sou · H2B350 · 2014-06-24 00:00:00 — 2Utöver ramdirektivet för vatten och havsmiljödirektivet (se nedan) kan nämnas och rådets direktiv /118/EG av om skydd för grundvatten mot föroreningar och försämring (grundvattendirektivet); och rådets direktiv /60/EG av om bedömning och hantering av översvämningsrisker (översvämningsdirektivet); Rådets direktiv /67/EEG av om skydd mot att vatten förorenas av nitrater från jordbruket (nitratdirektivet); Rådets direktiv /271/EEG av om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse (avloppsdirektivet); och Rådets direktiv /43/EEG av om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter (art- och habitatdirektivet). 3Helcoms uppgift är att övervaka tillämpningen av konventionen om skydd av miljö. 4HELCOM Ministerial to Implement the Baltic Sea Action Plan – Reaching Good Environmental Status for a healthy Baltic Sea, 3 October 2013, , . 5Havsförvaltningen enligt och rådets direktiv /56/EG av om upprättande av en ram för gemenskapens åtgärder på havsmiljöpolitikens område (havsmiljödirektivet). Havsmiljödirektivet har genomförts i svensk lagstiftning genom havsmiljöförordningen (2010:1341). 6Vattenförvaltningen enligt och rådets direktiv /60/EG av om upprättande av en ram för gemenskapens åtgärder på vattenpolitikens område (ramdirektivet för vatten). Ramdirektivet för vatten har genomförts i svensk lagstiftning genom (5 kap.) och förordningen (2004:660) om förvaltning av kvaliteten på vattenmiljön (vattenförvaltningsförordningen). Bättre samordning och struktur inom havs- och vattenmiljöområdet god kvalitet, Hav i balans samt levande kust och skärgård och Ett rikt växt- och djurliv. Havs- och vattenmyndigheten ger nya förutsättningar för genomförandet av vattenpolitiken I sker förvaltning av vatten och akvatiska resurser av många aktörer på flera nivåer, från nationell nivå av statliga myndigheter till regional och lokal nivå av bl.a. länsstyrelser och kommuner. Havs- och vattenmyndigheten är förvaltningsmyndighet på miljöområdet för frågor som gäller bevarande, restaurering och hållbart nyttjande av sjöar, vattendrag och hav. Myndigheten ska inom sitt ansvarsområde vara pådrivande, stödjande och samlande vid genomförandet av miljöpolitiken och verka för en hållbar förvaltning av fiskeresurserna7. Havs- och vattenmyndigheten är också ansvarig för tre av miljökvalitetsmålen: Ingen övergödning, Levande sjöar och vattendrag och Hav i balans samt levande kust och skärgård. Med tillkomsten av Havs- och vattenmyndigheten8 har för- utsättningarna för genomförandet av en sammanhållen vatten- politik väsentligt förändrats. Det finns nu bättre möjligheter för nationell samordning av havs- och vattenförvaltningen9. Genom att öka samordningen inom havs- och vattenmiljöarbetet, ökar möjlig- heten att genom ett övergripande helhetsperspektiv väga samman och prioritera mellan olika insatser. Bättre möjligheter till samordning av åtgärdsprogram för havs- och vattenmiljön Åtgärdsprogram för vatten10 är nödvändiga för att hantera dagens miljöproblem samt för att värna och stärka vattenmiljöernas värden och de ekosystemtjänster som dessa miljöer förser oss med. 7Förordning (2011:619) med instruktion för Havs- och vattenmyndigheten. 8Myndigheten startade sin verksamhet . 9Med havs- och vattenförvaltning avses här förvaltning enligt vattenförvaltnings- förordningen och havsmiljöförordningen. Med havs- och vattenmiljöarbetet avses här allt arbete med havs- och vattenmiljö, inklusive bl.a. havs- och vattenförvaltningen. 