sou · H2B354 · 2014-07-15 00:00:00 — Enligt undersökningen bestod av rekreationsvärden och av köttvärden. Värden kopplade till viltturism är sämre undersökta. Från LRF har rapporterats att medlemmarnas intäkter totalt uppgick till 150 mil- joner kronor . I dessa intäkter ingick såväl jaktturism som utarrendering av jaktmark. Vidare framförs från Jordägareför- bundet och att det förekommer väl utvecklade turismkoncept med fokus på jakt, vilka leder till posi- tiva ekonomiska kringeffekter i lokalsamhället i form av övernatt- ningar, catering m.m. Utredningen har emellertid inte funnit några vedertagna ekonomiska beräkningar för denna sektor avseende klöv- vilt. Våra förslag syftar till att underlätta regleringen av viltstammar- na med möjlighet att minska dessa där det finns behov för detta. Det är inte möjligt att kvantifiera värdeminskningen för den en- skilde jägaren eller för företag med inriktning mot viltturism som effekt av eventuellt minskade viltstammar. Emellertid utgörs värdet för den enskilde jägaren, och även jaktturisten, till stor del av rekrea- tion. Minskade viltstammar innebär inte att möjligheten till jakt uteblir och därmed bedöms rekreationsvärdet fortsatt kunna vara högt. Detta värde innefattar betydligt mer än antalet fällda djur. Däremot kommer minskade stammar att leda till att färre djur fälls, vilket leder till minskat totalt köttvärde. I tabell 6 anges köttvärdets minskning som en effekt av antalet fällda djur baserat på 2005/situation. Tabell 6 Minskat köttvärde som effekt av färre antal fällda djur. Värden anges i Beräkningar utifrån m.f.l. Köttvärde 2005/2006 Sammantaget bedömer utredningen att de positiva samhällsekono- miska effekterna av våra förslag överväger de negativa effekter som uppstår för jägare och den spirande viltturismnäringen. Detta främst genom färre viltolyckor och minskade skador på jordbruket. De föreslagna regeländringarna innebär förändrade förutsättningar för och . är natio- nellt ansvarig myndighet för jakt- och vilt. Som vi beskrivit i det tidigare delbetänkandet,– jakt och viltförvaltning i en ny tid (SOU 2013:71), ansvarar för frågor om jakt- och vilt enligt jaktlagstiftningen. I verkets uppdrag ingår att meddela föreskrifter och beslut i olika jakt- och viltfrågor. Det finns tio gällande föreskrifter om jakt, vilt och viltvård. Det finns även exempel på bemyndiganden att meddela föreskrifter men som inte nyttjats. Ett exempel är bemyn- digandet att meddela föreskrifter för åteljakt på vildsvin. Möjlig- heten att använda sitt bemyndigande används av när de anser att behov finns. I vårt förslag ges bemyndigande att meddela föreskrifter om utfodring av frilevande klövvilt. I linje med upp- draget är detta att betrakta som ordinarie verksamhet och ska där- med rymmas inom befintlig budget och utföras på eget initiativ om skäl föreligger. Med tanke på den beskrivna situationen utgår utred- ningen från att detta kommer att genomföras. I förslaget ges möjlighet att besluta om utfodring av frilevande klövvilt samt ansvar för tillsyn av utfodring av vilt. Att fattar beslut om utfodring är att betrakta som en ordinarie uppgift. Sådana beslut kan jämföras med beslut om skydds- jakt eller förbud att använda jakthund vilka alla är beslut med syfte att möjliggöra en framgångsrik viltförvaltning. Utredningens för- slag innebär att , inom ordinarie verksamhet, ges ett ytterligare verktyg som komplement till främst skyddsjakt i arbetet med att förvalta viltstammarna. Vi har också övervägt ett alternativ där all utfodring av frilevande klövvilt förbjuds, men för avledande utfodring kan undantag med- ges. I detta alternativ föreslogs hantera ansökningar om tillstånd för de som önskar genomföra avledande utfodring. Det har framförts att ett sådant förslag kan leda till ett minskat tillsyns- Dock bör påpekas att det eventuellt minskade tillsynbehovet kommer att följas av en ökad mängd ärenden i form av ansökningar. Utredningen finner det inte möjligt att avgöra vilket av