sou · H2B356 · 2014-08-27 00:00:00 — Enligt artikel 149 i Solvens II-direktivet ska ändringar i de upp- gifter som har lämnats vid sekundäretablering enligt artikel 145 omfattas av det system med förhandsanmälan och anmälan som finns för gränsöverskridande verksamhet utan sekundäretblering i artikel 147 och 148. Hänvisningen till artikel 145 i artikel 149 synes vara en uppenbar felskrivning. Genom artikel 2.38 i Omnibus II-direktivet ersätts hänvisningen i artikel 149 till artikel 145 med en hänvisning till artikel 147. Eftersom det svenska genomförandet av de nu aktuella bestäm- melserna har grundats på de riktiga bestämmelserna i det kon- soliderade livförsäkringsdirektivet och det tredje skadeförsäkrings- direktivet, och alltså inte på den felaktiga konsolideringen i Solvens II-direktivet finns det inget behov av att genomföra den rättelse av Solvens II-direktivet som sker genom Omnibus II- direktivet. 5.17Försäkrings- och återförsäkringsföretag som inte följer rättsregler Förslag: Det anges i försäkringsrörelselagen och i lagen om utländska försäkringsgivares och tjänstepensionsinstituts verk- samhet i att får hänskjuta en fråga som rör ett förfarande av en annan behörig myndighet inom EES till Europeiska försäkrings- och tjänstepensionsmyndig- heten för tvistlösning när det gäller överträdelse av beslut om rättelse. Skälen för förslaget: I artikel 155 och 158 i Solvens II-direktivet finns regler om rättelse när ett försäkrings- respektive återförsäk- ringsförtetag inte följer rättsregler i en värdmedlemsstat (företaget bedriver direkt gränsöverskridande verksamhet eller verksamhet i värdmedlemsstaten genom filial). Genom artikel 2.39 och 2.40 i Omnibus II-direktivet införs tvistlösningsmöjligheter i artikel 155 och 158 i Solvens II-direk- tivet. Där sägs att tillsynsmyndigheten i hem- eller värdmedlems- staten får hänskjuta ärendet till Eiopa. Överväganden och förslag – Solvens II-direktivet I FRL och i lagen (1998:293) om utländska försäkringsgivares och tjänstepensionsinstituts verksamhet i bör införas en bestämmelse om att får hänskjuta en fråga som rör ett förfarande av en annan behörig myndighet inom EES till Europeiska försäkrings- och tjänstepensionsmyndigheten för tvist- lösning när det gäller överträdelse av beslut om rättelse. 5.18Statistik kring verksamhet över gränserna Bedömning: Förändringar i den närmare uppdelningen av den statistik kring verksamhet över gränserna som ett försäkrings- företag ska lämna till kan genomföras genom föreskrifter på lägre nivå än lag. Skälen för bedömningen: I artikel 159 i Solvens II-direktivet finns bestämmelser om att försäkringsföretag som bedriver verksamhet över gränserna ska lämna viss statistik kring sin verksamhet till sin tillsynsmyndighet. Uppgifterna ska vara uppdelade efter de indel- ningar av olika slag som finns i bilagorna II och V till direktivet. Bestämmelsen är genomförd i svensk rätt genom bestämmel- serna 14 kap. 5 § FRL om att ett försäkringsföretag ska lämna de upplysningar om sin verksamhet som inspek- tionen begär. I utkastet till kommande lagrådsremiss om genom- förande av Solvens II-direktivet utökas dessutom bemyndigandet i 14 kap. 18 § andra stycket 1 – om att regeringen eller den myndig- het regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om vilka upplysningar ett försäkringsföretag ska lämna till Finansinspek- tionen enligt den bestämmelsen – med föreskriftsrätt även beträff- ande när och hur de ska lämnas. Genom artikel 2.41 i Omnibus II-direktivet ersätts hänvisningar till bilagorna II och V i Solvens II-direktivet med hänvisningar till den indelning i affärsgrenar som finns i bilaga I till EU-förord- ningen. Som framgått ovan framgår skyldigheten för försäkringsföretag att lämna statistiska uppgifter till av 14 kap. 5 § försäkringsrörelselagen i kombination med föreskrifter som med- delas av . De förändringar i uppdelningen av statistik som införs genom Omnibus II-direktivet kräver ändringar i föreskrifter, men ingen