sou · H2B372 · 2014-11-05 00:00:00 — Skrot är en speciell vara på så sätt att det kan hanteras och säljas vidare i flera led. Ett exempel på hur en skrotkedja kan se ut är att en ambulerande skrothandlare köper upp skrot från företag eller privatpersoner. Den ambulerande handlaren säljer det sedan vidare till en närliggande skrothandlare med fast skrotgård som i sin tur säljer skrotet till ett av de större företagen. Det kan dessutom före- komma ytterligare mellanled innan skrotet slutligen hamnar hos ett större företag. En annan sak som gör skrothandeln speciell är att skrot är en vara som kan ändras utan att det faller i värde. Inte sällan fragmenteras skrotet, dvs. sönderdelas i mindre bitar, under försälj- ningskedjans gång. Enligt uppgifter från samlade skrothan- deln in ca 2 metallavfall . Ca 1 av denna mängd var järnskrot. AB Järnbruksförnödenheter, ett bolag som köper in järn- och stålskrot, bedömer att så mycket som 2 järnskrot och metallskrot samlas in . Siffrorna kan jämföras med uppgifter års Skrothandels- utredning där det anges att skrothandeln då samlade in ca 1 skrot. Av denna mängd avsåg ca 1 järn- skrot. Det skrot som samlas in och köps upp av skrothandeln härrör från tre olika källor, nämligen tillverkningsindustrin, byggindustrin och hushållen. Tillverkningsindustrin står för huvuddelen av det skrot som hanteras av skrothandeln. Där uppstår stora mängder produk- tionsspill . De största och medelstora skrotföretagen har ofta avtal med industriföretagen som innebär att de köper upp primär- skrotet direkt, utan att det passerar någon mellanhand. Skrothand- laren hämtar i stället upp skrotet på plats. Byggindustrin frambringar den näst största andelen skrot. Även inom byggindustrin kan det förekomma avtal som liknar dem inom tillverknings- industrin. Slutligen frambringar hushållen en mindre mängd skrot som tas om hand av skrothandeln. Det kan röra sig om uttjänta cyklar, gamla stuprännor, kablar etc. Vid de kommunala återvin- ningscentralerna lämnas ungefär metallskrot från hushåll och mindre företag. Därutöver uppstår ca metallrester vid avfallsförbränning. Som nämns ovan har de kommunala anläggningarna oftast avtal med ett av de större före- tagen i skrotbranschen som köper och hämtar upp skrotet på plats. Eftersom s.k. kommunskrot och brännskrot inte delats upp i järn- skrot och skrot av andra metaller sänds skrotet oftast till en frag- menteringsanläggning innan det hanteras vidare. Vid en fragmente- ringsanläggning behandlas skrot på så sätt att järn skiljs från andra metaller. Inom bilskrotningsindustrin utfärdas ca 186 000 skrotintyg . Bilskrotningsföretagens hantering av skrotbilar kan delas upp i två slag. De flesta bilar, ca 131 000–136 000 stycken, skrotas därför att de är för gamla. I branschen används uttrycket End of Life Vehicle avseende dessa bilar. När bilarna har tömts på bl.a. däck, bränsletank, batteri och oljor skickas de till en fragmenterings- anläggning. Där bearbetas materialet först innan bl.a. järn, alumi- nium och koppar urskiljs. Totalt ca insamlat metall- avfall kom från uttjänta bilar, dvs. drygt en femtedel av allt det metallavfall som skrotindustrin samlade in. Den andra kategorin bilar som bilskrotningsföretagen hanterar är krockskadade bilar som oftast löses in av försäkringsbolag. Ca 50 000–55 000 sådana, av branschen kallade värdebilar, hanteras . säljs vissa krockskadade delar av dessa bilar vidare till skrotindustrin. På en värdebil tas emellertid främst reservdelar omhand. Reservdelarna säljs sedan till verkstäder eller till privatpersoner. Det järn- och stålskrot som skrotindustrin köper upp levereras bl.a. till stålverken. De flesta större handlarna har avtal med AB Järnbruksförnödenheter (JBF). JBF delägs av stålverken , , , , , och och är en inköps- organisation som tillför delägarna bl.a. järn- och stålskrot. Av stål- verken är det endast som, vid sidan av järnskrot, förbrukar järnmalm som råvara. Övriga stålverk använder uteslutande