10Om inget annat anges avses åtgärdsprogram inom havs- och vattenförvaltningen, dvs. åtgärdsprogram enligt ramdirektivet för vatten och enligt havsmiljödirektivet. Bättre samordning och struktur inom havs- och vattenmiljöområdet Åtgärdsprogrammen inom havs- och vattenförvaltningen11 fungerar som övergripande planeringsdokument som ska ligga till grund för myndigheter och kommuners överväganden och insatser för att följa miljökvalitetsnormerna och uppnå uppsatta miljömål. Ett annat viktigt syfte är att fördela förbättringsinsatser (bördor), inklusive kostnader för åtgärder, mellan olika källor som bidrar till att normerna inte följs.12 Åtgärdsprogram inom havs- och vattenförvaltningen är tillsam- mans med etappmålen och preciseringarna för att nå de vatten- relaterade miljömålen viktiga styrmedel för att säkerställa ett samlat och strategiskt åtgärdsarbete. Åtgärder för att nå miljökvalitetsmål och etappmål bör där så är möjligt samordnas så att de utgör åtgärder inom havs- och vattenförvaltningen. Effektiva åtgärder är en grundläggande förutsättning för möjligheterna att nå såväl miljökvalitetsnormer för hav och vatten som de vatten- relaterade miljökvalitetsmålen. Havs- och vattenmyndigheten bör därför, inom ramen för sitt ansvarsområde, göra en analys av vilka åtgärdsprogram och verksamheter som kan och bör samordnas. Tydliggöra myndigheternas ansvar för åtgärdsprogrammen Myndigheter och kommuner är skyldiga enligt 5 kap. 8 § miljö- balken (1998:808) att inom sina ansvarsområden vidta de åtgärder som behövs enligt ett fastställt åtgärdsprogram. Bestämmelsen infördes i samband med genomförandet av ramdirektivet för vatten för att förtydliga de krav som redan vilade på myndigheter och kommuner att genomföra åtgärdsprogram. Tanken var också att betona programmens betydelse för att uppfylla miljökvalitets- normerna (prop. 2003/04:2, bet. 2003/04:MJU7, rskr. 2003/04:56). Myndigheter och kommuner kan använda de verktyg som de förfogar över enligt eller andra lagar som hänvisar till för att genomföra en åtgärd13. De kan exempelvis utfärda föreskrifter, prioritera vissa områden i sin tillsyn eller verka för omprövning av tillståndspliktiga verksamheter. De åtgärder som kan bli följden av åtgärdsprogrammen för enskilda verksam- 11Reglerna om åtgärdsprogram i 5 kap. gäller generellt för åtgärdsprogram som tas fram för att nå olika typer av miljökvalitetsnormer (dvs. inte bara åtgärdsprogram för vatten). 12Naturvårdsverket (2011), Vägledning om tillämpning av miljökvalitetsnormer och åtgärdsprogram för vatten inom tillsynsarbetet. 13Naturvårdsverket (2011), Vägledning om tillämpning av miljökvalitetsnormer och åtgärdsprogram för vatten inom tillsynsarbetet. Bättre samordning och struktur inom havs- och vattenmiljöområdet hetsutövare måste bedömas enligt de regler som gäller i det enskilda fallet, som t.ex. de allmänna hänsynsreglerna i 2 kap. . Åtgärdsprogrammen ger alltså riktlinjerna för de efterföljande besluten men kan inte binda myndigheten eller kommunen när det gäller tillämpning av styrmedel i det enskilda fallet14. Åtgärdsprogrammen är visserligen redan bindande för myndig- heter genom bestämmelsen i 5 kap. 8 § men bestäm- melsen har inte varit tillräckligt tydlig och konkret för att ge åtgärdsprogrammen genomslag. Enligt vår bedömning behövs det ytterligare styrning för att säkerställa att de åtgärdsbehov som identifieras i åtgärdsprogrammen, och som ska omsättas av myn- digheter och kommuner, får genomslag i den praktiska tillämpningen. Myndigheterna bör därför regelbundet redovisa till Havs- och vattenmyndigheten (som har samordningsansvar för havs- och vattenförvaltningen) vilka åtgärder som vidtagits och vilka som återstår. Havs- och vattenmyndigheten bör i sin tur lämna en samlad redovisning till regeringen. sker redovisning till vattenmyndigheterna som en del i genomförandet av åtgärdsprogrammen15. Styrningen kan bli effek- tivare om kravet på rapportering kommer från regeringen och inte endast som en del i det åtgärdsprogram man ska bidra till att uppfylla. Kommunerna behöver stöd i åtgärdsarbetet Kommunerna uppträder både som myndigheter med ansvar för till- ståndsgivning och tillsyn enligt olika lagar och som lokala aktörer som genom sin verksamhet påverkar vattenmiljön. har kommunerna en viktig roll i utvecklingen av samhället i stort genom sitt ansvar för planeringen av mark och vatten enligt (2010:900). ska ge råd och sammanställa planeringsunderlag till kommunerna tidigt i planeringsprocessen. ska förmedla underlag från statliga myndigheter till kommunerna och har en samordnande roll när det gäller statliga intressen. 