lagstiftningsåtgärd. Överväganden och förslag – Solvens II-direktivet 5.19Ekvivalens (återförsäkringsföretag) Bedömning: De justerade bestämmelserna om s.k. ekvivalens för återförsäkringsföretag som införs genom Omnibus II-direk- tivet kräver inga lagstiftningsåtgärder. Skälen för bedömningen: I artikel 172 i Solvens II-direktivet finns bestämmelser om behandlingen av återförsäkringsverksamhet som bedrivs av företag med huvudkontor i ett land utanför EES. Enligt artikel 172.1 ska kommissionen anta genomförandeåtgärder som specificerar kriterierna för att bestämma om den solvensordning som ett land utanför EES tillämpar på återförsäkringsverksamhet som bedrivs av företag med huvudkontor i det landet ska anses vara likvärdig (ekvivalent) med den solvensordning som gäller enligt Solvens II-direktivet. Enligt artikel 172.3 ska återförsäkringsavtal som ingås med företag som har huvudkontor i ett land utanför EES (tredjelandsföretag) vars solvensordning har bedömts vara likvärdig med den solvensordning som gäller enligt Solvens II-direktivet behandlas på samma sätt som återförsäkringsavtal som har ingåtts med företag som har fått tillstånd enligt Solvens II-direktivet (EES-företag). I utkastet till kommande lagrådsremiss om genomförande av Solvens II-direktivet föreslås bestämmelserna bli genomförda genom att det i FRL tas in en uttrycklig bestämmelse om likabehandling vid beslut om ekvivalens. Genom artikel 2.42 i Omnibus II-direktivet ändras artikel 172 i Solvens II-direktivet genom nya bestämmelser om kommissionens och Eiopas uppgifter i samband med beslut om ekvivalens (172.1 och 172.2). Det genomförs också vad som synes vara endast språk- liga ändringar i artikel 172.3, där det stadgas att återförsäkrings- kontrakt som sluts med ett företag från tredje land vars solvens- ordning har ansetts vara ekvivalent med den solvensordning som finns i Solvens II-direktivet ska behandlas på samma sätt som åter- försäkringskontrakt som sluts med företag som har fått tillstånd enligt Solvens II-direktivet. Genom Omnibus II-direktivet införs det även tre helt nya artik- lar i Solvens II-direktivet; artiklarna 172.4–172.6. Enligt artik- larna 172.4 och 172.5 införs en möjlighet för kommissionen att besluta om ekvivalens . Enligt arti- kel 172.6 ska återförsäkringskontrakt som sluts med företag vars Överväganden och förslag – Solvens II-direktivet solvensordning ansetts vara ekvivalent behandlas på samma sätt som återförsäkringskontrakt som sluts med företag vars solvensordning ansetts vara ekvivalent. Enligt utredningens bedömning behöver den föreslagna bestäm- melsen i utkastet till lagrådsremiss inte justeras för att den ska anses omfatta även sådana återförsäkringskontrakt som har slutits med företag vars solvensordning har ansetts vara ekvivalent , eftersom det i båda fallen krävs ett beslut om ekvivalens från kommissionen. 5.20Information om tillstånd m.m. Bedömning: Ändringar i bestämmelserna om Finansinspek- tionens informationsgivning i samband med att tillstånd ges till dotterföretag vars moderföretag har huvudkontor utanför EES, omfattas av den allmänna samarbetsbestämmelsen i försäkrings- rörelselagen. Skälen för bedömningen: I artikel 176 i Solvens II-direktivet finns bestämmelser om att medlemsländernas tillsynsmyndigheter ska lämna information till kommissionen och till andra länders tillsyns- myndigheter om de tillstånd som har lämnats till företag vars moderbolag är hemmahörande i ett land utanför EES. Regler av denna art – dvs. bestämmelser om samarbete och utbyte av infor- mation mellan behöriga myndigheter samt mellan dessa myndig- heter och kommissionen – omfattas av 14 kap. 3 § FRL. Genom artikel 2.43 i Omnibus II-direktivet ändras artikel 176 endast på det sättet att även Eiopa ska underrättas. I och med att den allmänna samarbetsbestämmelsen utvidgas till att även omfatta Eiopa genomförs ändringen i art 176 i Solvens II-direktivet (se avsnitt 5.12). Överväganden och förslag – Solvens II-direktivet 5.21Information om