järn- skrot som råvara. Järnskrot indelas av branschen i olegerat stålskrot, gjutjärnsskrot och rostfritt stålskrot. JBF är ansvarig för arbetet med den s.k. som innehåller närmare bestämmelser om klassificering av stålskrot och gjutjärnsskrot. Andra metaller än järnskrot säljs vidare till smältverk, som är specialiserade för respektive metallslag, för förädling och nedsmält- ning. Mellan rådde det exportförbud för skrot i . går en stor del av det skrot som samlas in av skrot- handeln på export. Framförallt är det avfall och skrot av järn eller stål som exporteras. Enligt statistik från gick ca 1 avfall och skrot av järn eller stål på export . Mängden kan jämföras tillbaka i tiden. Ytterligare exempel på hur ex- porten av metallskrot har ökat kan ges. exporterades ca avfall och skrot av koppar. , , var mängden ca . Inom EU exporterar främst till , och . Utanför EU exporteras metall- skrot i första hand till och . Inom skrotindustrin finns det tre branschföreningar; Återvinnings- industrierna, (Svenska Järn) och . Återvinningsindustrierna har knappt 60 medlemmar. Enligt Åter- vinningsindustrierna hanterar dess medlemmar av allt järn- och metallskrot i . De flesta av Återvinningsindu- striernas medlemmar hanterar dessutom andra återvinningsbara av- fallsslag. Svenska Järn grundades och är därmed den äldsta av organisationerna. Föreningen har ett nittiotal medlemmar. I princip samtliga större aktörer på skrotmarknaden är medlemmar i antingen Återvinningsindustrierna eller Svenska Järn. En del av dem har medlemskap i båda branschföreningarna. De allra flesta skrothandlare är mindre företag med få eller inga anställda. Dessa står som huvudregel utanför branschförbunden. Av det totala antalet näringsidkare i skrotbranschen är det alltså få som är anslutna till en branschorganisation. Av de auktoriserade bilskrotningsföretagen är anslutna till . Av de företag som har bilskrotning som huvudverksamhet är andelen anslutna ca 65 pro- cent. Medlemmarna står för av alla bilar som skrotas. Avfall är en branschorganisation för svensk avfallshan- tering och återvinning. Föreningen företräder kommunmedlemmar (kommuner, kommunalförbund, kommunala bolag och kommunala regionbolag). I princip samtliga återvinningscentraler bedrivs i kom- munal regi och alla kommuner utom en är medlemmar i . Avfall verkar för att avfall ska hanteras så att män- niskors hälsa och miljön skyddas, bl.a. genom information som riktas till både medlemmar och privatpersoner. Som nämnts tidigare bedömde under arbetet med bestämmelsen om omvänd skattskyldighet för mervärdesskatt vid handel med avfall och skrot av vissa metaller att så många som drygt 2 000 företag bedriver skrothandel. för metallstölder, i län, uppskattar antalet till drygt 1 000. Redan om den lägre av dessa uppskattningar är riktig innebär det att skrothandlarna har blivit fler . Även branschorganisationerna har tyckt sig märka en ökning. Enligt dem har antalet mindre ambulerande uppköpare till- tagit kraftigt , medan däremot mindre företag med skrotgårdar blivit något färre eftersom de köpts upp av större skrot- handlare. Det är inte helt enkelt att avgöra huruvida antalet skrot- handlare har ökat eller inte , men mycket talar alltså för att så är fallet. Ökningen torde bestå i att de mindre ambule- rande skrothandlarna har blivit fler. Det går inte att med säkerhet säga vad skälet är till att de ambu- lerande uppköparna har ökat. Ett relativt säkert antagande är dock att ökningen åtminstone delvis har sin förklaring i stegringen av priset på metall. Som ett exempel kan nämnas kopparpriset som låg på per ton på . före börskraschen var priset per ton och note- rades priser kring per ton. Det kan också tänkas att ökningen av de mindre ambulerande handlarna beror på att det numera inte krävs något tillstånd för att handla med skrot. Något konkret belägg för ett sådant antagande finns emellertid inte. Skrotindustrin samlar in allt större mängder järn- och metall- skrot. köpte skrothandeln