sou · H2B341 · 2014-06-17 00:00:00 — Det finns därutöver, som beskrivits ovan, ett stort värde i att arbetet dokumenteras skriftligt. Vi föreslår därför att skyldigheten att upprätta en plan ska finnas kvar. Huvudsyftet med planen ska dock vara att dokumentera det arbete som utförs och ska utföras. Inom skolväsendet krävs tre olika former av dokumenta- tion som rör arbetet med aktiva åtgärder, likabehandlingsplan enligt DL, plan mot kränkande behandling enligt skollagen och doku- mentation av det systematiska kvalitetsarbetet enligt skollagen. Vi föreslår att det bara ska tas fram en plan, och att planen avseende Förslag till ändringar i skollagen aktiva åtgärder ska vara en del av den dokumentation som krävs för det systematiska kvalitetsarbetet enligt fjärde kapitlet i skollagen. krävs att utbildningsanordnare upprättar en plan mot krän- kande behandling , och det tycks fungera väl. Vi föreslår därför att även den plan som föreslås ska upprättas . Arbetet med planen kan med fördel göras löpande , på samma sätt som det huvudsakliga arbetet med aktiva åtgärder ska utföras kontinuerligt. Därmed flyttas fokus från själva dokumentet till de faktiska insatserna. Vi föreslår att de delar som planen ska omfatta anges i lag och att dessa delar motsvarar stegen i det systematiska kvalitetsarbetet med aktiva åtgärder. Vi föreslår också att planen ska innehålla tidsplanering för de åtgärder som ska vidtas och en redovisning av hur medverkan från elever, föräldrar och personal fullgörs. Vi har valt att behålla namnet likabehandlingsplan trots att planen nu omfattar även arbetet för att motverka kränkande behandling. Vi anser dock att namnet likabehandlingsplan passar väl även för arbetet mot kränkande behandling och som ett samlingsnamn för det systematiska kvalitetsarbetet för lika rättigheter och möjlig- heter och mot kränkande behandling. Utredningens förslag: Det ska göras tydligare i lagen att för- budet mot kränkande behandling motsvaras av ett förbud mot diskriminering i diskrimineringslagen. Det ska också tydliggöras att skadeståndssanktion bara kan vara aktuell i fråga om brister i arbetet mot kränkande behandling och inte i arbetet mot diskri- minering. Vi har i avsnitt 7.2.4 anfört att vi anser att det bör utredas hur reglerna om förbuden mot trakasserier och annan diskriminering och förbudet mot kränkande behandling i skollagsreglerad verksamhet samt om tillsyn och sanktioner vid sådana företeelser kan samordnas. För att kopplingen mellan förbudet mot kränkande behandling i skollagen och förbuden mot diskriminering i diskrimineringslagen samt kraven på aktiva åtgärder i skollagen ska bli tydligare föreslår vi att hänvisningen till förbuden m.m. i diskrimineringslagen flyttas från 6 kap. 2 § till den paragraf i skollagen där förbudet mot kränkande Förslag till ändringar i skollagen behandling regleras (6 kap. 10 §). Vi föreslår också att det i be- stämmelserna om utredningsskyldighet m.m och om förbud mot repressalier görs en hänvisning till motsvarande bestämmelser i diskri- mineringslagen. Avsikten med dessa ändringar, som endast är redak- , är att läsaren ska se sambandet mellan bestämmelserna i diskrimineringslagen och motsvarande bestämmelser i skollagen. I 6 kap. 12 § skollagen finns en bestämmelse om skadestånds- skyldighet för huvudmän som inte uppfyller vissa skyldigheter i arbetet mot kränkande behandling. Eftersom vi inte föreslår någon förändring i den delen måste paragrafen ändras så att det framgår att skadeståndssanktionen bara avser skyldigheterna som rör arbetet mot kränkande behandling och inte det mot diskriminering. Utredningens bedömning: Det bör övervägas om ska få rätt att meddela verkställighetsföreskrifter avseende det systematiska kvalitetsarbetet med aktiva åtgärder enligt skollagen. Om regeringen kommer fram till att DO ska ges en sådan rätt avseende det systematiska arbetet med aktiva åtgärder enligt diskrimineringslagen bör ges motsvarande föreskrifts- rätt avseende skollagsreglerad