behandlingen av svenska försäkringsföretag som bedriver verksamhet utanför EES Bedömning: Ändringarna i bestämmelserna om den informa- tion som ska lämnas till EU-institutioner kring behandlingen av försäkringsföretag som bedriver verksamhet utanför EES kräver inga lagstiftningsåtgärder. Skälen för bedömningen: I artikel 177.1 i Solvens II-direktivet finns bestämmelser om att medlemsländerna ska underrätta kom- missionen om alla svårigheter av allmän natur som deras försäk- ringsföretag mött vid etablering och utövande av verksamhet i ett tredjeland eller vid pågående verksamhet i ett tredjeland. Genom artikel 2.44 i Omnibus II-direktivet ändras artikel 177.1 i Solvens II-direktivet på det sättet att medlemländerna – förutom att underrätta kommissionen om eventuella svårigheter i tredje land – även ska underrätta Eiopa. Ändringen kräver inga lagstiftnings- åtgärder. Förslag: Ändringen av definitionen av tillsynskollegium införs i lag. Skälen för förslaget: I artikel 212.1 e i Solvens II-direktivet definieras tillsynskollegium som en permanent med flexibel struktur för sam- arbete och samordning mellan tillsyns myndigheterna i de berörda medlemsstaterna. I det kommande utkastet till lagrådsremiss om genomförande av Solvens II-direktivet tas denna definition in i lag. Genom artikel 2.47 i Omnibus II-direktivet ändras definitionen av tillsynskollegium till en permanent men flexibel struktur för samarbete, samordning och underlättande av beslutsfattande av- seende tillsynen över en grupp. Ändringen av definitionen bör införas i lag. Överväganden och förslag – Solvens II-direktivet 5.23Grupptillsyn i toppen av en grupp i Bedömning: Ändringarna i reglerna om samarbete mellan grupp- tillsynsmyndigheten och tillsynskollegiet föranleder inte någon lagstiftningsåtgärd. Grupptillsyn i toppen av en grupp inom (nationell undergrupptillsyn) Artikel 216 i Solvens II-direktivet ger medlemsstaterna möjlighet att införa regler om s.k. nationell undergrupptillsyn. Det innebär att medlemsstaten ger den nationella tillsynsmyndigheten rätt att besluta att reglerna om grupptillsyn ska tillämpas på det försäk- ringsföretag, försäkringsholdingföretag eller blandade finansiella holdingföretag som finns i toppen av en grupp i det egna landet. För att den rätten ska föreligga krävs enligt direktivartikeln att det företag som finns i toppen av gruppen inom EES finns i ett annat land än det företag som reglerna om grupptillsyn annars skulle tillämpas på enligt artikel 213. Artikel 216.1 ställer krav på samråd med grupptillsynsmyndig- heten innan ett beslut om nationell undergrupptillsyn fattas. Sam- råd ska även ske med det företag som finns i toppen av gruppen inom EES, dvs. det företag som reglerna om grupptillsyn annars skulle tillämpas på. Det följer av artikeln, utan att det sägs uttryckligen, att det endast är möjligt för den nationella tillsynsmyndigheten att besluta om nationell undergrupptillsyn då denna myndighet inte är grupptillsynsmyndighet. Dels skulle det saknas skäl att i direktiv- artikeln föreskriva om samråd med grupptillsynsmyndigheten om den beslutande tillsynsmyndigheten själv är grupptillsynsmyndig- het, dels saknas behov av ett särskilt beslut om grupptillsyn på nationell nivå om den nationella tillsynsmyndigheten redan har ansvaret för grupptillsynen. Det bör noteras att tillsynen över de enskilda företagen – på s.k. solo-nivå – alltid åvilar tillsynsmyndig- heten i det land auktorisationen meddelats (se artikel 213.1 andra stycket). Överväganden och förslag – Solvens II-direktivet Enligt artikel 216.2 får tillsynsmyndigheten begränsa ett beslut om undergrupptillsyn till att avse endast en av grupptillsynens tre delar: 2.riskkoncentrationer och interna transaktioner, samt 3.riskhantering och internkontroll. För den situationen att beslut om undergruppstillsyn fattats inne- håller artikel 216.3 och 216.4 regler om hur gruppsolvensen ska beräknas under vissa förutsättningar. Vidare regleras i artikeln hur ett beslut om