bevisbördan om att skadan inte kunnat förhindras ligger därmed på jordägaren. Det som är oklart är vad som utgör rimliga ansträngningar från jordägaren. Frågan ställs också på sin spets med ökade viltstammar av skadegörande vilt som vildsvin. I propositionen förutsätts att jord- ägaren ska sköta sin viltvård, men att han inte ansvarar för skador av fridlysta djur. Som ett ytterligare exempel på när jordägaren inte är skadeståndsskyldig anges om vilt som orsakar skador vandrat in från angränsande fastigheter trots att jordägaren bedriver en aktiv viltvård på sin mark. De exempel som anges är alltså alla omständigheter som står utanför markägarens kontroll. Denna begränsning återspeglas inte i lagtexten. Lagtexten är vidare, den ger i stället intryck av att mark- Utredningens överväganden och förslag ägaren även skulle kunna befrias från skadestånd utifrån en generell rimlighetsbedömning. Eftersom lagtext har företräde framför uttalan- de i propositionen skulle det kunna vara möjligt att argumentera att en jordägare inte skulle behöva ansvara för viltskador från vildsvin, på grund av att det finns ett stort antal. var detta inte lag- stiftningens syfte eftersom det förutsattes att, om jordägaren ville arrendera ut jordbruksmark och förbehålla sig jakträtten, var utgångspunkten att jordägaren behövde sköta sin viltvård för att undgå ett skadeståndsansvar. Utredningens slutsats när det gäller skyddsjakt är att det redan finns ett regelverk om skyddsjakt till skydd för jordbruksarrendatorer, men att problemet är att det inte används mer än marginellt. I grun- den tycks det snarare handla om ett tillämpningsproblem och inte om bristande lagstiftning. Från jordbruksarrendatorers förbund har också påtalats att det inte önskar mer långtgående möjlighetertill skyddsjakt. Ut- redningen har i och för sig identifierat är regelverket onödigt krång- ligt, men det finns inga indikationer om att kraven i lagen är för långtgående. är det svårt att dra klara slutsatser om en lag- stiftning som inte används mer än marginellt. Utredningen kommer i sitt slutbetänkande att föreslå en förenkling och ett förtydligande av lagstiftningen utifrån ett helhetsperspektiv, men anser att det saknas anledning att föreslå ett annat innehåll. När det gäller skadestånd har jag identifierat att lagtexten inte fullt ut korresponderar med uttalandena i propositionen, se ovan under 7.4.2 under rubriken skadestånd. Jag har övervägt om jag borde lämna ett förslag om ändring av skadeståndsparagrafen för att rätta till det. I så fall borde det rimligen handla om att anpassa lagtexten till det ursprungliga syftet. Enligt direktiven får jag dock bara lämna författningsförslag om skyddsjakt för att förändra arrendatorns ställning. Bakgrunden till detta är att Tomträtts- och arrendeutredningen (Direktiv 2011:60) överlämnat sitt betänkande så sent som . Jag har samrått både med den utredningen och med . Det har i och för sig visat sig att Tomträtts- och arrendeutred- ningen inte utrett skadeståndsregeln i Jordabalken. Från har likväl framförts att det är olämpligt att jag lägger ett Utredningens överväganden och förslag sådant förslag och motiverat det med att maktbalansen mellan jord- ägare och arrendatorer är känslig och att samtliga förslag därför måste utgå från ett helhetsperspektiv. För är det inte möjligt att ha ett sådant helhetsperspektiv. LRF menar att en reglering om skadestånd inte löser några pro- blem, eftersom det är bättre att lösa den här sortens ansvarsfrågor i avtal, inte i lag. Inte heller är positiva till ett sådant lagändringsförslag. Förbundet menar att skadeståndsregeln är utan betydelse, eftersom den inte är tillräck- ligt långtgående. I stället förordar förbundet en helt ny reglering med innebörd om ett kollektivt och solidariskt skadeståndsansvar för samtliga markägare som äger mark inom ett vilts strövområde. Mot denna bakgrund avstår utredningen från att lägga fram ett förslag om en justering av den befintliga skadeståndsparagrafen. Av- görande är att det ligger utanför mitt uppdrag och att ingen av de intresseorganisationer som skulle beröras är positiva till ett sådant förslag. I