sou · H2B363 · 2014-09-05 00:00:00 — Även om det inte finns någon forskning om just grovt olaga tvång finns det anledning att tro att brottet förekommer inom organiserad brottslighet. Det gäller inte minst sådana fall som skulle ha klassificeras som utpressning om gärningen hade lett till en förmögenhetsöverföring. Ska stämpling till grovt olaga tvång kriminaliseras? Vårt förslag: Stämpling till grovt olaga tvång ska kriminaliseras. Grovt olaga tvång1 har ett abstrakt straffvärde som omfattar fäng- else i lägst och högst . Brottet betraktas alltså som allvarligt av lagstiftaren. Brottets straffskala måste anses ligga på en sådan nivå att en kriminalisering av stämpling i sig framstår som rimlig. Vidare framstår det vid en mer konkret bedömning som alldeles tydligt att det finns fall av grovt olaga tvång som är så straffvärda att ett ingripande på stämplingsstadiet framstår som motiverat från straffvärdesynpunkt. Bl.a. kan fråga vara om gärningar som inne- fattar tortyrliknande inslag. Vid kriminaliseringen av försök och förberedelse till grovt olaga tvång har det framför allt varit alla former av tortyr och annat sådant kvalificerat tvång som lagstif- taren har avsett att motverka. När det gäller vilka omständigheter 1 Den grova formen av olaga tvång har inte någon egen brottsbeteckning, men vi föreslår nedan i avsnitt 7.4.7 att flera brottstyper som saknar egen beteckning ska erhålla en sådan. I betänkandet kommer vi att använda oss av de brottsbeteckningar som vi föreslår ska införas. Kriminalisering av osjälvständiga brott som särskilt ska beaktas vid bedömningen av om ett olaga tvång ska bedömas som grovt, se vårt förslag nedan i avsnitt 7.4.5.2. Även brottets konstruktion, nämligen att det är ett brott som kräver att tvånget faktiskt kommer till stånd, medför att brotts- typen som sådan inte kan anses ha sådan karaktär att ett stämp- lingsansvar av den anledningen framstår som olämpligt. Vid en jämförelse mellan stämplingsbrottets tillämplighet i relation till andra brottstyper kan vidare noteras att många brotts- typer som är kriminaliserade på stämplingsstadiet, såsom grovt häleri och penningtvättsbrott (både av normalgraden och grovt brott) framstår som mindre allvarliga än de brott som omfattas av bestämmelsen om grovt olaga tvång. Från ekvivalenssynpunkt framstår det därför som rimligt att även stämpling till grovt olaga tvång ska vara straffbart. I sammanhanget bör även beaktas att olaga tvång i inte obetyd- lig utsträckning kan ses som ett parallellbrott till utpressning i de fall där det i och för sig finns en legal fordran i botten, men där de indrivningsmetoder som tillämpas är allt annat än tillbörliga. Som kommer att framgå nedan anser vi att stämpling till grov utpress- ning ska kriminaliseras och mot bakgrund av att tvångsmomentet straffvärdemässigt bör vara dominerande bör det förhållandet att tvånget, vid olaga tvång, syftar till att genomdriva en i och för sig giltig fordran inte påverka bedömningen i någon nämnvärd ut- sträckning.2 Även vid en jämförelse mellan de olika förfältsbrotten anser vi att det framstår som rimligt att utöka kriminaliseringen till att omfatta också stämpling till grovt olaga tvång. Redan nu är försök och förberedelse till grovt olaga tvång kriminaliserat och som vi framhållit ovan i våra allmänna överväganden menar vi att stämp- ling till brott generellt inte bör betraktas som en mindre allvarlig osjälvständig brottsform än förberedelse till samma brott. Brottstypens karaktär är vidare sådan att brottet kan planeras i förväg och dessutom begås i en kontext där det förekommer olika 2 Släktskapet mellan olaga tvång och utpressning gör att det i och för sig också skulle kunna övervägas om inte försök till olaga tvång av normalgraden borde kriminaliseras (försök till utpressning är straffbart). Enligt vår mening är det emellertid främst vid grova brott, där det förekommer allvarligare former av tvång, som tvångsmomentet överskuggar det ekonomiska momentet. Vid mindre allvarligt