nationell under- grupptillsyn ska förhålla sig till den särskilda tillsynsordning som anges i artiklarna 236–243 i Solvens II-direktivet (se artikel 216.5– 6). Om en tillsynsmyndighet fattar ett beslut om att det ska ske nationell undergrupptillsyn med avseende på gruppsolvens, får det företag som finns i toppen av gruppen i det aktuella landet inte ansöka om att dess dotterföretag ska omfattas av den särskilda tillsynsordningen. Om det företag som finns i toppen av en grupp inom EES har fått tillstånd att tillämpa den särskilda tillsynsord- ningen på det företag som finns i toppen av en grupp inom en medlemsstat, får den medlemsstaten inte tillåta att beslut om natio- nell undergrupptillsyn fattas. Ett redan fattat beslut om under- grupptillsyn får inte kvarstå om företaget i toppen av gruppen inom EES får tillstånd att tillämpa den särskilda tillsynsordningen på det dotterföretag som finns i toppen av en grupp i den aktuella medlemsstaten. Om en medlemsstat väljer att ge den nationella tillsynsmyndig- heten möjlighet att besluta om nationell undergrupptillsyn framgår det av artikel 217 att medlemsstaten också måste ge tillsyns- myndigheten möjlighet att ingå vissa överenskommelser med behöriga myndigheter i andra EES-länder. Det handlar om situa- tionen då och någon annan behörig myndighet båda har beslutat om nationell undergrupptillsyn med stöd av den nationella lagstiftning som genomför artikel 216 i Solvens II-direk- tivet. Besluten har fattats med avseende på de delar av en inter- nationell grupp som finns inom respektive medlemsstat, de s.k. nationella undergrupperna. I ett sådant fall har inspektionen och en annan behörig myndighet möjlighet att besluta om samordnad Överväganden och förslag – Solvens II-direktivet grupptillsyn med avseende på de nationella undergrupper som finns inom och en eller flera andra relevanta EES-länder. I artikel 2.48 och 2.49 i Omnibus II-direktivet införs ändringar i artikel 216 och 217 i Solvens II-direktivet av följande innehåll. I artikel 216.1 och 216.4 tredje stycket läggs till att grupptill- synsmyndigheten ska underrätta tillsynskollegiet i enlighet med artikel 248.1 a. I artikel 217.1 läggs till att tillsynsmyndigheten ska ange motivet till sin överenskommelse för både grupptillsynsmyndigheten och moderföretaget med det yttersta ägarintresset på unionsnivå. Även i dessa fall ska grupptillsynsmyndigheten underrätta tillsynskollegiet i enlighet med artikel 248.1 a. Enligt 14 kap. 3 § FRL är skyldig att sam- arbeta och utbyta information med behöriga myndigheter och Europeiska kommissionen i den utsträckning som följer av medlemskap i unionen. En bestämmelse som dess- utom föreslås utökas till att även omfatta Eiopa (se avsnitt 5.12). Det innebär att alla sådana skyldigheter avseende samarbete och informationsutbyte i direktiv på försäkringsområdet omfattas (se prop. 1992/93:257 s. 201). har således en skyl- dighet att samarbeta och utbyta information med behöriga myndig- heter enligt artiklarna därom i Solvens II-direktivet. I dessa delar kommer det därför generellt inte att krävas några särskilda lagstift- ningsåtgärder. Begreppet tillsynskollegium definieras i artikel 212.1 e i Solvens II- direktivet som en permanent men flexibel struktur för samarbete och samordning mellan tillsynsmyndigheterna i de berörda med- lemsstaterna. Definitionen får betydelse främst för delar av den tämligen ingående regleringen av hur samarbete ska ske mellan myndigheter i artiklarna 236–240, 247–253 och 260–263 i Solvens II- direktivet. Enligt artikel 248.2–3 ska ett tillsynskollegium inrättas, under ordförandeskap av grupptillsynsmyndigheten, för att underlätta grupptillsynsuppgifterna. Syftet beskrivs närmare vara att åstad- komma samstämmighet i processerna för samarbete, informations- utbyte och samråd bland tillsynsmyndigheterna. Av artikeln fram- går även vilka myndigheter som har rätt att delta, hur arbetet ska fördelas och att verksamheten ska baseras på så kallade samord- ningsöverenskommelser. Att har att beakta Solvens II-direktivets bestämmelser om tillsynskollegier följer som konstaterats ovan av 14 kap. 3 § FRL. Överväganden och förslag – Solvens II-direktivet I det kommande utkastet till lagrådsremiss om genomförande av Solvens II-direktivet genomförs reglerna i artikel 216 och 217 om undergruppstillsyn. tillkommande ändringar om samarbete mellan grupptillsynsmyndigheten och tillsynskollegiet föranleder inte någon lagstiftningsåtgärd. 