14Regeringsformen 11 kap. 7 § och ; miljökvalitetsnormer, miljöorganisationerna i miljöprocessen och avgifter (SOU 2005:59). Se även en närmare rättslig analys i utredning av , , om åtgärdsprograms styrande effekt med hänsyn till regeringsformen. 15Åtgärd 1 avser att myndigheter och kommuner ska rapportera sina genomförda åtgärder till vattenmyndigheterna. Bättre samordning och struktur inom havs- och vattenmiljöområdet styrelsen förmedlar planeringsunderlag som rör de allmänna intres- sena i 3 kap. , riksintressen enligt 3 och 4 kap. miljö- balken, miljökvalitetsnormer, miljö- och riskfrågor samt mellan- kommunala frågor. ska enligt 6 kap. ställa samman utred- ningar, program och annat planeringsunderlag som har betydelse för hushållningen med mark och vatten i länet och som finns hos statliga myndigheter. Åtgärdsprogrammen inom havs- och vatten- förvaltningen bör enligt vår bedömning vara en självklar del av de underlag som sammanställer som stöd för kommun- ernas planeringsarbete. Det behövs mer resurser till åtgärder för en god havs- och vattenmiljö Bristen på långsiktig finansiering av åtgärdsarbete i havs- och vatten- miljön är ett hinder för att åstadkomma åtgärder som ger tydlig effekt i miljön16. Behovet av åtgärder är stort för såväl våtmarker som för grundvatten, vattendrag, sjöar och hav (se även avsnitt 17.2). Ökade insatser när det gäller t.ex. restaurering av vattendrag och våtmarker, bevarande av hotade arter, kalkning av försurade sjöar och fiskevårdarbete är avgörande för vi ska kunna nå flera av de vattenrelaterade miljökvalitetsmålen. Inför kommande åtgärdsprogram inom havsförvaltningen och för nästa cykel i vattenförvaltningen ställs högre krav än tidigare på åtgärdsprogrammens innehåll17. Det ska bl.a. framgå hur kraven på förbättringar ska fördelas mellan olika typer av källor och hur åtgärderna är finansierade. Principen att verksamhetsutövaren ska betala är en grundläggande princip i den svenska miljörätten, och i många fall kan behovet av åtgärder hänföras till en viss sektor eller verksamhetsutövare. finns många fall där det inte finns någon aktör att rikta styrmedel mot. För sådana fall behöver ofta det allmänna (staten) skapa incitament i form av bidrag eller andra typer av styrmedel för att åtgärderna ska komma till stånd. 16Se t.ex. Vattenmyndigheterna i samverkan (2013), Sammanställning av myndigheternas och kommunernas återrapportering av åtgärdsprogrammen; och (2014), Miljömålen, Årlig uppföljning av miljökvalitetsmål och etappmål, Rapport 6608. 17Lag (2010:882) om ändring i och Åtgärdsprogam och tillämpning av miljökvalitetsnormer (prop. 2009/10:184, bet. 2009/10:MJU24, rskr, 2009/10:353). Bättre samordning och struktur inom havs- och vattenmiljöområdet En höjning av anslagsnivån för åtgärder i havs- och vattenmiljö skulle kräva omprioriteringar från andra miljöområden. Därför behövs alternativ till anslagsfinansiering för att öka resurserna till åtgärdsarbetet. Ekonomiska styrmedel för vattenanvändning och påverkan på vatten har varit föremål för många utredningar , vilket resulterat i ett stort antal förslag18. Ett flertal av dessa bereds i . Förutom att öka resurserna till åtgärdsarbetet är det viktigt att finansieringen blir mer långsiktig eftersom åtgärderna ofta innebär fleråriga åtaganden. Stärka åtgärdsprogrammen genom konkretisering av åtgärder När det gäller åtgärdsprogrammen för vattenförvaltningen är de program som fastställdes för den första förvaltningscykeln på en relativt övergripande nivå. De ger därför inte fullständig vägledning för myndigheter och kommuner i deras praktiska tillämpning av olika regler enligt och dess förordningar. Inför den andra förvaltningscykeln har vattenmyndigheterna påbörjat ett arbete med att öka konkretiseringen i åtgärdspro- grammen för att öka tydligheten gentemot berörda myndigheter. Genom inrättande av