avsnitt 8.1 anger vi förutsättningarna för konsekvensanalysen samt en problembeskrivning och förslag till lösning av problemet. I avsnitt 8.2 redogör vi för samhällsekonomiska konsekvenser och i avsnitt 8.3 för de finansiella konsekvenserna. I 8.4 analyserar vi våra förslags konsekvenser för uppfyllelsen av miljömålen, i 8.5 betydelsen för det brottsförebyggande arbetet, för att i 8.6 göra en konsekvens- analys av förslagens effekt för jämställdhet mellan kvinnor och män. Slutligen analyserar vi i avsnitt 8.7 vårt förslag utifrån regelförenk- lingar. I avsnitt 8.1.1. redogörs för vilka områden konsekvensanalysen ska göras medan i kapitel 8.1.2. beskrivs problem och utredningens för- slag till lösningar. 8.1.1Kommittédirektiv och övriga styrdokument för konsekvensanalysen Konsekvensbeskrivningen är gjord utifrån de i utredningens direk- tiv utpekade områdena för vilka konsekvensanalys ska genomföras. Vidare omfattas konsekvensutredningen av 6 och 7 §§ förordning om konsekvensutredning vid regelgivning (SFS 2007:1244), samt 14 och 15§§ kommittéförordningen (SFS 1998:1474). I direktivet för detta delbetänkande (Dir 2013:66) anges: Det som sägs om kostnader, regelförenkling och konsekvensbeskriv- ningar i de tidigare direktiven gäller även fortsättningsvis. I det tidigare direktivet (Dir 2012:77) anges: En konsekvensbedömning ska göras för samtliga förslag. Utredaren ska analysera såväl de samhällsekonomiska och finansiella konsekvenserna som konsekvenserna för uppfyllelsen av miljömålen. Kostnader och intäkter för staten, kommuner och andra berörda som markägare, arren- datorer och jägare ska redovisas. När det gäller kostnadsökningar och intäktsminskningar för staten och kommunerna ska utredaren presen- tera förslag till finansiering enligt gällande finansieringsprinciper. I 15 § kommittéförordningen anges vidare Om förslagen i ett betänkande har betydelse för den kommunala själv- styrelsen, skall konsekvenserna i det avseendet anges i betänkandet. Detsamma gäller när ett förslag har betydelse för brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet, för sysselsättning och offentlig service i olika delar av landet, för små företags arbetsförutsättningar, konkur- rensförmåga eller villkor i övrigt i förhållande till större företags, för jämställdheten mellan kvinnor och män eller för möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen. 8.1.2Problemen och utredningens förslag att minska dessa Som beskrivits i kapitel 3 har vildsvins-, kron- och dovhjortsstam- marna vuxit betydligt i antal . Som en effekt av denna ökning har skador på jord- och skogsbruk samt antalet viltolyckor i trafiken kopplade till dessa arter kraftigt ökat. har de större stammarna inneburit ökade värden för jägare och företag med inriktning mot viltbruk som t.ex. jakt- och annan viltturism, samt genom produktion av viltkött. Ett komplicerande förhållande avseende fördelningen av värden och kostnader är att vilt rör sig mellan olika områden. Det innebär att den som gynnar vilt på sin mark, för att nyttja denna resurs, också kan skapa oönskade effekter och därmed kostnader på annans mark. Dessa kostnader kan drabba såväl enskilda som allmänna intressen i form av skador t.ex. på jord- och skogsbuk och av viltolyckor i trafiken. En avvägning måste därför göras mellan olika intressen för att de ska kunna samexistera. Sådana avvägningar bör i första hand göras i samverkan mellan olika intressegrupper, men kan även inne- fatta myndighetsutövande. Kostnader på grund av vilt uppgår till miljardbelopp. Exem- pelvis beräknades vildsvin i medeltal leda till trafikolyckor motsva- rande –2012. Enligt en uppskattning av medförde vildsvin skador för Till detta kommer skador på skog, hustomter, golfbanor och kyrkogårdar. Slutligen tillkommer ekonomiskt svårmätta kostnader som t.ex. rädsla för att möta vildsvin i naturen. bör man beakta viltets värden. Värdet för vildsvin upp- skattades för /2006 till 100 miljoner och bör ha ökat som en effekt av de ökade stammarna. Värdet består av rekrea- tion och värde i form av köttvärde och inkomster från jaktturism. Klövviltstammarnas tillväxt påverkas av reducerande