5.24Allmänna bestämmelser om gruppsolvens Förslag: Det anges i försäkringsrörelselagen att Finansinspek- tionen får hänskjuta en fråga som rör ett förfarande av en annan behörig myndighet inom EES till Europeiska försäkrings- och tjänstepensionsmyndigheten för tvistlösning när det gäller lik- värdighet avseende anknutna försäkringsföretag och återförsäk- ringsföretag i tredjeland. Allmänna bestämmelser om gruppsolvens som inte bör införas i lag I Avdelning III, kapitel II, avsnitt 1, underavsnitt 2–3 i Solvens II- direktivet (artiklarna 218–229) finns ett antal bestämmelser om gruppsolvens utöver de bestämmelser som redan berörts. I arti- kel 224 finns en bestämmelse om värdering av tillgångar och skulder vid gruppsolvensberäkningen. Artikel 225 beskriver hur bl.a. dotterföretag ska beaktas i vissa situationer. Det finns i arti- kel 226 regler om hur hänsyn ska tas i gruppsolvenssammanhang till innehav av andelar i dotterföretag genom ett mellanliggande holdingföretag (försäkringsholdingföretag eller blandat finansiellt holdingföretag). Artikel 227 reglerar hur försäkringsföretag från tredje land ska beaktas vid gruppsolvensberäkningen. Det beaktan- det skiljer sig åt beroende på om solvensordningen i det tredje landet kan anses likvärdig eller inte med den som gäller enligt den s.k. första pelaren i Solvens II-direktivet. Slutligen finns i arti- kel 229 bestämmelser om hur gruppsolvensberäkningen ska utföras för det fall det saknas tillräcklig information om ett företag i gruppen. Detta företags bokförda värde ska då dras av vid grupp- solvensberäkningen. Den värderingsbestämmelse som finns i artikel 224 i Solvens II- direktivet består av en hänvisning till den allmänna värderings- Överväganden och förslag – Solvens II-direktivet bestämmelse som finns i artikel 75 i direktivet. Den sistnämnda artikeln genomförs i förslaget till 5 kap. 1 § FRL, som gäller även vid beräkningen av gruppsolvens enligt 11 kap. Det fordras mot den bakgrunden, till skillnad från vad utredningen föreslagit, ingen särskild lagbestämmelse motsvarande artikel 224 i Solvens II- direktivet. Artiklarna 225–227 och 229 har sakliga motsvarigheter i försäk- ringsgruppdirektivet (se punkterna 2.1–5 i bilaga I till försäkrings- gruppdirektivet). Endast mindre ändringar har skett för att anpassa bestämmelserna till Solvens II-direktivets övriga bestämmelser. Vid genomförandet av det direktivet gjordes bedömningen att de bestämmelserna kunde genomföras genom myndighetsföreskrifter (prop. 1999/2000:99 s. 36–38). Sådant genomförande har därefter skett (föreskrifter FFFS 2011:10 Gruppbaserad kapitalbas och solvensmarginal för försäkringsföretag som ingår i en grupp). I artikel 2.50 i Omnibus II-direktivet införs ändringar i arti- kel 227 i Solvens II-direktivet. Där fastställs ett reviderat för- farande för fastställande av likvärdighet avseende anknutna försäk- ringsföretag och återförsäkringsföretag i tredjeland som följer av Lissabonfördraget. Artikel 227 har följande lydelse. 1.När solvensen på gruppnivå beräknas för ett försäkrings- eller återförsäkringsföretag som har ägarintresse i ett försäkrings- eller åter- försäkringsföretag i tredjeland i enlighet med artikel 233, ska försäkrings- eller återförsäkringsföretaget i tredjeland endast vid den beräkningen behandlas som ett anknutet försäkrings- eller återförsäkringsföretag. Om det tredjeland där det företaget har sitt huvudkontor emellertid kräver att det ska vara auktoriserat och ålägger det en solvensordning som är minst likvärdig med den som fastställs genom avdelning I kapitel VI, får medlemsstaterna dock föreskriva att det i fråga om detta företag vid beräkningen ska beaktas det solvenskapitalkrav och de kapitalbasposter som får medräknas för att täcka det krav som fastställts av det berörda tredjelandet. 