sou · H2B322 · 2014-04-25 00:00:00 — Där anges att värdepappersbolag är svenska aktiebolag som har fått tillstånd enligt lagen att driva värdepappersrörelse och som inte är ett bankaktiebolag eller ett kreditmarknadsbolag enligt lagen (2004:297) om bank- och finansi- 9Europaparlamentets och rådets direktiv /36/EU av om behörighet att utöva verksamhet i kreditinstitut och om tillsyn av kreditinstitut och värdepappersföretag, om ändring av direktiv /87/EG och om upphävande av direktiv /48/EG och 2006/49/EG. 10Se SOU 2007:56, s. 121. Kategorier av företag och koncerner Värdepappersbolag kan, efter ansökan hos , få tillstånd att ta emot kunders medel på konto för att underlätta värdepappersrörelsen och även lämna kunder kredit för att kunden, genom värdepappersbolaget, ska kunna genomföra en transaktion i ett eller flera finansiella instrument (se 2 kap. 2 § 2 och 8 värdepappersmarknadslagen). En kategori av företag som i detta sammanhang är av särskilt intresse är sådana finansiella holdingföretag som uteslutande eller huvudsakligen förvaltar andelar i dotterföretag som är kreditinstitut eller värdepappersbolag eller utländska företag av motsvarande slag. Företag av detta slag ska enligt svensk rätt upprätta årsredovisning enligt ÅRL men upprätta koncernredovisning enligt ÅRKL (se 1 kap. 1 § andra stycket ÅRKL). De torde dock inte vara att anse som kreditinstitut i det nya redovisningsdirektivets mening. Det kan först konstateras att bankaktiebolag, sparbanker och kreditmarknadsföretag utgör, i det nya direktivets mening, kreditinstitut och därmed måste innefattas i begreppet företag av allmänt intresse. torde i och för sig falla utanför direktivets definition av kreditinstitut. ingår bland de företag som ska tillämpa ÅRKL och omfattas således av de svenska bestämmelser som reglerar kreditinstituts redovisning. Enligt utredningens mening bör även i fortsättningen jämställas med kreditinstitut. bör därför i denna del utnyttja den möjlighet som direktivet ger att utsträcka definitionen av företag av allmänt intresse till andra företag än de som enligt direktivet måste inkluderas. Utredningen föreslår alltså att även ska anses som ett företag av allmänt intresse. Som redan har framgått anses värdepappersbolag som har tillstånd att ta emot kunders medel utgöra kreditinstitut. Dessa värdepappersbolag måste därför innefattas i definitionen av företag av allmänt intresse. Frågan är om detsamma bör gälla värdepapperbolag som inte har sådant tillstånd. Direktivet ställer inte något krav på detta. Det kan emellertid konstateras att även dessa värdepappersbolag omfattas av ÅRKL:s särskilda regler och i så måtto har jämställts med kreditinstitut. Redan den möjlighet som värdepappersbolag Kategorier av företag och koncerner har att bedriva handel med värdepapper gör det enligt utredningens mening befogat att ställa särskilt höga krav på redovisningen i dessa bolag. Utredningen anser det därför vara naturligt att inkludera samtliga värdepappersbolag i begreppet företag av allmänt intresse. Direktivet synes inte kräva att sådana finansiella holdingföretag som avses i 1 kap. 1 § 2 stycket ÅRKL innefattas i begreppet företag av allmänt intresse. Mot bakgrund av den starka anknytning till den finansiella sektorn som dessa företag har bör emellertid även de anses som företag av allmänt intresse. Direktivet kräver att försäkringsföretag enligt den definition som finns i artikel 2.1 i det s.k. försäkringsredovisningsdirektivet (91/674/EG) ska anses som företag av allmänt intresse. Det sist- nämnda direktivet har, som ovan har berörts, genomförts i svensk lag genom ÅRFL. Av 1 kap. 1 § första stycket ÅRFL framgår att lagen är tillämplig på försäkringsföretag. avses försäkrings- aktiebolag, ömsesidiga försäkringbolag och försäkringsföreningar som omfattas av 1 kap 1 § första stycket försäkringsrörelselagen (2010:2043). Vidare framgår det av paragrafens andra stycke att bestämmelserna om koncernredovisning i 7 kap. ska tillämpas på finansiella