alternativen som skulle leda till den mest kostnadseffektiva lösningen ur ett länsstyrelseperspektiv. Avseende tillsyn anser utredningen den ligga inom ordinarie tillsynsverksamhet och ska finansieras inom ramanslaget och egenidentifierad prioritering. Behovet kommer att variera betyd- ligt mellan olika länsstyrelser då den länsvisa variationen av utfodring- ens omfattning är mycket stor. Hur tillsynsbehovet prioriteras be- slutar respektive länsstyrelse. Genom minskad utfodring kan andra arbetsuppgifter inom viltförvaltning reduceras genom minskade vilt- skadeproblem. En tänkbar sådan vinst skulle kunna vara färre skydds- jaktsansökningar från enskilda markägare. Utredningen vill poängtera att de kraftigt ökade vilt- stammarna har inneburit betydande förändringar och ökad arbets- belastning för . Regeringen bör därför överväga att till- föra ökade resurser för att möta dessa nya förutsättningar. Utredningen föreslår vidare förändringar i kameraövervaknings- lagen. När det gäller anmälan om kamera eller ansökan om tillstånd för kameraövervakning så är de belagda med en avgift i syfte att täcka kostnader. kan därmed äska medel för att täcka eventuell ökning av anmälningar eller ansökningar. Det innebär att dessa förändringar i sig är finansierade. Vi konstaterar att den föreslagna sänkningen av avgiften för att pröva tillståndsansökningar kan leda till marginella intäktsminsk- ningar för . Länsstyrelsernas avgifter är beräknade utifrån en medelärendehanteringstid. Sänkt avgift för tillståndsprövning av viltkameror kommer enligt vår bedömning att innebära en stor ök- ning av ärenden som är av liknande typ. I dessa fall bör en relativt enkel beslutsmall kunna tas fram vilket medger en snabbare och rationellare ärendehantering. Dagens avgift motsvarar en ärendehanteringstid av fyra och medan den avgift vi föreslår motsvarar . Genom vårt förslag frångår vi att avgiften baseras . Skälen är som anges i 7.2 målgruppens bristande betalnings- förmåga eller betalningsvilja. Trots att avgiftssänkningen leder till att mängden ärenden ökar, menar vi dock att ärendehante- ringen bör kunna rationaliseras. Den nya tidsåtgången per ärende lär därmed kunna närma sig . att länsstyrelsernas intäktsminskning som marginell och att den därför bör den kunna hanteras inom nuvarande budgetläge. Tillsyn av kameror ingår, enligt kameraövervakningslagen, i läns- styrelsens uppdrag. Därmed åligger det att prioritera vilka kameror man anser behövs och som man ska utöva tillsyn över. Denna prioritering ska genomföras inom befintlig budget. 8.4Konsekvenser för uppfyllelse av miljömålen Ett flertal miljömål påverkas av hur viltförvaltningen utförs. Utred- ningens förslag på regelförändringar syftar främst till att underlätta reglering av olika klövviltsarter. En begränsning av utfodring leder till ökade möjligheter att hålla klövviltsstammarna på, utifrån de ekologiska förutsättningarna, lämp- liga nivåer. Med tanke på främst dovhjorts, kronhjorts och rådjurs samlade betestryck i skogen, med stora effekter på främst lövträd, örter och djurarter specialiserade på dessa växter, kan minskade stammar antas bidra till en bättre uppfyllelse av miljömålen levande skogar och ett rikt växt- och djurliv. En reglering av vildsvinsstam- men minskar de negativa effekterna på jordbruket och ökar därmed indirekt möjligheten att uppnå miljömålet ett rikt odlingslandskap. Klövviltet i sig själv bidrar till att miljömålet ett rikt växt- och djurliv kan uppfyllas. Stammarna är stora och inte utsatta för någon hotbild inom överskådlig framtid. Det innebär att en minsk- ning av stammarna inte medför något hot mot att miljömålet ett rikt växt och djurliv kan uppfyllas. Inte heller rovdjur, som till viss del lever av dessa klövviltsarter, kan anses vara hotade som en effekt av minskade klövviltsstammar. De föreslagna undantagen i kameraövervakningslagen har främst till avsikt att underlätta reglering av vildsvin. Konsekvenserna av en minskad vildsvinsstams för miljömålens