verksamhet. Vi har i avsnitt 9.11 angett att vi bedömer att vårt lagförslag avseende diskrimineringslagen bör kompletteras med föreskrifter eller i vart fall allmänna råd. Vi anser att den typ av föreskrifter som behövs är sådana som regeringen med stöd av regeringsformen kan meddela i form av verkställighetsföreskrifter. Vi har därför föreslagit att det ska finnas en upplysningsbestämmelse i diskrimineringslagen som anger att regeringen eller den myndighet som regeringen bestäm- mer meddelar verkställighetsföreskrifter om det systematiska arbetet med aktiva åtgärder, samverkan och dokumentation. Merparten av föreskriftsarbetet avseende skollagsreglerad verk- samhet ligger hos . Kapitel 6 i skollagen omfattas inte av något bemyndigande enligt gällande rätt. Den reglering vi har före- slagit avseende arbetet med aktiva åtgärder i skollagen är uppbyggd på motsvarande sätt som regleringen i diskrimineringslagen. Vi be- dömer därför att även våra förslag till ändringar i skollagen bör kompletteras med föreskrifter eller i vart fall allmänna råd. Förslag till ändringar i skollagen här anser vi att den typ av föreskrifter som skulle kunna bli aktuella är sådana som regeringen med stöd av regeringsformen kan med- dela i form av verkställighetsföreskrifter. har ganska omfattande allmänna råd som rör arbetet med aktiva åtgärder mot diskriminering och kränkande behandling. Frågan om huruvida delar av dessa borde omvandlas till föreskrifter är inte tillräckligt utredd. Då vi anser att de eventuella föreskrifter som kan behövas på området är verkställighetsföre- skrifter har vi mot denna bakgrund valt att inte införa motsvarande upplysningsbestämmelse i skollagen. Det bör däremot övervägas om ska ges sådan föreskriftsrätt, särskilt om regeringen kommer fram till att DO ska ges föreskriftsrätt avseende reglerna i diskrimineringslagen. 11Förslag till regler om tillsyn och sanktioner 11.1Allmänt om behovet av tillsyn och sanktioner Av våra direktiv framgår att regeringens ambition är att aktiva åt- gärder ska bli ett effektivt medel för att i praktiken nå lika rättig- heter och möjligheter. Det är därför viktigt att de bestämmelser som finns följs. I vårt uppdrag ingår att, mot bakgrund av de för- slag vi lämnar i kapitel 9 och 10, analysera hur skyldigheterna för arbetsgivare, utbildningsanordnare inom universitet och högskola och huvudmän i skollagsreglerad verksamhet genom tillsyn och sank- tioner i praktiken ska kunna bli ett effektivt medel för att uppnå lika rättigheter och möjligheter. Vi ska enligt direktiven föreslå om och på vilket sätt sanktioner ska kopplas till kraven på aktiva åt- gärder, och hur sanktioner i så fall ska genomdrivas. Vi ska också ta ställning till hur tillsynen av att reglerna följs ska bedrivas. Nuvarande regler om aktiva åtgärder har kritiserats. Det har fram- förts att deras ramlagskaraktär gör reglerna svåra att tillämpa och utöva tillsyn över. Det kan också konstateras att DO:s tillsyn över reglerna om aktiva åtgärder varit begränsad och att möjligheten att ansöka om vitesföreläggande utnyttjats av DO endast en gång . Tre centrala arbetstagarorganisationer har direkt hos nämnden ansökt om vitesförelägganden. Dessa är , och av ärendena rör lönekartläggningsarbetet och det tredje rekryterings- arbetet. ärende är avskrivet. De övriga två hade när detta betänkande lämnades till tryck ännu inte avgjorts. Vi har i kapitel 9 föreslagit nya regler om aktiva åtgär- der i diskrimineringslagen vilka vi anser bör ha större förutsätt- ningar att bidra till att lagens syfte uppnås. Frågan är hur dessa regler ska sanktioneras och hur tillsynen ska se ut och regleras. Förslag till regler om tillsyn och sanktioner I detta kapitel redovisar vi vad som avses med tillsyn och sank- tioner som styrmedel (11.2) och hur dagens system ser ut samt bak- grunden till att tillsyn och sanktioner delats mellan två myndigheter (11.3). I avsnitt 11.4 lämnar vi förslag om tillsyn, i avsnitt 11.5 om sanktioner och slutligen i avsnitt 11.6 finns våra förslag om var rätten att besluta om sanktioner ska ligga. 