holdingföretag som uteslutande eller huvudsakligen förvaltar andelar i dotterföretag som är försäkringsföretag eller utländska företag av motsvarande slag. Med finansiellt holdingföretag avses ett aktiebolag, ett handelsbolag eller en ekonomisk förening vars verksamhet uteslutande eller så gott som uteslutande består i att i vinstsyfte förvärva och förvalta andelar i dotterföretag. Från ÅRFL får enligt 1 kap. 1 § tredje stycket medges undantag för sådana försäkringsföretag som får undantas från försäkrings- rörelselagen enligt 1 kap. 19 och 20 §§ samma lag. Frågor om sådana undantag prövas av . Det är här fråga om vissa ömsesidiga skadeförsäkringsbolag och understödsföreningar. Dispens förutsätter, enligt , bl.a. att företaget har begränsad balansomslutning (högst 1 000 basbelopp) och att företaget inte har några dotterföretag. Kategorier av företag och koncerner De försäkringsföretag som enligt det nya redovisningsdirektivet ska anses som företag av allmänt intresse är de som anges i direktivet 91/674/EEG. Dessa har i sin tur preciserats i svensk rätt genom uppräkningen av företag i 1 kap. 1 § ÅRFL. Utredningen föreslår därför att de företag som anges i 1 kap. 1 § ÅRFL ska anses som företag av allmänt intresse. Företag som har medgetts undantag från ÅRFL enligt lagens 1 kap. 1 § tredje stycke bör dock, med hänsyn till sin regelmässigt mindre omfattning och enklare verksamhet, inte anses som företag av allmänt intresse. Vad gäller finansiella holdingföretag av det slag som avses i ÅRFL så torde dessa i och för sig inte omfattas av begreppet försäkrings- företag i direktivets mening. Med hänsyn till den särskilda roll som dessa företag har inom den finansiella sektorn anser dock utredningen att också de bör anses som företag av allmänt intresse och omfattas av de särskilda regler som gäller för sådana. 4.2.5Publika aktiebolag och andra företag Det nya redovisningsdirektivet ger, som redan har nämnts, medlemsstaterna möjlighet att låta även andra företag utgöra företag av allmänt intresse. Enligt 1 kap. 2 § aktiebolagslagen (2005:551) kan ett aktiebolag vara privat eller publikt. Indelningen i publika och privata aktiebolag är av rättsligt slag och säger inte nödvändigtvis något om bolagets storlek. Endast publika aktiebolag får sprida aktier i bolaget eller av bolaget utgivna skuldebrev eller teckningsoptioner till allmänheten, notera aktier på en aktiebörs eller någon annan organiserad mark- nadsplats (se 1 kap. 7 § aktiebolagslagen). Publika aktiebolag måste ha ett aktiekapital som uppgår till (se 1 kap. 11 § aktiebolagslagen). Aktiebolagslagen ställer även i ett flertal andra avseenden strängare krav på publika aktiebolag än på andra aktiebolag. Ett publikt aktiebolag har möjlighet att söka sin kapitalförsörjning i en vid krets av investerare. Omvärldens behov av information om före- taget är då betydande. I det enskilda fallet kan informationsbehovet Kategorier av företag och koncerner vara väl så stort som för t.ex. ett värdepappersbolag. Det gäller även om företaget har en mera begränsad balansomslutning och netto- omsättning och därmed faller utanför kategorin stora företag. De informationskrav som det nya direktivet uppställer för små och medelstora företag framstår då som otillräckliga. Det talar för att publika aktiebolag bör utgöra företag av allmänt intresse och därmed vara underkastade de mera långtgående informationskrav som gäller för dessa. Det kan i och för sig invändas att det bland de publika aktie- bolagen – som f.n. utgör, exklusive de noterade företagen, drygt 80011 – även finns aktiebolag som i praktiken inte vänder sig till kapitalmarknaden och som dessutom har förhållandevis begränsad balansomslutning och nettoomsättning. Det kan synas mindre lämpligt att tvinga sådana små företag att följa samma redovisnings- normer som t.ex. noterade företag och banker. Enligt utredningens mening är det emellertid inte möjligt att i lagen skilja ut de publika aktiebolag, som investerare och allmänhet har ett stort behov av att få information om, från övriga publika aktiebolag. Övervägande skäl talar därför för att samtliga publika aktiebolag ska anses utgöra före- tag av allmänt intresse. Olägenheterna med detta torde f.