tvång är det rimligt att skillnaderna mellan brottstyperna ges visst genomslag. Vi har därför valt att inte lämna förslag till en utökad kriminalisering i relation till olaga tvång av normalgraden. Kriminalisering av osjälvständiga brott former av samarbete och arbetsfördelning. Med hänsyn till detta framstår tillämpningsområdet för ett stämplingsansvar som reellt, inte minst inom ramen för mer organiserad brottslighet. Sammantaget menar vi att det finns skäl för en utökad krimina- lisering av det straffbara området för grovt olaga tvång. Vi föreslår därför att även stämpling till sådant brott ska kriminaliseras. Av 9 kap. 4 § framgår att den som genom olaga tvång förmår någon till handling eller underlåtenhet som innebär för gärningsmannen och skada för den tvungne eller någon i vars ställe denne är, döms, om inte brottet är att anse som rån eller grovt rån, för utpressning. Brottet ska bedömas som grovt om gär- ningen har innefattat våld eller hot av allvarligt slag eller om gär- ningsmannen har visat särskild hänsynslöshet. Direkt av bestämmelsen om utpressning framgår att ansvaret är sekundärt till ansvar för rån och grovt rån. Ansvar för rån är dock uteslutet i de fall då förmögenhetsöverföringen görs vid ett annat senare tillfälle än själva hotet eftersom ansvar för rån kräver för- mögenhetsöverföring under trängande fara, vilket inte krävs för ansvar för utpressning. Ansvar för rån är också uteslutet om den hotade och den tvungne inte är samma person. Det finns därmed rånliknande situationer som i stället lagförs som utpressning p.g.a. att det brister i någon förutsättning för att gärningen ska utgöra ett rån. Utpressning har även likheter med bedrägeribrottet, men det som skiljer dem åt är att det för utpressning krävs att gärnings- mannen har förmått offret med hjälp av olaga tvång medan det vid bedrägeribrott krävs ett vilseledande. Utpressning kan, precis som bedrägeri, begås genom underlåtenhet, t.ex. genom underlåtenhet att förhindra att en viss uppkommen fara förverkligas. Liksom vid bedrägeri krävs det vid utpressning att en viss förmögenhetsöver- föring har skett för att alla gärningsmoment ska vara uppfyllda. Om det inte har skett någon förmögenhetsöverföring får i stället dömas för olaga tvång. Kriminalisering av osjälvständiga brott Som utpressning räknas att genom tvång få någon att betala ett oskäligt högt skadestånd, en ogiltig skuld, en muta eller annan lik- nande ersättning som inte har stöd av rättsordningen. Det är där- emot inte utpressning att kräva betalt för en legitim och förfallen skuld. Om indrivningen sker på ett otillbörligt sätt, t.ex. med hjälp av en eller flera personer med en tydlig tillhörighet till ett krimi- nellt nätverk eller en kriminell gruppering, kan det emellertid vara fråga om olaga tvång. Straffet för utpressning är fängelse i högst eller böter, om brottet är ringa. Om brottet är grovt, döms till fängelse i lägst ett och högst . Vid bedömningen av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om gärningen har innefattat våld eller hot av all- varligt slag eller om gärningsmannen har visat särskild hänsynslös- het (se dock förslag från Utredningen om skärpta straff för allvar- liga våldsbrott innebärande att straffminimum för grov utpressning bör höjas till fängelse och (SOU 2014:18 s. 178) samt vårt förslag nedan i avsnitt 7.4.5.5 angående kvali- fikationsgrunder för grov utpressning). Försök och förberedelse till grov utpressning är straffbart. Även bedrägeri är kriminaliserat på försöks- och för- beredelsestadiet. Rån och grovt rån är straffbart i alla former av osjälvständiga brott. Antalet anmälda fall av utpressning och ocker (som i statistiken redovisas tillsammans med utpressning) har ökat markant (se tabell 4.2). Tabell 4.2 Antalet anmälda brott avseende utpressning och ocker i hela landet perioden –2013 I många fall av utpressning som har med den organiserade brotts- ligheten att göra är utpressningsbrottet närmast en affärsidé på så sätt att legitima