sou · H2B385 · 2014-12-18 00:00:00 — Ett annat syfte är att underlätta för försäkringsbolagen att bedriva en ekonomiskt rationell och kon- kurrenskraftig verksamhet som ska tillgodose de försäkringsbehov som finns i samhället. Lagen innehåller civilrättsliga bestämmelser som i stor utsträckning är tvingande till förmån för försäkrings- tagaren eller den försäkrade. Skyddsregler är angelägna i många avseenden med tanke på den stora betydelse som försäkringen har för den försäkrade och dennes anhöriga. Till en början är det angeläget att det finns möjlighet att skaffa en försäkring, förutsatt att risken är sådan att den går att försäkra. Detta säkerställs genom att försäkringsbolag som huvud- regel inte får vägra en konsument att ingå avtal om en försäkring som bolaget normalt säljer till konsumenter. När det gäller personförsäkringar framhålls särskilt i förarbetena till lagen att det måste beaktas att sådana försäkringar är relativt komplicerade produkter som i väsentliga delar utformas av försäk- ringsbolaget ensamt.44 Försäkringstagaren är i normala fall en kon- sument, och typiskt sett är försäkringstagarens erfarenhet och insikter i fråga om avtalets innebörd begränsade. Därför är det svårt att själv påverka försäkringens utformning. spelar personförsäk- ringar en ökad roll i samhället och efterfrågan blir allt större. FAL innehåller bestämmelser om konsumentförsäkringar (hemför- säkringar, villaförsäkringar, fordonsförsäkringar och reseförsäkringar), företagsförsäkringar och personförsäkringar (livförsäkringar, sjuk- försäkringar och olycksfallsförsäkringar). Lagen reglerar rättsför- hållandet mellan å ena sidan försäkringsgivaren och å andra sidan försäkringstagaren eller andra som försäkringen ska skydda. Som huvudregel är lagen tvingande till förmån för försäkringstagaren eller 2003/04:150, s. 126. Regleringen av sådan telefonförsäljning som avser finansiella tjänster den försäkrade (1 kap. 6 §). Avtalsfrihet gäller framför allt beträf- fande företagsförsäkring. FAL innehåller inga formkrav för ingåendet av ett försäkrings- avtal. Det är alltså möjligt att ingå avtal om försäkring per telefon, under förutsättning att de krav som ställs i FAL uppfylls. I förarbetena till lagen betonas värdet av att försäkringstagarna informeras om vad en försäkring innebär både innan ett avtal ingås och i senare skeden.45 Försäkring är en komplicerad, ofta teknisk materia som kan vara svår för en konsument att överblicka utan pedagogiskt utformad information om viktiga aspekter och be- ståndsdelar. Med hänsyn till försäkringens ekonomiska betydelse för de försäkrade och också till det angelägna i att allmänheten har förtroende för försäkringsbolaget har det ansetts viktigt att kon- sumenterna, när ett försäkringsfall inträffat, inte drabbas av några negativa överraskningar med anledning av att den information som har lämnats tidigare varit bristfällig. Det är enligt förarbetena flera faktorer som gör det angeläget att en person som står i begrepp att teckna en personförsäkring, eller som redan har tecknat en försäkring, får tillgång till information.46 Detta gör sig gällande med särskild styrka för livförsäkringens del. Den viktigaste orsaken till detta är att avtal om sådana försäkringar, till skillnad mot vad som typiskt sett gäller i fråga om skadeförsäk- ring, kan löpa . Informationen till försäkringstagarna tar i fråga om skadeför- säkring i stället sikte på de speciella komplikationer som ett försäk- ringsavtal innebär, såsom den särskilda arten av försäkringsbolagets prestation, svårigheten att uppskatta rimligheten i premien och be- gränsningar i försäkringsbolagets ansvar. Mot denna bakgrund finns krav på att ett försäkringsbolag ska lämna viss information innan det ett ingår avtal med en konsument (2 kap. 2 § och 10 kap. 2 § FAL). Om försäkringen förmedlas av en försäkringsförmedlare är förmedlaren skyldig att vidarebefordra sådan information som försäkringsbolaget är skyldigt att lämna 45A prop., s. 146. 