2.Om inga delegerade akter antagits i enlighet med punkterna 4 eller 5 i den här artikeln ska kontrollen av att ordningen i tredjelandet är minst likvärdig utföras av grupptillsynsmyndigheten, antingen på eget initiativ eller på begäran av företaget med ägarintresse. Eiopa ska bistå grupptillsynsmyndigheten i enlighet med artikel 33.2 i förordning (EU) nr 1094/2010. ska i samband med detta, och med bistånd av Eiopa, samråda med övriga berörda tillsynsmyndigheter innan den fattar sitt beslut. Det beslutet ska fattas i enlighet med de kriterier som antagits i enlighet med punkt 3. ska inte fatta något beslut avseende ett tredjeland som strider mot något beslut som Överväganden och förslag – Solvens II-direktivet tidigare fattats avseende detta tredjeland, såvida det inte är nödvändigt att beakta väsentliga ändringar av den tillsynsordning som fastställs genom avdelning I kapitel VI och tillsynsordningen i tredjelandet. Om tillsynsmyndigheter inte samtycker till det beslut som fattats i enlighet med andra stycket får de hänskjuta ärendet till Eiopa och begära myndighetens hjälp i enlighet med artikel 19 i förordning (EU) nr 1094/2010 efter det att grupptillsynsmyndigheten meddelat beslutet. I det fallet får Eiopa agera i enlighet med de befogen- heter den tilldelats genom samma artikel. Kommissionen får anta delegerade akter enligt artikel 301a som specificerar kriterierna för att bedöma huruvida tillsynsordningen i ett tredjeland är likvärdig med den som fastställs genom avdelning I, kapitel VI. Om de kriterier som antagits i enlighet med punkt 3 har uppfyllts av ett tredjeland får kommissionen, i enlighet med artikel 301a och med bistånd av Eiopa i enlighet med artikel 33.2 i förordning (EU) nr 1094/2010, anta delegerade akter där det fastställs att tillsynsordningen i det tredjelandet är likvärdig med den som fastställs genom avdelning I kapitel VI. De delegerade akterna ska regelbundet ses över för att ta hänsyn till väsentliga ändringar av tillsynsordningen i avdelning I kapitel VI och den tillsynsordning som gäller i tredjelandet. Eiopa ska på sin webbplats offentliggöra och regelbundet uppdatera en förteckning över alla de tredjeländer som avses i första stycket. Genom undantag från punkt 4, och även när de kriterier som fast- ställts i enlighet med punkt 3 inte har uppfyllts, får kommissionen som avses i punkt 6 i enlighet med artikel 301a, samt med bistånd av Eiopa i enlighet med artikel 33.2 i förordning (EU) nr 1094/2010, anta delegerade akter där det fastställs att den solvens- ordning som ett tredjeland tillämpar på företag med huvudkontor i det tredjelandet är tillfälligt likvärdig med den som fastställs genom avdel- ning I kapitel VI, när: a)Det kan påvisas att en solvensordning som kan bedömas som likvärdig i enlighet med punkt 4 tillämpas eller kan antas och tillämpas av tredjelandet. b)Tredjelandet har en solvensordning som är riskbaserad och fast- ställer kvantitativa och kvalitativa solvenskrav och krav för tillsyns- rapportering och transparens. c)Tredjelandets lagstiftning i princip tillåter samarbete och utbyte av konfidentiella tillsynsuppgifter med Eiopa och tillsynsmyndigheter. d)Tredjelandet har ett oberoende tillsynssystem. e)Tredjelandet har fastställt skyldigheter avseende tystnadsplikt för alla personer som agerar för dess tillsynsmyndigheters räkning. Eiopa ska på sin webbplats offentliggöra och regelbundet uppdatera en förteckning över alla de tredjeländer som avses i första stycket. 6.Den ursprungliga tidsperioden för det beslut om tillfällig likvärdig- het som avses i punkt 5 ska vara om inte, innan den perioden löpt ut, Överväganden och förslag – Solvens II-direktivet a)den delegerade akten har återkallats,