affärsidkare t.ex. pressas på pengar för att skyddas mot att deras affärsrörelse ska förstöras. Det ligger i dessa fall en klar planering bakom utpressningen. Den pågår eller är i vart fall tänkt att pågå och det är ofta flera personer in- blandade. Det är inte heller ovanligt att helt legitima affärsupp- Kriminalisering av osjälvständiga brott görelser där oenighet mellan parterna någonstans har uppstått leder till att den ena parten i stället för att väcka talan i domstol ber någon annan att driva in den fordran som personen anser sig ha på den andra affärspartnern. Inte sällan kontaktas i dessa lägen perso- ner med koppling till något kriminellt nätverk eller gruppering som med hjälp av sitt upparbetade våldskapital eller genom olika former av indirekta eller direkta hot begär betalt enligt den tidigare upp- görelsen. Sådan illegal indrivning, som innebär att den organiserade brottsligheten försöker ersätta staten som tvistlösare, kan beteck- nas som systemhotande, då de kriminella nätverken och gruppe- ringarna på så vis försöker överta en del av statens maktbefogen- heter. När det gäller behovet av en utökad kriminalisering av grov ut- pressning kan det konstateras att antalet anmälda utpressningsbrott har fyrdubblats. Ökningen beror sannolikt på en kombination av en allmänt ökad anmälnings- benägenhet och att antalet gärningar faktiskt har ökat (Brå 2012:6 s. 21 f.). I en tiondel av fallen tycks utpressaren ha en klar koppling till kriminella nätverk och grupperingar och i vissa fall lånas etable- rade gruppers vålds- och skrämselkapital (i fortsättningen anges enbart våldskapital för att beskriva detta fenomen). I ytterligare en fjärdedel av de anmälda fallen finns indikationer på koppling till kriminella gäng (bl.a. genom att den som utför utpressningen upp- ges vara anlitad av en tredje person, att flera personer är närvarande vid utpressningen och att utövaren har köpt den skuld som ut- pressningen gäller; Brå 2012:6 s. 35 f.). Att ett oönskat beteende eller en företeelse i stor utsträckning har ökat är något som talar för att samhället bör sätta in större resurser för att beivra brottet. Av statistiken framgår även att en stor del av anmälningarna, , gäller försök till utpressning (Brå 2012:6 s. 33). Ska stämpling till grov utpressning kriminaliseras? Vårt förslag: Stämpling till grov utpressning ska kriminaliseras. Det abstrakta straffvärdet för grov utpressning är, som ovan angetts, fängelse i lägst ett och högst . genomfördes en straffskärpning för grov utpressning och minimistraffet höjdes då Kriminalisering av osjälvständiga brott från fängelse till lägst för att stämma bättre överens med den straffskala som gäller för rån. Den vanligaste på- följden för utpressning (både av normalgraden och som grovt brott) är fängelse, vilket dömdes ut i av fallen när utpressning var huvudbrottet (Brå 2012:6 s. 27). Brottets straffskala måste anses ligga på en sådan nivå att en kriminalisering av stämpling i sig framstår som rimlig. Vidare framstår det vid en mer konkret bedömning som alldeles tydligt att det finns fall av grov utpressning som är så straffvärda att ett ingripande på stämplingsstadiet framstår som motiverat från straffvärdesynpunkt. Tydliga exempel på detta är fall av s.k. beskyddarverksamhet riktad mot restauranger och butiker. Utpressningsbrottet är konstruerat som ett skadebrott och brottstypen kan följaktligen inte anses ha sådan karaktär att ett stämplingsansvar av den anledningen framstår som olämpligt. Här bör särskilt framhållas att det i regel torde förhålla sig så – precis som vi angett när det gäller grovt olaga tvång – att det offer som utsätts för utpressning inte anser att den största kränkningen ligger i den förmögenhetsskada som uppstår vid fullbordat brott utan det är snarare det olaga tvånget, t.ex. hotet om våld mot den egna personen eller en familjemedlem, som innebär den största på- frestningen för offret. Redan försök till utpressning innefattar där- med typiskt sett en inte