ö. vara begränsade. De informationsbestämmelser som kommer att gälla för företag av allmänt intresse torde nämligen inte innebära några mera betydande problem för publika aktiebolag med enkla förhållanden och begränsad balansomslutning och omsättning. Till detta kommer att de publika aktiebolag som i praktiken inte vänder sig till marknaden för sin kapitalförsörjning – och för vilka egenskapen av publikt aktiebolag därför egentligen inte har någon betydelse – har möjlighet att byta bolagskategori från publikt till privat aktiebolag (jfr 26 kap. aktiebolagslagen). Detta torde inte innebära några särskilda olägenheter, i synnerhet som även privata aktiebolag har vissa, om än mera begränsade, möjligheter att vända sig till en större krets av personer för att få kapital (se närmare 1 kap. 7 § andra och tredje styckena aktiebolagslagen). Utred- ningen föreslår därför att samtliga publika aktiebolag ska anses som företag av allmänt intresse. Det kan hävdas att statliga och kommunala aktiebolag borde utgöra företag av allmänt intresse, eftersom det här är fråga om företag som allmänheten har ett stort intresse av insyn i. Utredningen har dock, med hänsyn till att dessa typer av aktiebolag till 11 Publika aktiebolag som inte är noterade enligt siffror från (2011). Kategorier av företag och koncerner stor del är föremål för insyn genom annan lagstiftning, funnit att det inte är lämpligt att utvidga begreppet företag av allmänt intresse så att det omfattar även dessa bolag.12 Förslag: Vad som utgör mindre företag ska i fortsättningen benämnas små företag. Liksom ska denna storlekskategori avgränsas med hänsyn till företagets balansomslutning, netto- omsättning och antal anställda. Gränsvärdesnivåerna ska liksom vara; medelantal anställda 50, balansomslutning och nettoomsättning . Den tekniska utformningen av gränsvärdena justeras. I 1 kap. 3 § första stycket 5 ÅRL anges att mindre företag är sådana som inte är större företag. I punkten 4 samma paragraf anges att större företag är dels företag vars andelar, teckningsoptioner eller skuldebrev är upptagna till handel på en reglerad marknad eller en motsvarande marknad utanför EES dels företag som uppfyller mer än ett av följande villkor: a)medelantalet anställda i företaget har under vart och ett av uppgått till mer än 50, b)företagets redovisade balansomslutning har för vart och ett av uppgått till mer än , c)företagets redovisade nettoomsättning har för vart och ett av uppgått till mer än . 12 Jfr SOU 2007:56, s. 126. Kategorier av företag och koncerner Regleringen i det nya redovisningsdirektivet Artikel 3.2 i det nya direktivet anger att små företag är företag som inte överskrider gränsvärdena i åtminstone två av följande tre kriterier: 35 miljoner kronor13), 70 miljoner kronor14), eller ett genomsnittligt antal anställda under räkenskapsåret på 50. Av artikelns andra stycke framgår dock att medlemsstaterna får fastställa gränsvärden som överstiger de belopp som anges i de två första punkterna. Gränsvärdena får dock inte överskrida (cirka 54 miljoner kronor15) för balansomslutningen och (cirka 108 miljoner kronor16) för nettoomsättningen. Artikeln motsvarar delvis artikel 11 första stycket i det fjärde bolagsrättsliga direktivet. Den artikeln har gett medlemsstaterna rätt att tillåta företag som understiger vissa gränsvärden att upp- rätta balansräkning i förkortad form. De företag som har omfattats av denna möjlighet är sådana som inte överskrider mer än ett av tre av följande gränsvärden; i balansomslutning, i nettoomsättning och 50 anställda (medelantal). De delvärden som tar sikte på balansomslutning och netto- omsättning är i det nya direktivet, liksom i det tidigare direktivet, angivna i euro. Eftersom inte har infört euron som valuta, ska