upp ca 1 järn- och metallskrot. är mängden enligt statistik från Statistiska central- byrån drygt 2 . AB Järnbruksförnödenheter bedömer att så mycket som 2 järn- och metallskrot samlas in . Förklaringen torde ligga i att infrastruktur- och industriproduk- tionen har ökat. Antalet auktoriserade bilskrotningsföretag har minskat kraftigt . /1996 fanns det ca 760 auktoriserade bilskrotare i . var siffran 341. Orsaken till minskningen torde vara att det nu skrotas färre bilar än . Därtill ställs det högre miljökrav på bilskrotnings- verksamhet. Många bilar som skrotas kräver dessutom mer avancerad teknik, t.ex. när det gäller nedmontering av airbags, vilket kan vara en förklaring till att mindre bilskrotningsfirmor utan sådan kompetens har fått läggas ned. 6.4Betalningsmedel vid handel med skrot 6.4.1Frivilligt check- och kontantförbud Både Återvinningsindustriernas och Svenska Järns medlemmar om- fattas av ett frivilligt förbud mot användning av kontanter och checkar. Återvinningsindustriernas förbud trädde 2010 och för medlemmarna i Svenska Järn infördes det frivilliga förbudet . Förbudet innebär att kontanter och checkar inte längre godtas som betalningsmedel vid handel med järn- och metallskrot. För Återvinningsindustriernas medlemmar innebär överenskommel- sen dessutom att de åtar sig att inte göra affärer med de skrothand- lare som använder kontanter som betalningsmedel. Det krävs alltså av medlemmarna att de så långt det är möjligt undersöker om deras leverantörer betalar med kontanter. Syftet med förbudet är att möj- liggöra spårbarhet för myndigheter, försvåra penningtvätt och för- bättra arbetsmiljön för de anställda. För de företag som omfattas av förbudet är det i särklass mest vanligt att betalning sker mot faktura. I de mer sällsynta fall där det är en privatperson som säljer metallskrot sätts ersättningen in på dennes bankkonto. Privatpersonen får då tillhandahålla sitt bank- kontonummer. Ersättningen kan också föras över till ett bank- konto som är kopplat till ett bankkort via en kreditkortsterminal. Något liknande frivilligt förbud finns inte för Bilåter- vinnares medlemmar. Inte heller Avfall har en sådan policy. Företrädare för bilskrotningsbranschen bedömer att det bland bildemonterare som till största delen arbetar med uttjänta bilar förekommer både fakturering och kontoinsättning samt ibland även kontant betalning. När det gäller bildemonterare som arbetar med krockskadade bilar som löses in av försäkringsbolag torde där- emot enbart fakturering förekomma. Representanter för Avfall uppger att kontant betalning troligen är ytterst ovanligt bland dess medlemmar. De kommunala återvinningscentralerna har nämligen oftast avtal med någon större skrothandlare som köper upp det insamlade kommunskrotet. Privatpersoner och mindre verk- samheter som lämnar skrot på återvinningscentraler får inte betalt för det som de lämnar. 6.4.2Effekter av det frivilliga förbudet Återvinningsindustrierna och Svenska Järn anser att det är för tidigt att bedöma den totala samhälleliga effekten av det frivilliga förbudet. Dessutom är det svårt att göra en värdering när förbudet inte om- fattar hela branschen. Ett resultat som har noterats är dock tryggare arbetsplatser och mindre riskfyllda arbetssituationer för de som arbetar på en skrotgård som omfattas av förbudet. Arbetstagarna vittnar om att det tidigare förekom en del erbjudanden om att få köpa skrot från vad arbetstagarna upplevde som oseriösa och ibland t.o.m. hotfulla säljare. I och med det frivilliga kontantförbudet har dessa förfrågningar nu upphört helt. Någon polismyndighet menar att det redan nu går att se resultat av det frivilliga kontantförbudet på så sätt att det är lättare att ut- reda eventuella brott. De flesta av polismyndigheterna menar att kontantförbudet är ett mycket bra initiativ, men att det inte noterats någon förändring avseende t.ex. antalet metallstölder. Flera polis- myndigheter konstaterar också att det bara är de större, seriösa handlarna som har anslutit sig till det frivilliga kontantförbudet. för brottsområdet metallstölder, Polismyn- digheten i län, uppskattar att endast av skrot- handlarna är anslutna till det frivilliga förbudet. Enligt de flesta polismyndigheters uppfattning är det därför totalt sett fortfarande förhållandevis vanligt med kontantbetalning i skrotbranschen. 