obetydlig skada av icke-ekonomisk karak- tär. Brottstyper kan följaktligen inkludera någon form av skada som inträder tidigare än den formella fullbordanspunkten. På samma sätt som vad gäller grovt olaga tvång framstår det som klart att det finns flera exempel på stämplingskriminaliseringar som avser mindre allvarliga brottstyper än vad det nu är fråga om. I sam- manhanget bör även beaktas att rån är kriminaliserat på stämplings- stadiet och att det ofta är tillfälligheter som avgör om ett visst brott blir att bedöma som rån eller utpressning. När det gäller relationen till övriga förstadier till grov utpress- ning är såväl försök som förberedelse till grov utpressning krimina- liserat . I linje med den bedömning vi har redovisat i våra all- männa överväganden anser vi att det saknas skäl att särbehandla stämpling som osjälvständig brottsform i den utsträckning som sker . Att initiera grov utpressning måste i många fall anses vara minst lika straffvärt som att förbereda utförandet av brottet. Kriminalisering av osjälvständiga brott På samma sätt som vad gäller grovt olaga tvång framstår det som klart att utpressning kan planeras i förväg och dessutom ofta begås i en kontext där det förekommer olika former av samarbete och arbetsfördelning. Också vad gäller utpressning framstår tillämp- ningsområdet för ett stämpningsansvar som högst reellt. Inom ramen för den organiserade brottsligheten bör man, som ovan redo- visats, kunna utgå ifrån att en stor del av de utpressningsgärningar som begås har föregåtts av sådan planering som skulle träffas av ett stämplingsansvar. Det finns därmed mycket som talar för att en kriminalisering på stämplingsstadiet skulle öka möjligheten till tidigt ingripande från polisen både mot de som utför hoten och de som initierar dessa indrivningar. De individer som överlåter ford- ringar är dessutom i många fall affärsidkare som egentligen sysslar med legitima affärer och det kan därmed förväntas att en krimi- nalisering av stämpling – som skulle träffa dessa personer – skulle kunna få en preventiv effekt. Vid en samlad bedömning finns det enligt vår uppfattning skäl att kriminalisera stämpling till grov utpressning. 4.5.4 Våld eller hot mot tjänsteman Brotten i 17 kap. har det gemensamt att de ska utgöra ett skydd inte bara mot angrepp på eller hot mot en enskild person, utan också mot allmän verksamhet. Många av bestämmelserna är dessutom kvalificerade varianter av brottstyper som regleras i andra delar av . Brotten mot allmän verksamhet i 17 kap. anses därför vara mer straffvärda än motsvarande gär- ningar i andra kapitel. Av 17 kap. 1 § framgår att den som med våld eller hot om våld förgriper sig på någon i hans eller hennes myndighets- utövning eller för att tvinga honom eller henne till eller hindra honom eller henne från åtgärd i myndighetsutövningen döms för våld eller hot mot tjänsteman. Detsamma gäller för den som häm- nas för sådan åtgärd eller som förgriper sig mot någon som har utövat myndighet. För att ansvar ska dömas ut förutsätts att någon har utövat våld på person eller har framställt hot om våld på person som utför Kriminalisering av osjälvständiga brott Begreppet våld på person innefattar dels misshandel, dels sådana former av betvingande som innebär att den utsatte praktiskt taget fullständigt berövas sin kroppsliga rörelse- frihet. I den mån gärningen inte är sådan att den kan bedömas inne- fatta våld på person och gärningen inte heller anses vara ett sådant betvingande som ska omfattas av bestämmelsen, kan personen inte dömas för våld mot tjänsteman. I stället kan gärningen utgöra våld- samt motstånd. Att enbart tränga undan en tjänsteman eller rycka något från honom eller henne i syfte att hindra eller framtvinga en tjänsteåtgärd är normalt straffbart endast som våldsamt motstånd (se 17 kap. 4 § ; se m.fl., kommentaren till 17 kap. samt Ulväng m.fl. (2012) s. 216 f.). Med hot om våld avses att någon genom tal eller handling fram- för hot om sådant våld som angetts. Hotet måste