gränsvärdesbeloppen ovan räknas om till svenska kronor genom tillämpning av den växelkurs som offentliggjordes i Europeiska unionens officiella tidning (EUT) dagen för direktivets ikraft- trädande. Enligt artikel 54 trädde det nya direktivet i kraft den tjugonde dagen efter att direktivet publicerades i ovan nämnda tidning. efter detta datum motsvarar . Enligt den upplaga av EUT som publicerades motsvarade en euro då . x 8,6212= 34 484 800SEK + 5 %= ca . x 8,6212= 68 969 600SEK+ = ca . x 8,6212= + 5 %= ca . x 8,6212= 104 454 400SEK + 5 %= ca . Kategorier av företag och koncerner Vid omräkning till nationell valuta för de medlemsstater som inte har infört euron får de belopp i euro som fastställs i gräns- värdena ovan enligt artikel 3.9 andra stycket ökas eller minskas med maximalt för att jämna belopp ska kunna uppnås i de nationella valutorna. Betydelsen av att ett företag är ett litet företag Som exempel på bestämmelser i det nya direktivet som har särskild betydelse för små företag kan nämnas följande. Artikel 14 möjlig- gör för medlemsstaterna att tillåta att små företag upprätta balans- räkning i förkortad form. I artikel 16.3 föreskrivs att medlems- staterna inte får begära andra tilläggsupplysningar av små företag än de som anges i artikel 16. I artikel 19 punkterna 3 och 4 sägs att medlemsstaterna får undanta små företag från skyldigheten att utarbeta förvaltningsberättelse eller lämna icke-finansiell informa- tion i förvaltningsberättelsen. Artikel 31 tillåter ett antal för medlems- staterna valbara förenklingar för små företag avseende offentlig- görandet av resultaträkningen och förvaltningsberättelsen. Som ovan har framgått delar det nya direktivet in företagen i tre stor- lekskategorier, små, medelstora och stora företag, vartill kommer den särskilda kategorin mikroföretag. har medlemsstaterna själva kunnat avgöra om de vill använda sig av de undantag som har gällt för små företag. Så blir inte längre fallet. Redan detta gör det nödvändigt att avgränsa kategorin små företag i . Avgränsningen måste, i enlighet med direktivet, anknyta till företagens balansomslutning, nettoomsättning och antal anställda och för vart och ett av dessa kriterier måste det i lagen anges ett gränsbelopp. Dessa gränsbelopp ska ges den betydelsen att om företaget inte överskrider något av gränsbeloppen eller överskrider högst ett av dessa ska företaget anses som ett litet företag. Det gränsbelopp som anknyter till antal anställda måste enligt direktivet fastställas till 50. När det gäller de andra två gränsbeloppen ger direktivet medlemsstaterna en viss valfrihet. Gränsbeloppet avse- ende balansomslutning anges i direktivet till men med möjlighet för medlemsstaterna att välja en högre nivå på maximalt Kategorier av företag och koncerner , medan gränsbeloppet för nettoomsättning anges till med möjlighet att lägga nivån på maximalt . Frågan är då vilka gränsbelopp som bör tillämpas i i fråga om balansomslutning och nettoomsättning. De gränsbelopp som ÅRL innehåller och som avgränsar vad som utgör mindre företag är en balansomslutning om maximalt (motsvarande ) och en nettoomsättning om maximalt (motsvarande ). Vid tillkomsten av dessa gränsbelopp betonades vikten av att svenska företag kan konkurrera och samverka med företag i jämförbara länder på lika villkor och att den här aktuella regleringen därför inte borde vara mer långtgående än vad som följer av EU:s redovisningsdirektiv.17 I linje med detta kan det synas naturligt att utnyttja den möjlighet som det nya direktivet ger att höja gränsbeloppen ytterligare. De nuvarande svenska gränsbeloppen ligger emellertid redan ett stycke ovanför de nivåer som framstår som det nya direktivets normalnivåer vilket i sig talar för att gränsbeloppen inte bör höjas. En höjning av de nuvarande gränsbeloppen skulle inte heller beröra särskilt många företag. De företag som skulle beröras är dessutom av den storlek att det också finns goda skäl för den något mera ingående redovisning av företagens förhållanden som gäller för medelstora företag. Utred- ningen föreslår därför f.n. inte någon höjning av gränsbeloppen. Om det senare visar sig att man i andra länder mera allmänt har lagt gränsbeloppen avsevärt över direktivets normalnivåer, kan det finnas anledning att se över de svenska nivåerna på nytt. Utredningen avser att återkomma till den frågan i sitt slutbetänkande. Detta innebär att de gränsvärden avseende balansomslutning och nettoomsättning som används i ÅRL bör vara kvar. Utredningen kan emellertid konstatera att ÅRL:s gränsvärden – och f.