uppfyllelse är desamma som ovan. 8.5Konsekvenser utifrån ett brottsperspektiv Utifrån våra förslag skulle ett underlättande för att använda åtel- kamera vid vildsvinsåtel eller annan viltövervakning kunna innebära en ökad risk för jaktbrott. Exempelvis har har framförts att även andra viltslag, främst rovdjur, kan besöka vild- Arter som är utsatta för illegal jakt och som har över- lappande utbredning med vildsvin är björn, lo och varg. Därmed skulle dessa arter kunna uppehålla sig vid vildsvinsåtlar, björn för att ta del av själva födan, varg och lo för att ta del av den resurs som vildsvinen utgör eller av den ökade tillgången av smågnagare. Dessa arter skulle därmed kunna utsättas för en större risk för illegal jakt. Antalet personer som utövar illegal jakt på stora rovdjur är få och övertygade motståndare till rovdjur. Dessa planerar och genomför illegal jakt på stora rovdjur trots att det är ett grovt jaktbrott med lägst sex månaders fängelse i straffskalan. (Illegal jakt på stora rov- djur 2007). Det ska jämföras med det ringa brott som en åtel- kamera utan tillstånd anses vara. Utredningen gör därför bedömningen att de personer som är kapabla att utföra illegal jakt på stora rovdjur knappast avstår att använda åtelkameror, ifall de anser dessa underlätta sin jakt. Detta oavsett tillståndskrav eller anmälan enligt kameraövervakningslagen. Därmed bör inte ett undantag från kameraövervakningslagen anses öka risken för illegal jakt på rovdjur. 8.6Konsekvenser utifrån ett jämställdhetsperspektiv Naturen används av såväl män som kvinnor, men till viss del på olika sätt (2008, 2012). Även om båda könen relativt ofta ägnar sig åt ett friluftsliv där promenader med och utan hund, strövtåg i skogen dominerar, utför kvinnor dessa aktiviteter mer frekvent än män. Aktiviteter som främst utförs av män men är terränglöpning, fiske och jakt men då betydligt mer lågfrekvent än de vanligaste aktiviteterna. (Bild 21). Ur jägarens, vilken oftast en man även om andelen kvinnor ökar, perspektiv är god vilttillgång att föredra. Genom olika åtgärder som exempelvis utfodring försöker jägaren se till att tillgången av vilt är god. En god tillgång av vissa viltarter medför dock att en del människor känner rädsla för att möta dem i naturen. Att känna rädsla innebär inte nödvändigtvis att man avstår från att besöka naturen men kan leda till att den rädde känner obehag under sin vistelse i naturen. Detta obehag är också är en kostnad (, personlig kommunikation). Exempel på arter som inger rädsla hos allmänheten är vildsvin och björn (m.fl. 2010). Även om rädslan för att möta vildsvin varierar mellan stad och landsbygd samt vildsvinets utbredning, så är rädslan för att möta vildsvin i naturen alltid större hos kvinnor än hos män (Tabell 6). Ur ett jämställdhetsperspektiv kan därför begränsningar i utfod- ring, med minskade vildsvinsstammar som resultat, antas ha positiv inverkan på ett jämställt friluftsliv. Ett friluftsliv där såväl kvinnor som män kan utöva de aktiviteter man önskar utan att bli begrän- sade av rädslan för att möta vildsvin. Vad gäller förenklingar i kameraövervakningslagen avseende vilt- övervakning är frågan mer komplex. Då kvinnor, till större del än män, ägnar sig åt att promenera och ströva i naturen är risken att de fångas på bild större än för män. Därmed ökar risken för integri- tetsintrång mer för kvinnor än för män med ett ökat antal kameror. Emellertid innebär vårt förslag att kameraanvändning främst ska underlättas vid en vildsvinsåtel, som normalt inte är en attraktiv plats att uppehålla sig vid oavsett kön. Bild 21 Bilden visar skattning av antalet aktiviteter per person och år enligt en enkätundersökning inom forskningsprogrammet i förändring. Bilden baseras på data från (2012). Syftet med denna regeländring är vidare att möjliggöra en effektivi- serad jakt på vildsvin med syfte att reglera stammarna. Därmed leder denna ändring till en förbättrad möjlighet att utöva friluftsliv för de som är rädda för att