ha kommit till den hotades kännedom och så snart det gör det har hotet full- bordats. Om det hot som framförs inte avser våld på tjänstemannen utan på t.ex. tjänstemannens anhöriga eller på egendom som tillhör denne kan inte dömas till ansvar för hot mot tjänsteman utan i stället för förgripelse mot tjänsteman (17 kap. 2 § ). För att ansvar för våld eller hot mot tjänsteman ska kunna dömas ut förut- sätts även att det våld som utövas eller det hot om våld som framförs har ett visst samband med den myndighetsutövning som tjänstemannen utför, står i begrepp att utföra eller har utfört. Straffet för våld eller hot mot tjänsteman är fängelse i högst . Om brottet är ringa är straffskalan böter eller fängelse (se dock vårt förslag nedan i avsnitt 7.4.5.7 angående förändring av brottets gradindelning och införande av kvalifika- tionsgrunder). är försök och förberedelse till våld eller hot mot tjänsteman kriminaliserat i fall där fullbordat brott inte skulle ha bedömts som ringa. Motsvarande gäller såväl misshandel som grov misshandel. Kriminaliseringen vad gäller försök och förberedelse till våld mot tjänsteman motsvarar följaktligen den som gäller våld riktat mot andra personer. När det gäller stämpling är krimina- liseringen av misshandel emellertid mer omfattande än den för våld mot tjänsteman, då stämpling till grov misshandel är straffbart. Vad gäller hot mot tjänsteman har kriminaliseringen gjorts mer om- fattande än för personer i övrigt, då försök och förberedelse till olaga hot inte är straffbart. Kriminalisering av osjälvständiga brott Antalet anmälda brott om våld eller hot mot tjänsteman –2013 framgår av tabell 4.3. Tabell 4.3 Antalet anmälda brott avseende våld respektive hot mot tjänsteman i hela landet perioden –2013 Det finns inte någon forskning i som visar på hur vanligt förekommande det är att våld eller hot mot tjänsteman utförs inom organiserad brottslighet. Den tillgängliga forskningen har i stället undersökt hur utbrett problemet med otillåten påverkan är mot myndighetspersoner i stort samt hur ofta förekommande otillåten påverkan är mot poliser från individer inom organiserad brottslig- het.3 I den utredning som Brå gjorde om påverkan mot myndighets- personer4 angav att de om ungefär som undersökningen avsåg hade utsatts för allvarliga trakasserier, hot eller våldsamma situa- tioner av någon art. Syftet med påverkan uppfattades av tjänste- männen vara att åstadkomma passivitet eller aktivitet till egen för- del eller för att hämnas för händelser som redan hade ägt rum (Brå 2005:18 s. 47 ff.). Av rapporten framgår att tjänstemän har uppgett att de utsätts för försök till mordbrand i hemmet, bostäder blir beskjutna och privatbilar blir utsatta för skadegörelse. Likaså framgår att det före- 3Med otillåten påverkan avses i det här sammanhanget allvarliga trakasserier, hot samt våldssituationer mot person och egendom, som utöver att vara ett stort arbetsmiljöproblem riskerar att påverka den enskilde tjänstemannens myndighetsutövning och som i förläng- ningen kan utgöra ett hot mot demokratin. Med otillåten påverkan avses också korruption i form av otillbörliga erbjudanden (Brå 2005:18 s. 7). 4De tillfrågade var kustbevakningstjänstemän, tulltjänstemän, tjänstemän inom , poliser, åklagare, domare, nämndemän och tjänstemän inom (indrivningsverksamheten). Kriminalisering av osjälvständiga brott kommer att tjänstemän hotas till livet eller att bombhot framförs. Det händer även att myndigheter får tips och underrättelseinforma- tion om att tjänstemän ska undanröjas eller liknande hot. Allvarliga trakasserier kan bestå av upprepade telefonsamtal, obehagliga brev och ständigt återkommande okynnesanmälningar. Vidare förekom- mer också subtila, men allvarliga, trakasserier såsom att någon råkar befinna sig på den plats där tjänstemannens privata bil står parkerad, att personer på motorcyklar åker runt privatbostaden, att tjänstemän blir fotograferade, att myndigheters verksamhet, tjänste- män och deras anhöriga