åtgärdsområden och åtgärdsbibliotek i data- basen (VISS)19 har det också blivit lättare att redovisa åtgärdsarbetet. Med mer konkreta åtgär- der blir det tydligare för alla parter vad som krävs för att nå en god vattenstatus i en viss vattenförekomst. Det bör vidare ge möjlig- heter för myndigheter och kommuner att i högre utsträckning använda åtgärdsprogrammen för vägledning i sitt arbete och därmed att åtgärderna får bättre genomslag. Kraven på innehåll i åtgärdsprogrammen har också skärpts sedan åtgärdsprogrammen för den första cykeln i vattenförvaltningen beslutades. ska det bl.a. framgå hur kraven på förbättringar ska fördelas mellan olika typer av källor och hur 18Se t.ex. Klart som vatten, Utredningen vattenadministrations betänkande angående införandet av EG:s ramdirektiv för vatten (SOU 2002:105); Skatt på handelsgödsel och bekämpningsmedel? (SOU 2003:9); (2008), Förslag till avgiftssystem för kväve och fosfor. Rapport 5913; Prissatt vatten? (SOU 2010:17); (2010), Vidareutveckling av förslag till avgiftssystem för kväve och fosfor, Rapport 6345 och 6346; och Vattenmyndigheterna i samverkan (2013), Anpassning av övervakning till ramdirektivet för vatten – Vattenmyndigheternas förslag till strategi. 19http:// Bättre samordning och struktur inom havs- och vattenmiljöområdet åtgärderna är finansierade20. De nya kraven gäller såväl för nästa cykel i vattenförvaltningen, som för kommande åtgärdsprogram inom havsförvaltningen. De förändringar som redan har skett eller pågår kan tillsammans med de ytterligare åtgärder som vi föreslår här bidra till att öka åtgärdsprogrammens genomslagskraft utan ändringar i lagstift- ningen. Dessa åtgärder kan därmed genomföras på kort sikt. Vi anser dock att ytterligare åtgärder är nödvändiga för att på stärka åtgärdsprogrammens genomförande, se förslag till etappmål i avsnitt 22.2. Ansvarsfördelningen på havs- och vattenmiljöområdet bör ses över Ramdirektivet för vatten har genomförts i svensk lagstiftning genom och förordningen (2004:660) om förvaltning av kvaliteten på vattenmiljön (vattenförvaltningsförordningen). Regeringen har utsett fem länsstyrelser att tillika vara vattenmyndigheter med ansvar för ramdirektivets genomförande21. Enligt vattenförvaltnings- förordningen ingår följande moment i vattenförvaltningen: 1.kartläggning och analys, 2.fastställande av kvalitetskrav (miljökvalitetsnormer), Havs- och vattenmyndighetens ansvar i vattenförvaltningen består främst av samordning, vägledning samt rapportering till EU- kommissionen. Regeringen har bemyndigat Havs- och vattenmyn- digheten att meddela föreskrifter, allmänna råd och vägledning för olika moment i vattenförvaltningen avseende ytvatten. geologiska undersökning har motsvarande ansvar när det gäller 20Lag (2010:882) om ändring i och Åtgärdsprogam och tillämpning av miljökvalitetsnormer (prop. 2009/10:184, bet. 2009/10:MJU24, rskr, 2009/10:353). 21I svensk författning finns inte någon bestämmelse som definierar vattenmyndighet. Däremot anges i 5 kap. 11 § att en länsstyrelse i varje vattendistrikt ska vara vattenmyndighet med ansvar för förvaltningen av kvaliteten på vattenmiljön i distriktet. Bättre samordning och struktur inom havs- och vattenmiljöområdet Havs- och vattenmyndigheten ska också vara sam- lande i havs- och vattenmiljöarbetet genom att samordna vatten- myndigheterna22. är det vattendelegationerna23 i varje vattendistrikt som bes- lutar om vilka miljökvalitetsnormer som ska gälla för vatten- förekomsterna i respektive distrikt. Vattendelegationen fastställer också förvaltningsplan och åtgärdsprogram för vattendistriktet. Underlag för besluten tas fram av vattenmyndigheterna i sam- verkan med övriga berörda länsstyrelser inom vattendistriktet, kommuner, vattenråd24 och andra myndigheter och organisationer. organisation med regionala vattenmyndig- heter och vattendelegationer kopplade till länsstyrelserna har inne- burit att en ny regional nivå införts i strukturen för hantering av vattenrelaterade miljöfrågor. Vi