6.4.3Skatteverkets uppfattning om betalningsmedel Under arbetet med bestämmelsen om omvänd skattskyldighet för mervärdesskatt vid handel med metallskrot konstaterade att det vid flertalet affärer bland mindre aktörer förekom betalning med kontanter. anförde att skrot kan säljas i flera omsättningsled, t.ex. från industrin och genom flera mellanled, innan det hamnar hos en slutlig uppköpare. Enligt förekom betalning med kontanter ofta i de första affärsleden. har noterat att postväxlar har börjat användas i skrotbranschen. Dock har varken , branschorganisa- tionerna eller sakkunnigmyndigheten för metallstölder observerat att postväxlar används som betalningsmedel. Enligt är i stället ett återkommande scenario att de stora uppköparna betalar för metallskrot genom en banköverföring till det säljande företagets bankkonto. som pengarna bokförs på bank- kontot köper säljaren en postväxel på hela det belopp som satts in. Därefter löser säljaren in postväxeln på ett växlingskontor och får kontanter mot en avgift på mellan . menar att användningen av postväxlar i samband med skrothandel visar på oredovisade transaktioner. har konstaterat en markant ökning av användandet av postväxlar i samband med ekonomisk brottslighet.4 Annat har inte framkommit än att Återvinningsindustriernas och Svenska Järns medlemmar efterlever överenskommelsen om förbud mot checkar och kontanter som betalningsmedel. Bland de stora och medelstora företagen förefaller således betalning mot faktura vara det i särklass mest vanliga. I skrotbranschen förekommer som nämnts ofta avtal mellan skrothandlare å ena sidan och ett företag i tillverkningsindustrin å andra sidan. Avtalen innebär att skrothandlaren köper upp det skrot som frambringas i industrin, utan att skrotet passerar någon mellan- hand. Sådana avtal finns också inom byggindustrin och vid de kom- munala återvinningscentralerna. De skrothandlare som har sådana avtal är i princip alltid de större eller de medelstora företagen och de flesta av dem har medlemskap i eller i Svenska Järn. Det finns inga belägg för att betalning av dessa företag skulle ske på annat sätt än mot faktura. I branschen förekommer det som nämnts också att skrot säljs i flera omsättningsled. Liksom annars är i dessa fall svenska och ut- 4 Enligt uppgift från 21/8-2014 ländska smältverk slutliga mottagare av skrotet via traders eller något av de större företagen. Innan skrotet hamnar hos en slutlig mot- tagare kan det alltså ha hanterats i flera tidigare led och då av mindre aktörer. De mindre aktörerna har långt ifrån alltid medlem- skap i någon av branschorganisationerna och omfattas därför inte heller av det frivilliga förbudet mot kontanter och checkar som be- talningsmedel. I de fall där metallskrot omsätts i flera led kan det slås fast att kontanter som betalningsmedel förekommer i de tidiga leden. Det är dock svårt att säga i vilken utsträckning som kon- tanter används. De skrothandlare som köper in metallskrot trots misstanke om att godset kan vara stulet torde i hög grad använda kontanter som betalningsmedel. Det finns inget som tyder på att det är vanligt med checkar som betalningsmedel i skrotbranschen. Enligt uppgifter från Skatte- verket har postväxlar börjat förekomma i branschen. Det har dock inte framkommit några uppgifter som indikerar att postväxlar an- vänds som betalningsmedel. 