faktorer främst i form av jakt och förekomst av rovdjur samt av stimuleran- de faktorer som tillgången på föda. De växande klövviltsstammarna är resultat av begränsad jakt, begränsade rovdjursstammar och god tillgång på föda. Genom att möjliggöra effektivare jakt och minska tillgången på foder kan viltstammarnas tillväxt begränsas och vid behov kan stor- leken minskas. Därmed kan också de skador som viltstammarna medför minska. God tillgång på föda av hög kvalitet leder till ökad överlevnad, främst av unga djur, snabbare tillväxt, och tidigare reproduktions- start. Alla faktorer som möjliggör snabb populationstillväxt och vid- makthållande av stora populationer. Minskad tillväxt av klövviltspopulationer genom begränsning av utfodring Utfodring utförs av jägare och markägare i syfte att stödja, avleda och/eller locka vilt. Intresset för att utfodra vilt har ökat och utfodrades för ca . Utfodring sker numera året runt, även då naturens egen produktion är som störst. Det finns ett regelverk för vad som får användas till utfodring av vilt. , tillsammans med , ansvarar för att detta regelverk följs. Däremot finns inga regler om tillåtna mängder foder som får placeras ut. uppskattades den totala mäng- den foder som användes för utfodring till . Det finns inte heller några regler för hur utfodring får ske. I syfte att hejda viltstammarnas tillväxt och öka möjligheten att balansera dem vid lämpliga nivåer föreslår utredningen att stödjan- de utfodring inte ska vara tillåtet. Genom denna åtgärd kan klövviltsstammarnas tillväxthastighet minskas, i synnerhet för vildsvin. Därmed underlättas regleringen av popula- tionerna. Om dessa åtgärder inte visar sig vara tillräckliga föreslås att ytter- ligare beslut om begräsningar av utfodring, för angivet område och tid, ska kunna fattas av . Genom våra förslag ges kompletterande möjligheter, utöver jakt, att balansera viltstammarna i syfte att bedriva en framgångsrik vilt- förvaltning. En utebliven förändring bidrar med största sannolikhet till en fortsatt ökning av vilt med ökade skador och kostnader som följd, samt en ovälkommen ökad polarisering i den redan befintliga intresse- konflikten. Effektiviserad jakt genom förändringar i kameraövervakningslagen Åteljakt är den viktigaste jaktformen vid vildsvinsjakt. Vildsvin är nattaktiva och besöker vanligen åtlar . Olika individer och grupper av individer uppsöker åtlar vid olika tider . För att möjliggöra effektiv jakt är kunskapen om när åtlarna besöks av stor vikt och användning av åtelkamera underlättar för att skaffa sådan kunskap. Det är väl känt att ett stort antal kameror används av privatper- soner i syfte att övervaka vilt, antalet bedöms uppgå till tiotusentals. Dock är antalet ansökningar om tillstånd få, endast fyra personer har medgivits tillstånd för kameraövervakning av vilt . Det innebär att de flesta kameror är utplacerade utan tillstånd och därmed utgör en risk mot den personliga inte- griteten. Eftersom kamerorna är utplacerade utan tillstånd saknas normalt även skyltning. Det försvårar för besökare i naturen att undvika att fångas på bild. Att komma till rätta med de olagligt utplacerade kamerorna kan uppnås såväl genom en ökad tillsyn som genom ett förenklat anmälningsförfarande samt sänkt kostnad för prövning av tillståndsansökan. I syfte att effektivisera jakten för att minska vildsvinsstammens tillväxt och öka andelen legala kameror för viltövervakning föreslås att användningen av åtelkamera vid vildsvinsåtel förenklas. Det ska ske genom att dagens tillståndsplikt ersätts med anmälan. Vidare före- slås att avgiften vid prövning av tillstånd för kameraövervakning sänks från nuvarande (avgiftsklass 5, 10 § avgiftsför- ordningen) till (avgiftsklass 2 samma förordning). Om de föreslagna förändringarna inte genomförs försvåras en legal effektiv jakt på vildsvin. Effekten blir växande vildsvinspopula- tioner och till dem relaterade skador. Vidare finns risk för fler olag- liga kameror utplacerade i naturen med de konsekvenser det medför i form av integritetsrisker. Att lösa problemet med olagliga kameror enbart genom intensifierad tillsyn kräver mycket stora