bedömer att denna ordning har skapat en oklarhet om vem som gör vad i vattenförvaltningen. Det är också en ordning som avviker från den som gäller för havsmiljö- förvaltningen, vilket skapar svårigheter att få till samordningen mellan förvaltningsprocesserna. Det finns även en otydlighet när det gäller vattenmyndigheternas ställning, eftersom vattenmyndig- heternas kanslier kan uppfattas som självständiga myndigheter trots att de både verksamhetsmässigt och organisatoriskt ingår i berörda länsstyrelser25. Ordningen med vattendelegationer som kan fatta självständiga beslut har också varit föremål för diskussion26. Även om särskilda beslutsorgan inte är ovanliga så inrättas de vanligen som ett led i 22Förordning (2011:619) med instruktion för Havs- och vattenmyndigheten. 23Vattendelegationen har upp till elva ledamöter som utses av regeringen för en treårsperiod. Ledamöterna är sakkunniga från länsstyrelser, kommuner och andra instanser men även representanter från näringslivet och de politiska partierna. Delegationens ordförande är landshövdingen i det län som är vattenmyndighet. 24Vattenråd är en sammanslutning av olika intressenter med koppling till vattnet inom ett eller flera avrinningsområden eller kustområde. 25En myndighet för havs- och vattenmiljö (SOU 2010:8); Se även Utredningen om inrättandet av Havs- och vattenmyndigheten (2010), Utredningspromemoria om vissa frågor rörande ansvarsfördelning och samverkan mellan nationell och regional vattenmiljö- förvaltning (dir. 2011:14), Delrapport 4, (M2010:03/2011/35); och Styra och ställa – förslag till en effektivare statsförvaltning (SOU 2008:118), för en vidare diskussion om myndig- hetsbenämningar. 26Se t.ex. Bjällås, U. och , M. (2013), Är målen i EU-direktiven som rör vatten genomförda på ett juridiskt korrekt sätt i svensk rätt och kan genomförandet anses funktionellt? Rapport till Miljömålsberedningen; och (2010), Mot samma mål? – Implementeringen av EU:s ramdirektiv för vatten i , Juridiska institutionens skriftserie, vid , Skrift 6; En myndighet för havs- och vattenmiljö (SOU 2010:8); och (2004), Deltagande – en bestämning i et al., Hållbar vattenförvaltning. Organisering, deltagande, inflytande, ekonomi, VASTRA rapport 5; Se även (2004), Deltagandets effekter, i samma skrift. Bättre samordning och struktur inom havs- och vattenmiljöområdet myndighetens interna besluts- och delegationsordning27. När själv- ständiga organ istället inrättas efter regeringsbeslut riskerar ans- varet att bli otydligt och det minskar den eller de berörda myndig- heternas möjligheter till styrning av den egna verksamheten28. Kon- struktionen med självständiga vattendelegationer innebär också att beslutsgången avviker från det normala inom statlig förvaltning. Även om det kan finnas goda skäl till att besluten fattas nära de som praktiskt utför åtgärderna så anser vi att dagens vatten- delegationer inte har den överblick som krävs för att kunna fatta alla de principiella beslut som behövs. Inom åtgärdsarbetet behöver de nationella miljömålen och berörda direktiv hanteras samlat och det krävs ofta avvägningar mellan olika nationella mål. Detta skulle kunna lösas genom att beslutsmandatet förs över till nationell nivå, vilket också kan ge bättre förutsättningar för samordning med andra nationellt ansvariga myndigheter och organisationer. Regeringen har tillsatt en utredning (, M 2013:02) med uppgift att pröva förutsättningarna för en tydligare, effektivare och mer ändamålsenlig myndighetsstruktur och ett bättre resursutnyttjande för myndigheterna under Miljödeparte- mentet (dir. 2013:101). I uppdraget ingår bl.a. att kartlägga ansvarsfördelningen mellan myndigheterna och vid behov lämna förslag till förändringar för ansvarsfördelningen. Kartläggnings- delen i uppdraget ska redovisas och uppdraget ska slutredovisas . För att öka samordningen på havs- och vattenmiljöområdet föreslår vi följande åtgärder på kort sikt: Regeringen bör ge Havs- och vattenmyndigheten i uppdrag att se över möjligheterna till ökad samordning av för- valtningsplaner och åtgärdsprogram inom havs- och vattenför- valtningen, havsplaneringen samt för arbetet med områdesskydd och artskydd i havs- och vattenmiljöer. 