11.2Vad är tillsyn och sanktioner? Det finns ett antal olika styrmedel som kan tillämpas för att leda, påverka och kontrollera att lagar och andra föreskrifter följs. De som nämns i våra direktiv är tillsyn och sanktioner. Dessa styr- former brukar ibland beskrivas som kontrollstyrning. Kontrollstyr- ning handlar om att följa upp och granska hur reglerna följs, främst i efterhand. Både tillsyn och sanktioner kan utformas på olika sätt och vi redovisar olika möjligheter nedan. En annan form av styrmedel än kontrollstyrning är det som ibland kallas kunskapsstyrning. Kunskapsstyrning innebär att efter- levnaden av regler främjas genom att det sprids kunskap om att reglerna finns och hur de är tänkta att tillämpas. Information om forskning och erfarenheter sprids till dem som ska tillämpa reglerna, och vägledning med goda exempel kan ges. Exempel på områden med stark kunskapsstyrning är trafiksäkerhet, folkhälsa och miljö. Tillsyn kan bedrivas på flera olika sätt och det finns ingen i lag fastslagen definition av vad tillsyn är. Regeringen har emellertid i en skrivelse till anfört att begreppet tillsyn främst bör använ- das för verksamhet som avser självständig granskning för att kon- trollera om tillsynsobjekt uppfyller krav som följer av lagar och andra bindande föreskrifter och vid behov kan leda till beslut om åtgärder som syftar till att åstadkomma rättelse av den som ansvarar för verk- samheten.1 Ett viktigt skäl som anges i skrivelsen för att precisera tillsynsbegreppet är att en tydlig definition gör det enklare att skilja på myndigheternas granskande och främjande verksamhet. Tillsyn som enbart sker på grundval av bindande regler kan enligt skrivel- sen resultera i beslut om åtgärder. Dessa beslut har ofta sådana 2009/10:79, En tydlig, rättssäker och effektiv tillsyn, s. 14. Förslag till regler om tillsyn och sanktioner verkningar för enskilda att de bör kunna överklagas. Vidare anges i skrivelsen att det fortfarande bör vara möjligt – om det bedöms som lämpligt – för ett tillsynsorgan att i anslutning till tillsyn ut- föra uppföljning, utvärdering eller liknande på grundval av icke bindande krav. Vid upptäckta brister bör dock myndigheten i sådana fall inte ha möjlighet att vidta tvingande åtgärder.2 Regeringen har i den förvaltningspolitiska propositionen understrukit att tillsynen som regel bör utformas utifrån de bedömningar som redo- visas i skrivelsen. Regeringen förklarade också att tillsyn för att bli mer effektiv och rättssäker bör vara tydligare och mer enhetlig.3 Vi kommer i det följande att använda oss av den redovisade inne- börden av tillsynsbegreppet. I vissa fall är tillsynen noggrant reglerad, ibland inte. Tillsynen kan i vissa fall utgöras av en allmän granskning av att aktörer på ett visst område följer de lagar och regler som gäller för dem, utan att det finns några närmare föreskrifter om vad som ska granskas eller hur det ska gå till, och inte heller några sanktionsmöjligheter kopp- lade till tillsynen. Så är exempelvis fallet med Universitetskanslers- ämbetets (UKÄ) verksamhet. UKÄ utövar enligt 4 § förordningen (2012:810) med instruktion för tillsyn över verksamheten inom sitt ansvarsområde. UKÄ granskar hög- skolorna på vissa bestämda områden (som planerats av UKÄ), skriver beslut eller rapport utifrån sina iakttagelser och lämnar rekommen- dationer till den granskade högskolan. Rekommendationerna kan inte kombineras med något påtryckningsmedel i form av vite eller något liknande, men de följs ändå i stor utsträckning av högskolor som blir granskade. Andra tillsynsmyndigheter, som t.ex. Skolinspektionen och Inspektionen för vård och omsorg, kan bedriva skarpare tillsyn då de enligt lag har möjlighet att knyta sanktioner till sina beslut. Till- synen är mer detaljerat reglerad, och den kan bedrivas i form av formella inspektioner, förelägganden och viten samt uppföljning och eventuellt drivande av processer om