möta vildsvin i naturen. Med dessa perspektiv i beaktande finner utredningen att den före- slagna regelförenklingen i kameraövervakningslagen totalt sett ökar förutsättningarna för ett jämställt friluftsliv. Tabell 7 Andel personer som uppgett att de känt rädsla för att möta vildsvin i naturen i riket och i särskilt undersökta län. Källa: SLU FOMA/ Vi har under arbetet haft samråd med . Avseende vårt förslag om att ersätta tillståndsansökan med anmälan för kameraövervakning av vildsvinsåtlar innebär det i sig en regel- förenkling. Vi har också analyserat om kameraövervakning av vilt skulle kunna omfattas av ett undantag där som myndig- het inte skulle behöva ansöka om tillstånd. Vi har funnit att läns- styrelsen ger tillstånd för flera kameror i ett och samma beslut vilket i sig förenklar såväl ansökningsförfarandet som beslutsfattande. Denna ordning fungerar väl. Genom detta förfaringssätt medges också Datainspektion, vilken är nationellt ansvarig tillsynsmyndighet, en möjlighet att följa utvecklingen av hur denna verksamhet fortskrider. Därmed garanteras ett fortsatt gott skydd för den personliga inte- griteten. Vi har också föreslagit att utfodring av klövvilt ska kunna regleras genom föreskrifter från den nationellt ansvariga viltförvaltnings- myndigheten och beslut av . Detta regelverk leder till olika effekter för olika näringsverksamheter. perspektiv tillkommer regler för enskilda jägare och företag med inriktning mot jaktturism, vilket kräver ökad kunskap om vad som är tillåtet angående utfodring. har vi visat att uteblivna regelförändringar skulle medföra stora negativa konsekvenser för viktiga landsbygdsnäringar som jord- och skogsbruk. Vidare skulle uteblivna regelförändringar leda till fortsatt många viltolyckor. Ur detta perspektiv finner vi de föreslagna reglerna vara väl motiverade. Vi har även övervägt om det ska krävas tillstånd för att få ut- fodra vilt. Vi finner att en sådan regel genom ett stort antal ansök- ningar, med tillhörande ärendehantering, skulle innebära onödigt stor byråkrati för att uppnå det önskade målet, att minska stödjande utfodringen av frilevande klövvilt. Slutligen har vi konstaterat att bör meddela föreskrifter och rekommendationer om med vilken föda frilevande vilt får utfodras med. Därmed konkretiseras detta komplicerade regelverk. Detta är inte en regelförenkling i sig, men bör ändå leda till ökad tydlighet och förenkling för jägare, jaktturistentreprenörer och tillsynsverksamhet. Jag föreslår att det läggs till två nya stycken i 4 § jaktlagen. Det första tillägget innebär ett bemyndigande för regeringen, eller den myndighet regeringen bestämmer, att meddela föreskrifter och beslut om utfodring av frilevande vilt. Vad som är utfodring av vilt föreslår jag ska definieras uttryckligen i 43 § jaktförordningen. Där ska förklaras att med utfodring avses utplacering av foder till fri- levande vilt i syfte att stödja eller avleda. Det finns alltså två olika varianter av utfodring, stödjande eller avledande utfodring. Däremot är åtling inte att betrakta som utfodring och definieras därför sär- skilt i jaktförordningen. Med stöd av bemyndigandet i 4 § föreslår jag vidare att det införs dels ett förbud mot utfodring av frilevande klövvilt i stödjande syfte med möjlighet för att meddela undantag för exempelvis saltsten i föreskrifter, dels ett be- myndigande för att, efter hörande av Jordbruks- verket, meddela föreskrifter om utfodring av frilevande klövvilt. Läns- styrelsen får meddela beslut om utfodring av frilevande klövvilt. Skälen för det är utvecklade i avsnitt 7.3. Det ska noteras att bemyndigandet för avser utfodring ur ett viltförvaltningsperspektiv utifrån uppdrag som ansvarig jaktmyndighet. Innebörden är att Naturvårds- verket ska kunna föreskriva om olika begränsningar av utfodring av frilevande klövvilt genom föreskrifter om avstånd, metoder eller mängd. Avsikten är att tillhandahålla ytterligare ett verktyg, utöver jakt, för att begränsa vissa klövviltsarters