27Statskontoret (2008), Förändrade ledningsformer, Kartläggning och analys i samband med den nya myndighetsförordningen, Rapport 2008:11. 28Myndighet för miljön – en granskning av (SOU 2008:62). Bättre samordning och struktur inom havs- och vattenmiljöområdet Regeringen uppdrar i regleringsbreven till berörda myndigheter att regelbundet redovisa till Havs- och vattenmyn- digheten hur arbetet med genomförande av åtgärdsprogrammen inom havs- och vattenförvaltningen fortskrider. Havs- och vattenmyndigheten ska i sin tur lämna en samlad redovisning till regeringen. På ser vi behov av ytterligare åtgärder för att öka sam- ordningen på havs- och vattenmiljöområdet. Behoven av ökad samordning på området bör beaktas av Miljömyndighetsutred- ningen och den eventuellt kommande utredning som regeringen aviserat om hur en förstärkt samordning kan uppnås i den statliga förvaltningen i syfte att öka helhetssynen på mark- och vatten- användningen (prop. 2013/14:141)29. Ökad samordning av förvaltningsplaner och åtgärdsprogram I uppdraget till Havs- och vattenmyndigheten om ökad samord- ning av åtgärdsprogram för vattenförvaltningen, havsmiljöförvalt- ningen och den kommande havsplaneringen30 bör ingå att göra en analys av hur arbetet med områdesskydd och artskydd i akvatiska miljöer kan integreras med åtgärdsprogram inom havs- och vatten- förvaltningen. Ett enda gemensamt åtgärdsprogram för vatten skulle kunna innebära stora samordningsvinster för havs- och vattenmiljöarbetet, oavsett om åtgärden motiveras av vattenförvaltningen, havsförvalt- ningen, miljökvalitetsmålen eller arbetet med områdesskydd och artskydd i havs- och vattenmiljöer. En fullständig integrering av åtgärdsprogrammen är dock svår att uppnå, dels på grund av att behoven av åtgärder på olika områden kan skilja sig åt, dels på grund av att åtgärderna behöver kunna särredovisas t.ex. i samband med rapportering till . I uppdraget till Havs- och vattenmyndigheten bör ingå att analysera förutsättningarna för att utforma ett gemensamt åtgärdsprogram för vatten, i syfte att öka helhetssynen på havs- och vattenmiljöområdet. 29Propositionen behandlas i . 30Regeringen lämnade en proposition till med förslag om nya bestämmelser om hushållning med havsområden för att åstadkomma en samlad havsförvalt- ning (prop. 2013/14:186). Förslaget innebär att regeringen ska besluta om havsplaner för havsområdena , och . Planerna ska utgöra vägledning till myndigheter och kommuner när de prövar anspråk på användningen av områdena. Propositionen behandlas i . Se även avsnitt 17.1. Bättre samordning och struktur inom havs- och vattenmiljöområdet Regeringen bör ställa krav på återrapportering av genomförda åtgärder Regeringen bör i regleringsbrev till de myndigheter som berörs av åtgärdsprogrammen ställa krav på att myndigheterna regelbundet ska redovisa hur arbetet fortskrider. För de åtgärder som myndigheten ansvarar för enligt fastställda åtgärdsprogram enligt vattenförvalt- ningsförordningen ska myndigheten rapportera sina genomförda åtgärder till Havs- och vattenmyndigheten. Myndigheten ska även samråda med Havs- och vattenmyndigheten om vilken rapportering som behövs. Redovisning till Havs- och vattenmyndigheten bör ske vart annat år. I samband med att åtgärdsprogram inom havsförvaltningen tas fram bör regeringen på samma sätt ställa krav på återrapportering för de myndigheter som berörs av åtgärdsprogram enligt havsmiljö- förordningen. I Havs- och vattenmyndighetens regleringsbrev bör regeringen ställa krav på att myndigheten ska vägleda de myndigheter och kommuner som berörs av fastställda åtgärdsprogram enligt vatten- förvaltningsförordningen och havsmiljöförordningen, och att Havs- och vattenmyndigheten ska lämna en samlad redovisning av myndigheternas uppföljningar till regeringen.