utdömande av vite. Tillsyn kan alltså vara reglerad i större eller mindre utsträckning och vara mer eller mindre skarp. Regeringen har framhållit att det är av grundläggande betydelse att det finns författningsreglerade möjligheter till ingripanden från tillsynsorganets sida eftersom till- synens effektivitet annars kan minska. Ingripandemöjligheterna vid tillsyn bör också enligt regeringen utformas mer enhetligt, särskilt 2009/10:175, Offentlig förvaltning för demokrati, delaktighet och tillväxt, s. 95 f. Förslag till regler om tillsyn och sanktioner inom närliggande tillsynsområden.4 Vilken form av tillsyn och vilka sanktionsbefogenheter tillsynsmyndigheten ska ha bör dock till stor del anpassas utifrån reglernas karaktär och den typ av verksamhet som tillsynen ska riktas mot. Det finns flera olika slags sanktioner. Några av de vanligaste som man brukar tala om när det gäller tillsyn av efterlevnaden av offentlig- rättsliga regler är straff, sanktionsavgifter och viten. Dessa har olika förutsättningar för att kunna användas. Val av sanktionsform på- verkas bl.a. av om de som sanktionerna ska riktas mot är juridiska eller fysiska personer. Straff, dvs. fängelse eller böter, är den mest ingripande sanktion som staten förfogar över. Straff kan bara utdömas till fysiska per- soner. För att straffbelägga ett beteende brukar det krävas bl.a. att det anses nödvändigt med hänsyn till gärningens allvar, att beteendet kan föranleda påtaglig skada eller fara och att alternativa sanktioner inte står till buds.5 Tendenserna, både politiskt och i forskning och utredningar, är att minska kriminaliseringen och begränsa använd- ningen av straffrätt till mer allvarliga beteenden i samhället.6 Sanktionsavgifter är ett alternativ som brukar tillämpas i vissa situationer bl.a. där straff anses vara för ingripande. Sanktionsavgifter används ofta som ett sätt att åstadkomma en avkriminalisering genom att man ersätter ett straff med en administrativ sanktionsavgift. Regeringen har i flera lagstiftningsärenden tagit ställning till frågan om överträdelser av bestämmelser ska leda till straff eller sanktions- avgifter.7 Sanktionsavgifter kan till skillnad från straff riktas mot juridiska personer. Det finns dock ett antal kriterier som bör vara uppfyllda även när det gäller möjligheten föreskriva om sanktions- avgifter. grundläggande krav när det gäller straffrättsanvändning gäller till stor del även för användning av sanktionsavgifter.8 2009/10:79, s. 42 f. 5Åklagarutredningens kriterier för kriminalisering i SOU 1992:61 som och rege- ringen i allt väsentligt har ställt sig bakom. 6Se t.ex. SOU 2013:38 Vad bör straffas? 7Se bl.a. prop. 1994/95:123 Ny marknadsföringslag, prop. 1997/98:45 Miljöbalk, prop. 2003/04:121 Ny produktsäkerhetslag, prop. 2007/08:107 Administrativa sanktioner på yrkes- fiskets område, prop. 2009/10:170 En enklare plan- och bygglag och prop. 2012/13:143 Effek- tivare sanktioner för arbetsmiljö och arbetstidsreglerna. 8SOU 2013:38 s. 450 ff. Förslag till regler om tillsyn och sanktioner Regeringen har i den ovan nämnda skrivelsen till kom- mit fram till att sanktionsavgifter endast bör förekomma inom speciella och klart avgränsade rättsområden där det relativt lätt kan fastställas om en överträdelse skett eller inte, och de bör ses som ett komplement till övriga ingripandemöjligheter.9 Därutöver finns vissa principer för användning av sanktionsavgifter som påtryck- ningsmedel, vilka regeringen hänvisar till i sin skrivelse.10 Av prin- ciperna följer bl.a. att sanktionsavgifter bara bör användas på områden där det är särskilt vanligt med regelöverträdelser eller där det är speciellt svårt att beräkna vinsten av överträdelsen för den som bryter mot bestämmelserna. Avgifter bör vidare endast förekomma inom speciella och klart avgränsade rättsområden där det relativt lätt kan fastställas om en överträdelse skett eller inte. Sanktions- avgifter bör kunna beräknas utifrån parametrar som gör det möjligt att i förväg förutse och