snabba populationsökning och därmed minska dess skadeverkningar, se vidare avsnitt 7.3. I detta bemyndigande ingår inte fodrets sammansättning, dvs. vad vilt får utfodras med. Detta regleras i lagen om foder och animaliska bi- produkter, vilken kompletterar sådana EU-bestämmelser som har samma syfte som lagen och som faller inom lagens tillämpnings- område. För detta regelverk är och ansvariga myndigheter. får nu även möjlighet att genom enskilda beslut, ur ett viltförvaltningsperspektiv, förbjuda, begränsa eller på annat sätt reglera mängden foder. Syftet med regleringen är att förhindra att vilt orsakar skador, exempelvis i jordbruk, skogs- bruk eller trafik. beslut kommer i enlighet med redan gällande reglering i 58 § jaktförordningen att kunna överklagas till och verkets beslut i den överklagade frågan kom- mer inte att kunna överklagas. blir därmed slut- instans. Det ska noteras att bemyndigandet i 4 § jaktlagen är mer långt- gående än regleringen i jaktförordningen, eftersom det i 4 § avser allt frilevande vilt och inte bara klövvilt. Skälet är att utredningen bedömer att det bara finns behov för att reglera utfodring av frilevande klövvilt. förefaller det troligt att det i fram- tiden kan uppstå behov att reglera utfodring av annat vilt. Regering- en bör då kunna meddela sådana föreskrifter i jaktförordningen och/eller då vid behov kunna bemyndiga . Slutligen har jag föreslagit ett tillägg i 4 §, som innebär att läns- styrelsen blir ansvarig tillsynsmyndighet för utfodring av frilevande vilt utifrån ett viltförvaltningsperspektiv. Tillsynen ska ske såväl utifrån de egna besluten, föreskrifter som jakt- förordningen. får meddela förelägganden, även vid vite. I 2 § föreslår jag att termen åtel definieras på samma sätt som andra uttryck definieras i lagen. Den korresponderar med definitionen av åtling som jag föreslår ska läggas in i jaktförordningen. 15 a § kameraövervakningslagen I paragrafen anges att en övervakningskamera, efter anmälan, får sättas upp för övervakning av vildsvinsåtel under fyra särskilt an- givna förutsättningar. Den första är att kameran ska vara fast mon- terad och försedd med fast optik. Detta krav och bestämmelsen i sista stycket om att avlyssning eller upptagning av ljud inte får ske utan tillstånd är samma som gäller för anmälan enligt 12 och 13 §§. Kraven enligt punkterna 2–4 är dock särskilda för kameraöver- vakning av vildsvinsåtel och har samtliga som syfte att begränsa inte- gritetsingreppet. Inledningsvis är det i punkt 2 angivet att upptag- ningsområdet ska vara begränsat. Som anges i avsnitt 4.1 är det viktigt att det övervakade området är markerat och begränsas just för att man inte förväntar sig övervakning i skog eller mark. Från , jägarförbunden, och har anförts att viltövervakning inte fyller någon funktion om det inte handlar om en yta som är x . Det är därför enligt min mening inte möjligt att begränsa ytan mer än så. I gengäld föreslår jag två ytterligare krav för att ytterligare minimera integritetsrisken. Det första kravet är att övervakning inte sker dag- tid när integritetsrisken är störst. Detta är möjligt att föreskriva, eftersom vildsvin är nattaktiva djur. Det bör enligt min uppfattning i hög grad minska risken för personövervakning. Ett ytterligare krav är att integritetsskyddande teknik ska använ- das. Som redovisas i avsnitt 7.2 vill jag, med hänsyn till den snabba teknikutvecklingen, inte i lag slå fast vilken teknik det ska vara frågan om, men effekten ska vara att personer inte permanent fastnar på bild. finns det i andra sammanhang teknik som under upptagningen kan identifiera människor och automatiskt avidenti- fierar dem. För viltövervakningskameror har denna teknik ännu inte utvecklats, men borde med rätt incitament kunna bli tillgänglig . I avvaktan på det är den integritetsteknik som minst måste an- vändas för att lagens krav ska vara uppfyllt är att personer på bild i efterhand manuellt suddas ut. Om inte samtliga krav i paragrafen är uppfyllda får