46A prop., s. 234. Regleringen av sådan telefonförsäljning som avser finansiella tjänster (6 kap. 5 § LFF). Informationen ska underlätta konsumentens be- dömning av försäkringsbehovet och val av försäkring. Informationen ska vidare på ett enkelt sätt återge det huvudsakliga innehållet i de försäkringsvillkor som konsumenten behöver ha kännedom om för att kunna bedöma kostnaden för och omfattningen av försäkringen. Viktiga begränsningar av försäkringsskyddet ska tydligt framgå. Det- samma gäller en eventuell uppgift om att försäkringsbolagets ansvar inträder först när premien betalas. Försäkringsbolaget ska också lämna information om försäkringstagarens möjligheter att förnya försäkringen. Kunnandet hos dem som ingår försäkringsavtal skiftar från person till person.47 Situationerna i samband med att ett avtal om försäk- ring ingås kan också variera betydligt. Bestämmelserna om informa- tion före köp tar hänsyn till detta och ett visst mått av flexibilitet lämnas. FAL gör i två fall undantag från försäkringsbolagets plikt att lämna information (2 kap. 3 § och 10 kap. 3 §). Den första situationen tar sikte på att konsumenten avstår från informationen. Enbart den omständigheten att konsumenten inte frågar efter information kan emellertid inte tolkas så att han eller hon avstår från den. Det är försäkringsbolaget som ska ta initiativet till att föreskriven information lämnas. Att konsumenten avstår från information i ett visst avseende får vidare inte tas till intäkt för att konsumenten helt avstår från information. Den andra situationen gäller det fallet att det med hänsyn till förhållandena då försäkringsavtalet ingås finns hinder mot att infor- mation lämnas till konsumenten. Men även i sådana fall måste för- säkringsbolagen sträva efter att lämna föreskriven information. I dessa situationer är det kanske inte alltid möjligt att ge en lika om- fattande information som annars. Ett exempel är då någon per telefon beställer en trafikförsäkring som genast ska börja gälla. Är det fråga om en försäkring som ska gälla endast (som fallet kan vara med separata reseförsäkringar), är det dock i all- mänhet nödvändigt att försäkringsbolaget ger besked om villkoren. När det gäller försäkringsavtal som ingås per telefon torde informationen, med hänsyn till dess innehåll, i de allra flesta fall kunna lämnas innan avtalet ingås, dvs. redan i samband med telefon- samtalet, om än i något begränsad omfattning. 47 A prop., s. 381 och 382. Regleringen av sådan telefonförsäljning som avser finansiella tjänster Skyldigheten att lämna information innefattar också ett krav på att i den mån det är möjligt lämna informationen i en handling eller någon annan läsbar och varaktig form som är tillgänglig för kon- sumenten (2 kap. 1 § och 10 kap. 1 §). I förarbetena till lagen anges att all information som huvudregel ska lämnas i en handling (ett dokument) eller på annat sätt så att den är läsbar och kan bevaras av mottagaren (t.ex. i en dator).48 Förutom det fallet att närings- idkaren har lämnat en handling med den aktuella informationen är lagens krav enligt förarbetena uppfyllt om näringsidkaren t.ex. har överlämnat en diskett eller en cd-romskiva innehållande informa- tionen eller om näringsidkaren har lämnat uppgifterna genom e- post i varaktig form.49 torde det i första hand handla om att lämna informationen genom e-post. En förutsättning är dock att informationen ges i en form som är tillgänglig för konsumenten Mot denna bakgrund är det av naturliga skäl inte alltid möjligt att lämna informationen i föreskriven form om avtalet ingås per telefon. Eftersom kravet uttrycks som i den mån det är möjligt utgör det emellertid inget hinder mot att ett försäkringsavtal ingås på det sättet. Informationen ska vidare vara klar och tydlig och avfattad på svenska. Den får lämnas på ett annat språk om konsumenten begär det (2 kap. 1 § och 10 kap. 1 §). Informationskraven enligt FAL är inte uttömmande utan kom- pletteras på särskilda områden av ytterligare bestämmelser, t.ex. i föreskrifter och allmänna råd (FFFS 2011:39) om information som gäller försäkring och tjänstepension. Även i de situationer som omfattas av undantag kan det föreligga en infor- mationsskyldighet enligt andra författningar, t.ex. LODA. Svensk försäkring har även antagit en rekommendation om förköpsinfor- mation.50 Rekommendationen träder i kraft . 