fastställa avgiftens storlek. Om avgifts- skyldigheten ska bygga på ett strikt ansvar bör förutsättas att det finns starkt stöd för en presumtion om att överträdelser inte kan förekomma annat än som en följd av uppsåt eller oaktsamhet. Det kan även behöva göras avsteg från principen om ett strikt ansvar.11 Som huvudregel brukar strikt ansvar tillämpas vid reglering av sanktionsavgifter, men för att uppfylla krav i måste det finnas möjlighet till jämkning som tar hänsyn till subjek- tiva omständigheter och rätt att överklaga. En annan form av påtryckningsmedel är vite. Ett individuellt vite är ett penningbelopp som i förväg bestäms som påföljd för en eventuell olydnad mot ett individuellt beslut, antingen av domstol eller av en annan myndighet. Det individuella vitet karaktäriseras av att det är knutet till ett visst föreläggande eller förbud och därför riktas mot den i beslutet namngivna adressaten. I viteslagen (1985:206) finns huvudsakligen regler om individuella viten. Dessa i sin tur brukar delas in i förfarandeviten (eller processuella viten) och materiella viten. De viten som en myndighet brukar använda sig av under ett ärendes handläggning för att förmå någon att full- göra en prestation – t.ex. lämna uppgifter eller inställa sig till förhör – kallas förfarandeviten. Materiella viten är sådana som används som medel för att framtvinga att slutliga beslut följs. Viteslagen gäller alltså viten som enligt författning får beslutas av myndigheter, s.k. vitesförelägganden. Rätt att besluta om vitesföreläggande förutsätter 2009/10:79 s. 45. 11Regeringens riktlinjer för användning av sanktionsavgifter i prop. 1981/82:142 s. 77. Förslag till regler om tillsyn och sanktioner uttryckligt bemyndigande i en författning. För att vite ska kunna beslutas och dömas ut krävs att den skyldighet som åligger någon är tydligt formulerad. Liksom i fråga om sanktionsavgifter bör det också vara förhållandevis okomplicerat att avgöra om någon har följt eller inte följt bestämmelserna.12 Fördelarna med samtliga dessa påtryckningsmedel är att de är skarpa och tillsynsmyndigheterna har stora möjligheter att förmå verksamheterna att följa bestämmelserna. Det krävs dock en omfatt- ande kontrollverksamhet för att reglerna ska bli effektiva. 11.2.3Främjande som alternativ till tillsyn och sanktioner Som nämnts ovan anses kunskapsstyrning i form av information och vägledning från myndigheter inte utgöra tillsyn. Det finns dock många myndigheter som har till uppgift att sprida information och att ge råd och vägledning i olika frågor. Även denna verksamhet kan fungera som ett främjande av efterlevnaden av reglerna. Rege- ringen har konstaterat att det trots tillsynsbegreppets avgränsning inte finns något hinder mot att tillsynsmyndigheter även i fortsätt- ningen kan ha till uppgift att arbeta främjande och förebyggande, för att effektivt uppnå lagstiftningens mål. Det kan ske med stöd av den allmänna serviceskyldigheten enligt förvaltningslagen (1986:223), men också genom att uppgifterna regleras i författning, vilket kan ge uppgifterna en starkare ställning inom de organisationer som ska utföra dem och ge uttryck för vikten av främjande verksamhet som styrmedel. Att de främjande uppgifterna finns kvar vid sidan av tillsynen kan enligt regeringen behöva göras tydligt när ett snävare tillsynsbegrepp tillämpas. Det är dock i allmänhet inte lämpligt att tillsynsmyndigheten ägnar sig åt rådgivning om hur någon ska agera i enskilda ärenden, särskilt med tanke på att en verksamhet skulle kunna bli föremål för tillsyn i ett ärende där tillsynsmyndigheten tidigare lämnat råd och vägledning.13 En fördel med att använda sådana enbart främjande metoder är att de som ska tillämpa bestämmelserna kan ha en helt öppen och konstruktiv diskussion med myndigheten om vad som fungerar bäst för respektive verksamhet, med tanke på att de inte riskerar några påföljder när de redogör för sina egna brister. Myndigheterna kan på det viset få större möjligheter att påverka i positiv riktning. 