kameraövervakning efter anmälan inte ske, utan i stället ska tillstånd enligt huvudregeln i lagen sökas. () företräder som intresseorganisation 14 arrendatorsföreningar från i söder till i norr. I norra och på finns även direkt- anslutna medlemmar och totalt representerar vi ca 4 500 Arrendatorer. Utredningen har förtjänstfullt satt sig in i arrendatorernas särskil- da situation. Även om det varit svårt att föreslå lagändringar med avseende på arrendatorernas problem har utredningen lämnat värde- full kartläggning av problematiken vid arrende. Jag vill först utrycka min tillfredsställelse med att utfodring för att stödja klövvilt blir förbjuden och att länsstyrelserna i övrigt föreslås få fatta beslut om utfodring av klöv- vilt. De lokala förutsättningarna för vildsvinsförvaltningen är så skilda att sådana beslut bör tas med de lokala förutsättningarna som grund för att bli effektiva. Jag har dock invändningar mot att s.k. avledande utfodring före- slås vara tillåten . Möjligheterna är alltför stora att missbruka begreppet för att i praktiken egentligen tillämpa stödjande utfodring. Det är inte möjligt att tillräckligt väl definiera skillnaden mellan stödjande och avledande utfodring. Tillämpning av avledande utfodring riskerar i praktiken att bli stödjande. Jag stödjer i detta ett särskilt yttrande i frågan som lämnas av , LRF inklusive det som där uttrycks om risken för att definitionen av avledande utfodring skulle kunna tangera begrep- pet åtling. Utredningen har via vetenskapliga underlag och egen kunskapsin- hämtning en gedigen grund för att kunna bedöma viltutfodringens förutsättningar, omfattning, ekonomi och effekter på viltstammarna. Det har i dessa avseenden gjorts ett gediget och förtjänstfullt arbete. Utredningen har kommit fram till att viltstammarnas storlek, täthet och kombinationen av flera skadegörande arter i delar av landet, leder till svåra skador i jord- och skogsbruk samt orsakar tusentals vilttrafikolyckor. När denna situation förvärras av omfattande vilt- utfodring, blir både mängden vilt och utfodringen i sig ett samhälls- problem. Tyvärr har utredningen inte fullt ut dragit rätt slutsatser när det gäller reglering av viltutfodring. Utredningen har till viss del strävat efter kompromisslösningar i sina förslag, för att i någon mån gå de olika parternas vitt skilda uppfattningar till mötes. Under arbetet har förslag om förbud mot att utfodra klövvilt under vegetationsperio- den förts fram. Det är en bra princip, eftersom utfodring av klövvilt under den delen av året är definitivt olämplig. Men utredningen före- slår att s.k. avledande utfodring ändå ska vara tillåten under vege- tationsperioden. Förslaget om att skilja på stödjande och avledande utfodring blir ett slag i luften, på grund av att viltutfodring är svår att reglera och övervaka. Men framför allt beroende på att merparten av dem som bedriver omfattande viltutfodring inte förstår eller neg- ligerar de negativa följder utfodringen har på kringliggande marker. Avledande utfodring kan inte ges en skarp och juridiskt hållbar defini- tion. Enligt min uppfattning skulle den föreslagna regeln innebära att all utfodring oavsett syfte, mängd och placeringen i terrängen över natt blir avledande. Ett förbud mot en form av utfodring som viss, annan utfodring är tillåten skulle bli verknings- löst. Jag föreslår därför ett totalt förbud mot utfodring av klövvilt . Det är enkelt att förstå, efterleva och beivra. Utredningen föreslår definitioner av utfodring och åtling. Det är bra. Men förslagen innebär att begreppet liten mängd om foder används både i definition av s.k. avledande utfodring och åtling. Detta motverkar syftet, som är att i författning göra klart för den enskilde vad som är tillåtet. Som framgått ovan är jag emot att avledande utfodring ska vara tillåten under period som utfodring i övrigt är för- bjuden. Men om begreppet ska användas så måste det vara tydligt skiljt från åtling. Åtling är en nödvändig del av vildsvinsförvalt-