ö. också motsvarande gränsvärden i t.ex. revisionslagen – har en annan teknisk konstruktion än gränsvärdena i direktivet. Vid en tillämpning av ÅRL:s gränsvärden bedöms det enskilda kriteriet – t.ex. balansomslutningen – för vart och ett av två följande år; först om det i lagtexten angivna beloppet överskrids i följd ska en ökning av balansomslutningen föranleda att delvärdet avseende balansomslutning anses överskridet. Vid en tillämpning av direk- tivets gränsvärden kan däremot redan en ökning av t.ex. balans- 17 Se prop. 2009/10:204 s. 87. Kategorier av företag och koncerner omslutningen under ett enskilt år leda till att gränsbeloppet avse- ende detta kriterium är överskridet. Å andra sidan anses, enligt direktivet, gränsen mellan två företagskategorier överskriden först om företaget i följd har överskridit minst två av de tre gränsbeloppen. Skillnaden mellan de båda gränsvärdeskonstruk- tionerna torde i de flesta fall inte ha någon praktisk betydelse men kan ha det i det enskilda fallet. Utredningen föreslår därför att ÅRL:s gränsvärdeskonstruktion ändras så att den stämmer bättre överens med direktivets. Den nuvarande gränsvärdeskonstruktionen används även för att avgränsa vilka företag som är skyldiga att upprätta årsredovisning (se 6 kap. 1 § första stycket 6 och 7 bokföringslagen) och ha auktoriserad revisor (se 9 kap. 13 och 14 §§ aktiebolagslagen och 8 kap. 5 § lagen om ekonomiska föreningar) och vilka företag som ska tillämpa revisionslagen (1999:1079; se 3 § nämnda lag). Gränsvärdena är därvid satta så att de väsentligen motsvarar ÅRL:s nuvarande gräns- dragning mellan mindre och större företag. Enligt utredningens mening är det naturligt att gränsvärdeskonstruktionen i de nämnda bestämmelserna justeras så att den blir densamma som utredningen föreslår vad gäller avgränsningen mellan små företag och andra företag. Utredningens lagförslag innehåller därför förslag till ändringar i de aktuella paragraferna. Samma gränsvärdeskonstruktion används i 9 kap. 1 § aktiebolagslagen för att avgränsa de aktiebolag som kan välja bort revisionen. I den paragrafen används emellertid helt andra gränsvärdesnivåer och utredningen föreslår därför inte någon ändring där. Utredningen har övervägt om det är möjligt att behålla det numera vedertagna begreppet mindre företag. Begreppet framstår emellertid inte som särskilt lämpligt om man, som utredningen föreslår, betecknar de andra storlekskategorierna som medelstora företag och stora företag. Utredningen föreslår alltså att begreppet mindre företag ersätts med det i direktivet använda små företag. Kategorier av företag och koncerner Förslag: I ÅRL tas in en definition av medelstora företag som väsentligen överensstämmer med definitionen i det nya redovis- ningsdirektivet. definieras som företag som inte är små företag eller företag av allmänt intresse och som inte uppfyller mer än högst ett av följande tre storlekskriterier; medelantal anställda 250, balansomslutning och nettoomsättning . Av artikel 3.3 i det nya direktivet framgår att medelstora företag är företag som inte är små företag och som överskrider högst ett av följande tre kriterier: balansomslutning om (motsvarande cirka 175 miljoner kronor18), nettoomsättning om (motsvarande cirka 350 miljoner kronor19), och genomsnittligt antal anställda under räkenskapsåret 250 personer. Direktivet medger att medlemsstaterna tillåter att medelstora företag i flera