7Polisens arbete med att förebygga och upptäcka stöldbrott För att få kännedom om hur polisen tillämpar lagstiftningen om handel med begagnade varor har utredningen tillställt samtliga polis- myndigheter ett frågeformulär. Frågorna har också avsett hur polis- en rent allmänt bedriver sitt brottsförebyggande och brottsbekäm- pande arbete när det gäller stöld och häleri av begagnade varor. Polismyndigheterna har också fått uppge i vilken omfattning regle- ringen har underlättat polisens arbete vid efterspaning av stulet gods. Alla polismyndigheter utom en har svarat på frågorna (20 av totalt 21 polismyndigheter). Utredningen har också träffat tillsyns- gruppen i polisområde , som tillhör polismyndig- heten i . Polisens brottsförebyggande och brottsbekämpande arbete när det gäller stöld och häleri av begagnade varor varierar mellan polis- myndigheterna. Inte sällan bedrivs arbetet också på olika sätt i polis- områden inom samma myndighet. I ungefär hälften av myndig- heterna finns det särskilt tillsatta polistjänster för arbete med spaning efter bl.a. stulet gods. I övriga polismyndigheter förekommer inget sådant löpande planerat polisarbete. Spaningsarbete bedrivs i stället vid misstanke om brott eller efter tips från allmänheten. Hos de polismyndigheter där det finns personal som arbetar särskilt med godsspaning beskrivs ett mer aktivt och kontinuerligt brottsbekäm- pande och brottsförebyggande arbete. Ett exempel är polismyndig- heten i som bl.a. gjort kartläggningar av cykel- stölder och bostadsinbrott för att kunna lägga upp sitt arbete mer effektivt. Hos dessa polismyndigheter förekommer också som regel Polisens arbete med att förebygga och upptäcka stöldbrott ett relativt rutinmässigt arbete enligt de tillsynsbestämmelser som finns i regleringen om handel med begagnade varor. Det finns dock undantag. Hos polismyndigheten i finns tre särskilt tillsatta polistjänster för arbete med s.k. godsspaning. Trots detta anser sig myndigheten inte ha tillräckliga resurser för ett tillsyns- arbete enligt begagnatlagstiftningen och uppger att det t.ex. inte har gjorts några kontroller av inköpsnotor . En lagstiftning som ligger nära regleringen om handel med begag- nade varor är pantbankslagstiftningen. Ett syfte med pantbanks- lagstiftningen är nämligen att underlätta polisens brottsförebyggande och brottsuppdagande arbete när det gäller tillgreppsbrottslighet. Flera bestämmelser i pantbankslagen (1995:1000) och pantbanks- förordningen (1995:1189) liknar dem som finns i lagstiftningen om handel med begagnade varor. T.ex. föreskrivs att en pantbank ska föra pantbok med uppgifter om bl.a. pantens art och skick samt stor- lek, mängd eller vikt samt pantens fabrikat och tillverkningsnummer eller andra särskilda kännetecken. Låntagarens namn och adress samt personnummer ska också antecknas. Vissa av polismyndigheterna har också tagit upp exempelvis uppgifter från pantbanksboken i sina svar. Förmodligen ses pantbanksverksamheten och lagstiftningen om handel med begagnade varor som en helhet av flera av polismyndig- heterna. Detta är något man bör ha i åtanke då svaren från polis- myndigheterna analyseras. När det gäller frågan hur stor betydelse regleringen av handeln med begagnade varor har haft för antalet upp- täckta brott kan det t.ex. inte uteslutas att flera av polismyndig- heterna har inkluderat stöld- och häleribrott som uppdagats med hjälp av bestämmelserna om pantbanker. 7.2Polisens tillsynsarbete enligt regleringen av handeln med begagnade varor Det finns ingen säker uppgift om hur många handlare som är re- gistrerade enligt lagen om handel med begagnade varor. Polismyn- digheterna för sina register över registrerade handlare på olika sätt. Några polismyndigheter har kunnat ge ett exakt svar på frågan om hur många handlare som är registrerade inom myndighetens område. Andra har kunnat ta fram en ungefärlig siffra och en del har upp- gett att frågan över huvud taget inte kan besvaras. Polisens arbete med att förebygga och upptäcka stöldbrott Flest registreringar finns hos polismyndigheten i (ca 850 stycken ), polismyndigheten i (ca 510 stycken ) och polismyndigheten i (ca 430 stycken ). De flesta av polismyndigheterna tror inte att antalet registrerade