48A prop., s. 378. 50http:///Huvudmeny/Branschsamarbete/Rekommendationer/Un dersidor/Rekommendation-om-forkopsinformation/ Regleringen av sådan telefonförsäljning som avser finansiella tjänster Allmänt sett har informationsbehovet vid företagsförsäkring an- setts betydligt mindre än vid konsumentförsäkring.51 Man har ju här anledning att ofta räkna med en större vana hos näringsidkare vid mellanhavanden av detta slag. Särskilt storföretag har tillgång till egen expertis i försäkringsfrågor, och andra kan kanske anlita fackmän exempelvis i en branschorganisation. I allt större utsträck- ning anlitas också försäkringsförmedlare för att skaffa lämpligt för- säkringsskydd. kan man inte bortse från att behovet av information varierar betydligt mellan olika företag och att många mindre närings- idkare, t.ex. sådana som är fysiska personer, i kunskapshänseende kan jämföras med konsumenter. Till detta kommer att försäkrings- avtal intar en särställning bland avtal som en företagare ingår. Ett avtal om företagsförsäkring kan vara komplicerat och svåröver- skådligt för en icke sakkunnig på ett sätt som mera sällan har någon motsvarighet vid företagarens transaktioner i övrigt. Avtalet kan vidare ha en väsentlig betydelse för företagarens ekonomiska trygghet. Om en större skada inträffar utan att en väntad försäkringsersättning utgår, kan det få förödande ekono- miska konsekvenser inte bara för företagaren själv utan kanske också för de anställda, för borgenärer och, vid ansvarsförsäkring, för en skadelidande som inte på annat sätt kan få ut sitt skadestånd. Mot den bakgrunden har informationsreglerna i 8 kap. FAL utformats på i huvudsak samma sätt som de informationsregler som gäller vid konsumentförsäkringar och personförsäkringar. En viktig skillnad är dock att information inte behöver lämnas om det kan antas att företagaren saknar behov av den, vilket också lyfts fram som en presumtion i förarbetena till lagen. Ett storföretag kan i regel inte anses vara beroende av särskild information.52 Det gäller även andra försäkringstagare som tidigare tecknat försäkring av motsvarande typ och därför kan förutsättas känna till dess innebörd och omfattning. Om det däremot är fråga om ett företag som har ringa erfarenhet av försäkringen i fråga, eller om försäkringen innehåller ekonomiskt väsentliga undantag 51A prop., s. 207. 52A prop., s. 208. Regleringen av sådan telefonförsäljning som avser finansiella tjänster som inte förekommer hos andra försäkringsbolag, eller som annars inte utan vidare kan förutses vid försäkringstypen i fråga, bör företagaren få information. Det torde innebära att ett småföretag alltid ska tillhandahållas information, om det inte tidigare tecknat försäkring av motsvarande typ. Genom KkrL genomförs och rådets direktiv /48/EG av om konsumentkreditavtal och om upphävande av rådets direktiv /102/EEG i svensk rätt. Direktivet är ett så kallat fullharmoniseringsdirektiv, vilket innebär att med- lemsstaterna är skyldiga att införa nationella regler som helt över- ensstämmer med direktivet. Lagen syftar således till att genomföra direktivet men också till att motverka de skuldsättningsproblem som sms-lån och andra s.k. snabblån fört med sig. Lagen omfattar i princip alla slag av krediter som näringsidkare lämnar konsumenter, även så kallade snabblån. Författningsreglerade lån som lämnas av statsmedel (t.ex. studielån) och lån som lämnas i pantbanksverksamhet är undantagna från lagens tillämpningsområde. För fakturakrediter, vissa kontokrediter, bostadskrediter och s.k. värdepapperskrediter undantas vidare delar av