resurser. Sannolikheten för att hitta en viltkamera i naturen är liten. Utredningens förslag kan medföra såväl vinster som kostnader ur ett samhällsekonomiskt perspektiv. Huvudsakliga vinster är minskade trafikolyckor, ökad konkurrensförmåga för svenskt jord- och skogs- bruk samt minskade kostnader för skador på annan egendom. Det går emellertid inte att göra direkta uppskattningar av hur stora de ekonomiska effekterna blir som följd av våra förslag eftersom det inte går att kvantifiera minskningen i skador som uppnås genom för- slagen. Vad gäller trafikolyckor kan vi konstatera att mängden djur på- verkar antalet olyckor. Åtgärder som möjliggör minskade viltstam- mar kommer därmed även att minska antalet viltolyckor i trafiken. Förslagen har alla till syfte att möjliggöra minskade viltstammar och därmed minskade kostnader för viltolyckor i trafiken. Andra åtgärder som skulle kunna minska antalet viltolyckor är viltstängsel längs vägarna och strategisk placering av utfodringsplat- ser. Det statliga vägnätet uppgår (vägnät 2014 hemsida). är försedda med viltstängsel (Fakta om viltstängsel hemsida). Kostnaden för att sätta upp traditionella viltstängsel uppskattas i medeltal till 400 000–per kilometer väg och varierar betydligt med omgivande terräng (Hans Säfvenhed och personlig kommunikation). Till detta ska också skötseln av stängslen inkluderas vilken upp- skattas till ca per kilometer och år. P.g.a. de stora kost- naderna är viltstängsel endast en alternativ lösning av problemen med viltolyckor vid särskilt drabbade områden. Dessutom fungerar stängsel som barriärer för viltet, vilket medför negativa effekter på dess naturliga spridningsmönster och då inte bara för klövvilt. Tabell 4 Samhällsekonomiska kostnadsminskningar som effekt av minskat antal viltolyckor i trafiken. Kostnader anges i . Källa: , personlig kommunikation och Nationella viltolycksrådet. En utfodringsplats attraherar vilt och om platsen är belägen nära bilväg ökar sannolikheten att vilt passerar denna på väg till utfodrings- platsen, en situation som ökar risken för trafikolyckor. Genom vårt förslag medges att meddela föreskrifter som för- bjuder utfodringsplatser i närheten av vägar och därmed kan antalet olyckor sänkas genom dessa föreskrifter Utredningen uppskattar att en tioprocentig sänkning av antalet viltolyckor där vildsvin, kron- och dovhjort är inblandade skulle med- föra en sänkning av kostnaderna med utifrån statistik (tabell 4). Vildsvin är den enskilt viktigaste arten avseende dessa kostnadssänkningar. Viltets skadeverkningar för jordbruket uppstår genom tramp- ligg- och betesskador. Skadornas omfattning beror av såväl vilt- tillgång som förebyggande åtgärder. De senare inkluderar avledande utfodring, instängsling av jordbruksmark och skrämseljakt. Instängs- ling medför kostnader för jordbrukaren, som enligt uppskattningar uppgår till per hektar. Möjligheten av att använda stängsel beror på markernas arrondering och grödans värde och är inte ekonomiskt försvarbart för alla marker. Instängsling kräver kontinuerlig tillsyn för att undvika att vilt, främst dovhjort, fastnar i stängslet och för att undvika att öppningar uppstår där viltet kan passera. Sådan tillsyn är tids- och därmed kost- nadskrävande. Slutligen leder instängsling av till sprid- ningsbarriärer liknande stängsling av vägar. Därmed fungerar stängs- ling endast som en av flera kompletterande metoder för att minska skador av vilt på jordbruket. Skrämseljakt är främst lämpligt under vissa särskilt känsliga perioder. Med hjälp av avledande utfodring på viltåkrar och intensiv skrämseljakt kan skador förebyggas. Intensiv skrämseljakt är tids- krävande och leder därmed till kostnader för jordbrukaren. Perioder då skrämseljakt är en viktig förebyggande åtgärd uppgår normalt per fält och gröda. Eftersom startdatum varierar med sädesslag och fältets läge blir den sammanlagda tiden för ett en- skilt jordbruk längre. Enligt LRF kan den känsliga perioden uppgå till totalt . Vilt är en naturlig del i miljön och samhället måste tåla vissa skador. Däremot finns inga nivåer fastslagna för vad som anses vara skäliga. Studier har uppskattat att