avseenden tillämpar enklare regler än vad som gäller för stora företag. Artikel 14.2 medger sålunda att medelstora företag tillåter medelstora företag att upprätta resultaträkningar i förkortad form (med vissa begränsningar). Artikel 17.1.r ger möjlighet att begränsa kraven på upplysningar om närståendetransaktioner jämfört med vad som gäller för stora företag. De upplysningskrav som uppställs i artikel 18 om t.ex. nettoomsättningens fördelning behöver över huvud taget inte tillämpas på medelstora företag. Artikel 23.2 ger möjlighet att undanta medelstora koncerner från kravet på att upprätta koncernredovisning, utom när ett koncernföretag är ett företag av allmänt intresse. Enligt artikel 31.2 kan medelstora före- tag ges möjlighet att offentliggöra sina balansräkningar i förkortad form. 18 x 8,6212 = + = ca 180 miljoner. 19 x 8,6212= 344 800 000SEK + 5 %= ca 362 miljoner dvs. Kategorier av företag och koncerner Som har framgått av det sagda ger direktivet utrymme för att ställa mindre krav på medelstora företag än på stora företag och företag av allmänt intresse. Om vill utnyttja dessa förenk- lingsmöjligheter, måste gruppen medelstora företag avgränsas på något sätt. Utredningen, som anser att i vart fall några av dessa förenklingsmöjligheter bör utnyttjas (se bl.a. avsnitt 8.13), förordar därför att det i ÅRL tas in en beskrivning av vilka företag som är att anse som medelstora företag. Det torde i och för sig inte vara helt nödvändigt att i lagen ta in en uttrycklig definition av medelstora företag. De medelstora företagen skulle i stället kunna beskrivas som företag som inte är vare sig stora företag eller små företag. I ett lagtekniskt perspektiv torde det emellertid finnas betydande fördelar med en särskild definition av medelstora företag. Utredningen föreslår således att det i ÅRL tas in en uttrycklig definition av medelstora företag. Hur gränsen mellan små och medelstora företag ska dras, har behandlats i föregående avsnitt. Gränsen mellan medelstora företag och stora företag bör, i enlighet med direktivet definieras genom användandet av tre gränsbelopp. Utredningen föreslår att de tre gränsbelopp bestäms enligt följande; medelantal anställda 250, balansomslutning och nettoomsättning . Förslag: I ÅRL införs bestämmelser om vilka företag som är stora företag. Med stora företag ska avses företag som inte är vare sig små företag, medelstora företag eller företag av allmänt intresse. Det innebär att företag som inte är ett företag av allmänt intresse ska anses som ett stort företag om det upp- fyller minst två av följande tre kriterier; medelantal anställda 250 personer, balansomslutning och netto- omsättning . Gränsbeloppen för vad som enligt ÅRL betraktas som större före- tag är, som har nämnts, följande; årlig balansomslutning , årlig nettoomsättning och genomsnittligt antal anställda 50. Av dessa tre gränsvärden ska Kategorier av företag och koncerner minst två vara uppfyllda för att ett företag ska anses som större i den mening som avses i 1 kap 3 § första stycket 4 ÅRL. Av artikel 3.4 i det nya direktivet framgår att stora företag är företag som överskrider minst två av följande tre gränsbelopp: genomsnittligt antal anställda under räkenskapsåret på I 1 kap. 3 § första stycket 4 ÅRL anges vad som avses med större företag. Denna definition stämmer inte överens med vad som sägs i det nya direktivet om vad som ska anses vara stora företag. I praktiken innebär det att större företag i ÅRL:s mening innefattar de företag som i direktivet beskrivs som medelstora företag. En annan skillnad är att enligt svensk rätt utgör noterade företag alltid större företag. Så är det inte i direktivet, där de noterade före- tagen i stället alltid anses som företag av allmänt intresse. För att åstadkomma den nödvändiga anpassningen till det nya direktivet bör begreppet större företag nu ersättas med stora företag. Stora företag bör avgränsas genom användande av gränsbelopp som motsvarar de gränsbelopp som anges i direktivet.