regleringen. Bestämmelserna i lagen är av civilrättslig karaktär och är tvingande till konsumentens förmån. KkrL gäller kredit som en näringsidkare lämnar eller erbjuder en konsument. Lagen gäller också kredit som lämnas eller erbjuds en konsument av någon annan än en näringsidkare, om krediten för- medlas av en näringsidkare som ombud för kreditgivaren. Av lagen (2014:275) om viss verksamhet med konsumentkrediter framgår att det krävs tillstånd av för att driva verksamhet med konsumentkrediter. Den lagen gäller emellertid inte verksamhet med konsumentkrediter som drivs med tillstånd enligt Regleringen av sådan telefonförsäljning som avser finansiella tjänster andra författningar, t.ex. lagen (2004:297) om bank- och finansie- ringsrörelse. KkrL innehåller i likhet med FAL inga formkrav för ingåendet av ett avtal. Tvärtom innehåller lagen vissa bestämmelser som gäller vid just telefonförsäljning av krediter. Det är alltså möjligt för en näringsidkare att ingå kreditavtal med en konsument per telefon. Av KkrL följer att en näringsidkare i sitt förhållande till en kon- sument ska iaktta god kreditgivningssed (6 §). Näringsidkaren ska därvid ta till vara konsumentens intressen med tillbörlig omsorg och ge de förklaringar som konsumenten behöver. Konsumenten kan t.ex. behöva förklaringar för att kunna välja mellan olika slag av krediter eller för att kunna beräkna alla kost- nader för krediten. När det gäller kreditavtal som ingås per telefon kan förklaringarna således behöva ges redan i samband med telefon- samtalet. Detta innebär att det ställs särskilda krav på en närings- idkare när denne väljer att använda telefonen som försäljningskanal. Näringsidkaren måste då se till att de anställda som ringer konsu- menter för att erbjuda krediter, eller som tar emot samtal från kon- sumenter som vill få krediter, har så pass mycket kunskap om den aktuella krediten att kravet på att ge konsumenten de förklaringar han eller hon behöver kan uppfyllas. Förklaringsskyldigheten innebär enligt förarbetena till lagen ingen skyldighet för näringsidkaren att lämna råd till konsumenten.53 Omständigheterna i ett enskilt fall kan dock vara sådana att det av god kreditgivningssed följer att näringsidkaren bör avråda en kon- sument från att ingå ett kreditavtal. Det som krävs för att skyldig- heten ska anses vara fullgjord är att näringsidkaren ger samtliga för- klaringar som just den konsumenten behöver. Den information som näringsidkaren ska lämna till konsumenten om en föreslagen kredits huvudsakliga egenskaper torde dock ofta föranleda förklaringar. Om en konsument efterfrågar det, ska näringsidkaren vara beredd att förklara den närmare innebörden av informationen. 2009/10:242, s. 91. Regleringen av sådan telefonförsäljning som avser finansiella tjänster gånger är det befogat att näringsidkaren, även om konsumenten inte efterfrågar det, förklarar vad som händer vid betalningsdröjsmål. Det finns enligt förarbetena till lagen anledning att ställa kraven på förklaringar högre vid vissa typer av krediter, t.ex. krediter som innebär särskilt stora risker för skuldsättningsproblem och krediter som har en konstruktion som är svår för konsumenter att förstå.54 Vid sådana krediter ska näringsidkaren utgå från att konsumenten normalt har behov av utförliga förklaringar. Det kan innebära att det måste finnas möjlighet för konsumenten att muntligen ställa frågor och att utan dröjsmål få dessa besvarade av en på området särskilt insatt person. Den omständigheten att konsumenten tidi- gare har ingått avtal rörande samma kreditprodukt hos kreditgivaren bör normalt utgöra tillräcklig grund för kreditgivaren att utgå från att ytterligare förklaringar inte behöver ges annat än på direkt fråga från konsumenten. KkrL innehåller krav på information till konsumenter, dels i sam- band med marknadsföringen av en kredit (7 §), dels i anslutning till att ett kreditavtal ingås (8 §). Vid marknadsföring av kreditavtal måste en näringsidkare bl.a. ange ett representativt