handlare stäm- mer överens med det verkliga antalet. En del menar att flera handlare som upphört med sin verksamhet sannolikt inte har anmält detta till polisen. Merparten av polismyndigheterna tror emellertid att antalet handlare är fler än vad som framgår av registreringsunderlaget och att troligtvis många handlare som bedriver verksamhet på internet och på loppmarknader inte är registrerade. Att det förekommer handlare som inte är registrerade trots att de är skyldiga att vara det vinner stöd av de uppgifter som vissa branschorganisationer har lämnat till utredningen. Företrädare för organisationen och Sportfackhandlarna uppger efter kontakter med sina medlemmar att det är få handlare som vet att det fordras registrering för deras verksamhet. Även tror att flera av medlemmarna, i synner- het de som är nya i branschen, är omedvetna om att registrering krävs. I vissa fall har handlare registrerat sig först sedan de varit i kontakt med polisen. Särskilt hos polismyndigheten i , polismyndigheten i , polismyndigheten i , polismyn- digheten i och polismyndigheten i har tillsynsarbetet enligt lagen lett till att fler handlare har registrerat sig. Det förtjänar att nämnas att polismyndigheten i gör bedömningen att så många som hälften av de handlare som re- gistrerades mellan och , dvs. ca 150 stycken, registrerade sig först efter att de kontaktats av polisen. De flesta av polismyndigheterna uppger emellertid att ingen eller få handlare har registrerats efter samtal med polisen. Det får ses som en indikation på att polismyndigheterna i dessa län inte lägger ned några större resurser på att söka upp handlare som kan tänkas vara aktuella för registrering. Bara i ett fåtal fall har polisen använt sig av möjligheten att tvångsregistrera en handlare. De allra flesta handlare väljer nämligen självmant att registrera sig sedan de kontaktats av polisen. Polisens tillsyn enligt lagen varierar alltså stort mellan polismyn- digheterna och kan dessutom variera mellan olika områden inom en Polisens arbete med att förebygga och upptäcka stöldbrott Hos exempelvis polismyndigheten i utförs ett frekvent tillsynsarbete vid två av tre polisområden medan det vid det tredje området inte förekommer någon kontroll- verksamhet alls. Hos några av myndigheterna har omprioriteringar gjorts . Efter pensionsavgångar har polistjänster där arbetsupp- gifterna bl.a. omfattat tillsyn enligt lagen inte nytillsatts. Resurs- brist har lett till att tillsynen inte upprätthålls. Det är dock relativt få polismyndigheter som inte alls eller nästan inte alls bedriver någon tillsyn enligt lagen. En av lagstiftningens huvudbestämmelser är den som anger att handlaren är skyldig att föra anteckningar om förvärvade eller annars mottagna varor. Det är ju framför allt med hjälp av den bestämmel- sen som polisen ska få möjlighet att komma en stulen vara på spåren. Det arbete enligt lagen som polismyndigheterna främst ägnar resurser åt är just kontroller av inköpsnotor. Vid ungefär hälften av polis- myndigheterna förekommer sådana kontroller mer eller mindre rutin- mässigt. Hos nästan alla de övriga polismyndigheterna granskas in- köpsnotorna åtminstone vid enstaka tillfällen, t.ex. vid anmälan om stöld. Vid ett fåtal polismyndigheter förekommer i princip inte några kontroller alls, och inte heller något övrigt tillsynsarbete enligt lagen. Som förklaring anger dessa myndigheter att andra verksam- heter prioriteras. Flera av de polismyndigheter som gör kontroller framhåller att det framför allt är guldhandlarna och deras inköpsnotor som kon- trolleras. När det på inköpsnotorna gjorts noteringar om exempel- vis gravyrer eller andra kännetecken på smycken görs sökningar i polisens olika register där anmälningar om stulet gods antecknats. En majoritet av polismyndigheterna uppger att de använder sig av handlarnas inköpsnotor vid spaningsarbete avseende just stulna guld- föremål. Polisområde har utarbetat en särskild metod för att upptäcka stölder av smycken.