12Lavin, Viteslagstiftningen – en kommentar (, Zeteo), kommentaren till 1 §. 2009/10:79 s. 18 och prop. 2009/10:175 s. 95 f. Förslag till regler om tillsyn och sanktioner delen är naturligtvis att ett sådant system förutsätter samarbetsvilliga parter som är intresserade av att följa bestämmelserna. 11.3Gällande organisation avseende tillsyn och sanktioner I avsnitt 4.3 har vi redogjort för de regler om tillsyn och sanktioner som finns i diskrimineringslagen såvitt avser reglerna om aktiva åtgärder. Som där beskrivits är tillsyn och sanktioner uppdelat mellan två förvaltningsmyndigheter – DO och nering. Tillsyn över skollagen utövas av som även har rätt att utfärda vitesförelägganden. 11.3.1Dagens tillsyn och sanktioner DO ska enligt 4 kap. diskrimineringslagen utöva tillsyn över att diskrimineringslagen följs. Bestämmelserna om aktiva åtgärder är vitessanktionerade. Som beskrivits i avsnitt 4.3.2 prövas frågor om vitesföreläggande och överklaganden av vitesförelägganden som DO kan besluta om av (se 4 kap. 4, 5 och 7 §§ DL). Ärenden om vitesförelägganden hos nämnden kan initieras av DO. Om DO förklarat sig inte vilja göra en framställ- ning får, under vissa förutsättningar, en sådan framställning som rör arbetslivet göras av centrala arbetstagarorganisationer. efter DO:s bildande genomfördes ingen tillsyn över reglerna om aktiva åtgärder. Den enhet som ansvarar för tillsynen bildades och har 10 medarbetare. Regeringen har gett ett uppdrag till DO att utöka sina tillsyns- och främjandeinsatser såvitt avser aktiva åtgärder.14 Upp- draget löper –2014. Som ett led i detta har DO beslutat att utföra en granskning av små företags arbete med aktiva åtgärder. Med små arbetsgivare menas här arbetsgivare med färre än 50 anställda. Granskningen omfattar 40 små arbetsgivare. DO ska granska hur de tillämpar bestämmelserna om aktiva åtgärder för att främja lika rättigheter och möjligheter på arbetsplatsen. Detta är DO:s första granskning av hur små arbetsgivare lever upp till diskrimi- neringslagens krav på aktiva åtgärder. 14 Regeringsbeslut A2013/697/DISK. Förslag till regler om tillsyn och sanktioner bildades i samband med diskrimi- neringslagens ikraftträdande och ersatte då och den tidigare . Nämnden är en statlig förvaltningsmyndighet som administrativt hör under Arbets- marknadsdepartementet. Bestämmelser om nämnden finns i diskrimi- neringslagen och i förordningen (2008:1328) med instruktion för . Myndighetens medelstilldelning fast- slås inom ramen för DO:s budget. Enligt DO:s regleringsbrev för uppgår nämndens ramanslag till . Kammarkollegiet ska, efter rekvisition av nämnden, betala ut medel för nämndens verksamhet. Tillsyn över skollagens bestämmelser om skyldigheter att främja de mänskliga rättigheterna och aktivt motverka alla former av krän- kande behandling utövas av . Skolinspektionen arbetar med flera olika former av inspektion. Den mer generella till- synen genomförs genom den regelbundna tillsynen. All utbildnings- verksamhet i hela landet ska granskas . Skol- inspektionens tillsyn leder alltid till ett beslut som kan medföra krav på åtgärder från huvudmännens sida. För fristående skolor kan tillsynen även leda till beslut om att dra in tillståndet att bedriva skolverksamhet eller rätten till bidrag. Ett beslut kan förenas med vite. Ett föreläggande med vite kan överklagas till förvaltningsrätten. Om huvudmannen inte följer föreläggandet kan Skolinspektionen ansöka hos förvaltningsrätten om utdömande av vitet. Skolinspek- tionen ska också inom ramen för sin tillsyn lämna råd och väg- ledning. Skolinspektionen uppträder dock inte som konsulter och ger råd om hur man ska agera i ett specifikt ärende. Som en del av Skolinspektionen övervakar Barn- och elev- ombudet den del av skollagen som gäller frågor om kränkande be- handling. Barn- och elevombudet tillvaratar barns och elevers rättig- heter, utreder anmälningar om kränkande behandling och kan före- träda enskilda barn och elever i domstol.