skador av vilt lokalt kan uppgå till , medan det är mer normalt att de uppgår . Skadenivåerna varierar betydligt mellan olika områden. En lönsamhetsberäkning, utifrån ett jordbruk på 240 ha i Mellan- med inriktning mot spannmålsodling, kom fram till att täck- ningsbidraget blir negativt vid tjugofemprocentiga skador (tabell 5). Det innebär att vid denna skadegrad drivs verksamheten med förlust. Vid tioprocentiga skador är täckningsbidraget positivt men skill- naden mot obefintliga skador är fortfarande stor. En annan studie, baserad på fem gårdar i olika delar av , uppskattar en resultatsänkning på mellan som effekt av vildsvinsskador. Kostnader av viltskador varierar betydligt mellan geografiska områden och jordbruksföretagens olika inrikt- ning. För ett enskilt jordbruk kan kostnaderna vara betydande be- roende var det finns i landet. Tabell 5 Täckningsbidraget som en effekt av skadegrad vilken skulle kunna uppkomma genom t.ex. vilt. Täckningsbidrag (kronor) Källa: , personlig kommunikation Utredningens förslag syftar alla till att öka möjligheterna att reglera viltstammarnas storlek och därmed också skadorna på jordbruket. Detta i sig är inte tillräckligt utan kompletterande åtgärder kommer att behövas även i fortsättningen. Det kan handla om avledande utfodring, stängsling och skrämseljakt. Att avgöra vad som är lämpliga mängder vilt och lämpliga skadeförebyggande åtgärder är främst lokala och regionala samverkansuppgifter inom ramen för föreslagna föreskrifterna. Genom vårt förslag kan dock länsstyrel- sen vid behov även införa förbud rörande utfodring i särskilt skade- drabbade områden och där samverkan av någon anledning misslyckas. Om våra förslag inte genomförs bedömer vi att viltstammarna kan fortsätta öka med ökande problem för jordbruket som följd. En sådan utveckling kan utgöra ett framtida hot mot ett konkurrens- kraftigt svenskt jordbruk. I fråga om skogsbruk är kronhjort den art, av de vi behandlar i detta delbetänkande, som utgör det största problemet. Genom sitt beteende att gnaga bort remsor av bark från gran (s.k. barkfläng- ning) kan träden infekteras av röta. En effekt av rötan är att en stor del av de infekterade träden blåser ned och att kvarstående träd inte kan användas till annat än massa eller brännved. Problemens storlek varierar betydligt mellan olika områden. Skälen till denna variation är ännu oklara, men det finns indikationer att problemen är vanligare när det finns gott om fiberfattigt högenergi- foder. Exempel på sådan föda är olika sorter rotsaker, vilka är van- liga vid vildsvinsutfodring men som också nyttjas av annat klövvilt. Det finns inga fastställda kostnadsskattningar för dessa skogsskador. Problemet har emellertid identifierats av Skogsstyrel- sen, som har påtalat behovet av att undersöka denna fråga närmare (personlig kommunikation). Vildsvinens effekter på skogsbruk är mer oklara. Det har före- slagits att de skulle kunna medföra ett värde genom att de bökar i marken och därmed skulle gynna föryngring av vissa trädslag och örter. finns farhågor om att vildsvinsbök kan leda till röta hos gran. Sammantaget är det främst förslaget om möjligheter att begränsa utfodring som skulle kunna ha en positiv effekt för skogsbruket. Detta genom ökade möjligheter att reglera kronhjortsstammen samt minska kronhjortens behov av fiberrikt foder i form av granbark. Utifrån avsaknaden av information är det inte möjligt att avgöra hur stora skogsbrukets kostnader skulle bli om våra förslag inte genomförs. som våra förslag innebär minskade kostnader för vissa samhällssektorer bör man beakta att de även innebär sänkta värden för andra sektorer. Viltet medför jaktmöjligheter som ger ett värde i form av rekreation för den enskilde. Vidare är viltkött en efter- traktad produkt som värderas högt i vissa kretsar. Slutligen har den goda vilttillgången lett till ett ökat intresse för att utveckla vilt- turism, jakt- såväl som viltskådningsturism. För dessa värden finns inga aktuella beräkningar, men en under- sökning för /2006 visar att bruttojaktvärdet uppgick till . Det var framför allt älg, och till viss del rådjur, som stod för de största värdena.