exempel med information om den effektiva räntan för krediten. Informationen fyller en viktig funktion, efter- som den effektiva räntan i princip är ett neutralt och fullständigt mått på kreditkostnaden och möjliggör jämförelser. någon annan räntesats eller sifferuppgift i marknadsföringen, ska närings- idkaren lämna viss ytterligare information. Om konsumenten är skyldig att ingå ett avtal om en komplet- terande tjänst till kreditavtalet, och kostnaderna för tjänsten inte kan fastställas i förväg, ska skyldigheten anges i marknadsföringen i anslutning till informationen om den effektiva räntan. Informationen ska lämnas på ett klart, kortfattat och fram- trädande sätt. Lagen ställer vidare krav på att näringsidkare ska lämna informa- tion innan ett kreditavtal ingås. Informationen ska göra det möjligt Regleringen av sådan telefonförsäljning som avser finansiella tjänster för konsumenten att jämföra olika erbjudanden och fatta ett väl- grundat beslut. Informationskraven är omfattande och detaljerade. Information ska bland annat lämnas om vilken slags kredit det rör sig om, kredit- beloppet, krediträntan och andra villkor. Informationen ska till- handahållas genom att en särskild blankett55 överlämnas på papper eller på något annat varaktigt medium till konsumenten, innan denne blir bunden av ett kreditavtal. Om avtalet på konsumentens begäran ska ingås genom ett medel för distanskommunikation som inte tillåter att informationen ges i sådan form före avtalsslutet, ska näringsidkaren ge konsumenten informationen i denna form efter det att avtalet har ingåtts. Om det är fråga om kredit som är förenad med panträtt i fast egendom, tomträtt eller bostadsrätt eller liknande rätt eller som är förenad med motsvarande rätt i byggnad som inte hör till fastighet, ges dock inte någon sådan möjlighet (8 § fjärde stycket).56 Infor- mationen ska i dessa fall lämnas i en handling eller i någon annan läsbar och varaktig form som är tillgänglig för konsumenten. Detta krav försvårar naturligtvis telefonförsäljning. Eftersom det i likhet med vad som gäller enligt lagen om investeringssparkonto inte finns något krav på att informationen ska tillhandahållas i innan avtal ingås torde det emellertid vara möjligt att ingå ett sådant avtal per telefon under förutsättning att informationen lämnas i en var- aktig form som är tillgänglig för konsumenten under själva telefon- samtalet, t.ex. genom e-post. Särskilda bestämmelser vid telefonförsäljning Vid telefonförsäljning av en kredit tillämpas i stället för de ovan an- givna informationskraven i 8 § första stycket och 9 § första stycket de bestämmelser om information som finns i 3 kap. 4 § första stycket LODA (se 10 §). Bestämmelserna innebär att endast begränsad information om krediten behöver lämnas innan avtalet ingås, om konsumenten uttryckligen samtycker till det. 55Standardiserad europeisk konsumentkreditinformation (så kallad SEKKI blankett). 56Näringsidkaren är i dessa fall endast skyldig att lämna delar av den information som ska lämnas i samband med marknadsföring av en kredit (se 8 § fjärde stycket som hänvisar till 7§ första stycket och andra stycket 1-4). Regleringen av sådan telefonförsäljning som avser finansiella tjänster LODA krav på att viss information ska lämnas som inte motsvaras av krav enligt KkrL. Bestämmelserna i innebär som framgår av avsnitt 4.3.9 att näringsidkaren i början av varje samtal ska ge grundläggande information om bland annat sin identitet, namnet på den person som är i kontakt med konsumenten och syftet med samtalet. Den begränsade information som måste lämnas avser bland annat information om kreditavtalets huvudsakliga egenskaper, pris, avgifter, särskilda risker och ångerrätten. När det gäller den obliga- toriska beskrivningen av de huvudsakliga egenskaperna specificeras den informationen i KkrL (10 §) samt i allmänna råd (KOVFS 2011:1) om konsumentkrediter. Näringsidkaren ska upplysa konsumenten om att ytterligare in- formation finns