kartläggs, att tjänstemän får oönskade varor hemskickade och att uppgifter om tjänstemän läggs ut på internet (Brå 2005:18 s. 100 ff.). I en senare rapport där Brå har undersökt hur Polisen och dess tjänstemän utsätts för otillåten påverkan av just individer inom den organiserade brottsligheten framgår att av poliserna uppgav sig ha utsatts för någon eller några former av negativ på- verkan som frågorna avsåg och att påverkan tog sig uttryck i hot, trakasserier, våld, skadegörelse, otillbörliga erbjudanden och annan negativ påverkan (Brå 2009:7 s. 26 f.). Av de nämnda rapporterna framgår alltså att sätten att försöka utöva påtryckningar är många, men att alla beteenden inte är sådana som ryms under bestämmelsen om våld eller hot mot tjänsteman. Eftersom det i inte ringa grad förekommer otillåten påverkan på ett sätt som kan vara systemhotande finns det dock anledning att se särskilt allvarligt på gärningar som omfattas av bestämmelsen om våld eller hot mot tjänsteman. Det är också ett av flera skäl för att det bör övervägas om det straffbara området för våld eller hot mot tjänsteman bör utökas så att det även omfattar stämpling till sådant brott. Förfältskriminalisering av våld eller hot mot tjänsteman Vårt förslag och vår bedömning: Straffansvaret för försök och förberedelse till våld och hot mot tjänsteman av normalgraden ska kvarstå. Försök, förberedelse och stämpling till grovt våld eller hot mot tjänsteman ska kriminaliseras. Kriminalisering av osjälvständiga brott Som framgått ovan finns det ingen uppdelning av våld eller hot mot tjänsteman i brott av normalgraden och grovt brott. Vi lägger emellertid nedan fram ett förslag som innebär att en sådan gradindelning införs (se avsnitt 7.4.5.7). Förutsatt att vårt förslag genomförs skulle det nya brottet av normalgraden få en straffskala som omfattar böter till fängelse i högst och det grova brottet en straffskala omfattande fängelse i lägst och högst . När det gäller kriminalisering av stämpling till våld och hot mot tjänsteman är det vår uppfattning att kriminaliseringen inte bör göras mer omfattande än att avse det grova brottet. Det grova brottets straffskala skulle ligga på en sådan nivå att en kriminali- sering av stämpling i sig framstår som rimlig. Med hänsyn till att kriminaliseringen av stämpling bör förbehållas allvarliga brott bör emellertid stämpling till brott av normalgraden inte kriminaliseras. Våld eller hot mot tjänsteman är ett brott som är konstruerat på så vis att när det fullbordas innebär brottet i regel, åtminstone när det gäller mer allvarliga gärningar, någon form av skadlig följd i form av smärta, psykiskt besvär, oro eller liknande, vilket gör att brottets konstruktion i sig inte talar mot en kriminalisering på stämplingsstadiet. Även brottets konstruktion, nämligen att det är ett skadebrott, är därmed något som närmast talar för att en krimi- nalisering av stämpling kan vara befogad. Det skulle möjligen, med hänsyn till hur förfältsgärningar är kriminaliserade i relation till olaga hot respektive misshandel, kunna ifrågasättas om skälen för att kriminalisera stämpling till grovt hot mot tjänsteman är lika starka som skälen för att krimina- lisera stämpling till grovt våld mot tjänsteman. Med hänsyn till att våld och hot mot tjänsteman på ett annat sätt än olaga hot syftar till att bereda skydd mot angrepp på den offentliga tjänste- och makt- utövningen menar vi emellertid att det är rimligt att kriminalisera också stämpling till grovt hot mot tjänsteman. I sammanhanget har beaktats att försök och förberedelse har kriminaliserats utan att det gjorts någon åtskillnad mellan de olika formerna av brottet. Enligt utredningens mening finns, vid en sammanvägd bedöm- ning av de faktorer som vi har ställt upp för att avgöra om en viss förfältskriminalisering är befogad eller inte, skäl som talar för att en kriminalisering av stämpling till såväl grovt våld mot tjänsteman Kriminalisering av osjälvständiga brott som grovt hot mot tjänsteman ska införas.