tillgänglig på begäran samt ange vad denna infor- mation avser. I 3 kap. 4 § första stycket LODA görs en hänvisning till 3 kap. 3 § andra stycket samma lag. Det innebär att kravet på att informa- tionen ska ges klart och begripligt även gäller när kreditavtal ingås per telefon. Informationen ska dessutom ges på ett sätt som är anpassat till telefonen som medel för distanskommunikation. Näringsidkaren ska vidare ta särskild hänsyn till behovet av skydd för underåriga när den lämnar informationen. De finns ingen reglering motsvarande KkrL beträffande kredit som en näringsidkare lämnar eller erbjuder en annan näringsidkare, t.ex. ett småföretag. När sådana krediter lämnas råder således avtals- frihet. Normalt sett används standardvillkor. Det finns inga rekommendationer eller branschöverenskommel- ser när det gäller innehållet i ett sådant kreditavtal. har dock tagit fram ett gemensamt formulär för skulde- brev som kan användas som underlag för bankernas egna formulär. Varje bank väljer dock själv vilka villkor den använder. Reglerna i lagen (1915:218) om avtal och andra rättshandlingar på förmögenhetsrättens område (avtalslagen) blir tillämpliga på avtal som ingås mellan en kreditgivare och en kund som är ett småföretag. Regleringen av sådan telefonförsäljning som avser finansiella tjänster Ett oskäligt avtalsvillkor skulle således kunna jämkas eller lämnas utan avseende med stöd av 36 § avtalslagen. Vid bedömningen av om ett avtalsvillkor är att anse som oskäligt ska som framgår av avsnitt 4.3.13 hänsyn tas till behovet av skydd för den som intar en underlägsen ställning i avtalsförhållandet. Ett småföretag torde inta en underlägsen ställning i ett avtalsförhållande med t.ex. en bank. Även lagen (1984:292) om avtalsvillkor mellan näringsidkare blir tillämplig. Genom den lagen kan förbjuda näringsidkaren att i fortsättningen ställa upp ett avtalsvillkor som är oskäligt eller väsentligen samma villkor i liknande fall, se avsnitt 4.3.15. Allmänna regler om slutande av avtal finns i 1 kap. avtalslagen. Som huvudregel ingås ett avtal genom att den ena parten lämnar ett anbud som den andra parten accepterar, oavsett form för anbudet respektive accepten (1 kap. 1 §). Ett muntligt avtal är således som huvudregel bindande. Från huvudregeln görs undantag om det i lag är reglerat att ett bindande avtal måste ha en viss form för att bli giltigt. Då gäller de reglerna i stället. Avtalslagen gäller för alla typer av avtal och parter. Det saknar betydelse under vilka former avtalet ingås. Lagen blir således tillämp- lig på avtal om köp av finansiella tjänster och produkter som ingås per telefon av en konsument eller ett småföretag. Ett sådant avtal blir som huvudregel alltså bindande redan i samband med telefon- samtalet. Det finns dock vissa bestämmelser i speciallagstiftning som har företräde. Vid telefonförsäljning av förvaltnings- eller rådgivnings- tjänster som avser premiepension krävs t.ex. att konsumenten skrift- ligen accepterar näringsidkarens anbud för att ett giltigt avtal ska anses ha ingåtts (3 kap. 4 a § LODA), se avsnitt 4.3.9. Ett skrift- lighetskrav gäller även vid avtal om individuellt pensionssparande (avsnitt 4.3.8) och ramavtal om andra investeringstjänster än in- vesteringsrådgivning om kunden är en ny icke-professionell kund (avsnitt 4.3.1). Avtalslagen innehåller också bestämmelser om när avtal inte ska gälla, dvs. om avtals ogiltighet. Det kan vara fallet både på grund av Regleringen av sådan telefonförsäljning som avser finansiella tjänster omständigheter som förelegat vid avtalets ingående och på grund av senare inträffade förhållanden. En sådan bestämmelse som blir rele- vant både för konsumenter och småföretag är den allmänna jämk- ningsregeln i 36 §. Enligt den bestämmelsen får ett avtalsvillkor jämkas eller lämnas utan avseende, om villkoret är oskäligt med hän- syn till avtalets innehåll, omständigheterna vid avtalets tillkomst, senare inträffade förhållanden och omständigheterna i övrigt.