sou · H2B318 · 2014-04-02 00:00:00 — I detta sammanhang bör framhållas att nyli- gen har slagit fast att det för våldtäkt inte erfordras att gärnings- mannen har ett sexuellt syfte, utan att det är tillräckligt att gär- ningen kränker brottsoffrets sexuella integritet, se NJA 2013 s. 548. Rättsfallet avsåg en situation där en man tvångsvis hade fört in sina fingrar i vaginan på sin sambo för att kontrollera om hon hade varit otrogen. Det gjordes inte gällande att handlingen hade orsakat smärta eller hade ett sexuellt syfte. dömde mannen för våldtäkt av normalgraden. Straffskalorna för könsstympningsbrottet i olika grader bör av dessa skäl ändras för att spegla brottslighetens allvar och för att för- hindra en rättstillämpning som innebär att en gärning blir mildare bedömd för att den rubriceras som könsstympning i stället för det misshandelsbrott som gärningen innefattar. Vilken ändring bör ske? Vid en förändring av straffskalorna för könsstympningsbrottet bör ledning hämtas från straffskalorna för både misshandelsbrottet och våldtäktsbrottet. Således bör hänsyn tas såväl till att brottet regel- mässigt medför bestående men för offret som att det utgör en all- varlig kränkning av offrets integritet. Dessa skäl talar för att brottet av normalgraden bör ha ett högre minimistraff än grov misshandel och ligga på samma nivå som våldtäkt av normalgraden. Som vi anfört ovan är det grova könsstympningsbrottet jämför- bart med synnerligen grov misshandel och bör därför ha en straff- Våra bedömningar och förslag skala i paritet med den brottstypen. Om straffskalan sätts på samma nivå som synnerligen grov misshandel anser vi att kvalifikations- grunderna som de är utformade blir adekvata i förhållande till det abstrakta straffvärdet. Som en ytterligare omständighet av bety- delse för bedömningen av om brottet är grovt bör läggas att skadan varit särskilt omfattande. De mest ingripande könsstympningarna, där stora delar av de yttre kvinnliga könsorganen skärs bort, bör vanligtvis kunna betraktas som en sådan omfattande skada att brottet kvalificeras som grovt. För det grova könsstympningsbrottet bör alltså gälla ett högre straffminimum än för grov våldtäkt. Ett våldtäktsbrott kan kvalifi- ceras som grovt om gärningsmannen visat särskild hänsynslöshet, medan det för grovt könsstympningsbrott på motsvarande sätt kvalificeras av ett synnerligt hänsynslöst beteende. Det grova köns- stympningsbrottet innebär också, förutom en allvarlig kränkning av offrets integritet, en irreparabel fysisk skada. För att möjliggöra en adekvat straffmätning bör det också finnas en möjlighet att i undantagsfall döma till ett straff under två års fängelse. Tillämpningen av den lägre straffskalan skulle t.ex. kunna komma i fråga om stympningen gällt en vuxen kvinna som lämnat sitt samtycke och om ingreppet också fått mycket lindriga följder. Att tillämpa denna lägre straffskala om könsstympningen utförts på barn måste anses vara i princip uteslutet. 6.12Våra förslags förhållande till straffmätningsreform Bedömning: De förändringar av straffvärdebedömningen som avsågs med ändringen i 29 kap. 1 § andra stycket är i allt väsentligt relevanta även efter de justeringar av straff- skalorna som vi föreslår. Detta gäller dock inte de specifika ut- talanden om höjda straffnivåer som gjordes i samband med reform och inte heller den förskjutning mellan de olika gra- derna av brott som beskrivit och tillämpat i sin praxis. Skälen för bedömningen: I våra direktiv tas inte helt klart ställ- ning till om förändrade straffskalor ska ses som ett sätt att genom en annan lagstiftningsteknik ge genomslag åt de straffnivåhöjningar Våra bedömningar och förslag som avsågs med reform, eller om förändrade straffskalor ska införas för att skärpa straffen för vissa allvarliga våldsbrott, ut- över vad som följer av ändringen i 29 kap. 1 § andra stycket brotts- balken. Till straffmätningsreform gjordes med utgångspunkt från de straffskalor som alltjämt gäller för olika allvarliga våldsbrott specifika motivuttalanden med avseende på de straffnivåhöjningar som förväntades bli utfallet av reformen. En förändring av straff- skalorna medför att dessa motivuttalanden blir överspelade. Däre- mot påverkas inte de delar av reformen som syftar till att åstad- komma en mer nyanserad straffmätning med beaktande av såväl försvårande som förmildrande omständigheter. För de brottstyper vars straffskala föreslås ändrad måste ny praxis för straffmätning och i förekommande fall påföljdsval ut- vecklas. Eftersom vi inte i något fall, utom avseende könsstymp- ningsbrottet, föreslår ändring av rekvisiten för att tillämpa en viss straffskala, är vår utgångspunkt att gränsdragningen mellan de olika graderna för respektive brott inte ska förändras. Således bör exem- pelvis gränsdragningen mellan misshandel av normalgraden och grov misshandel ske enligt de kriterier som har ut- vecklats i praxis. Skillnaden blir därvid att det lägsta straff som kan komma i fråga för grov misshandel är fängelse och . En särskild fråga är dock vad som bör gälla för sådana fall av misshandel som har fått en ändrad rubricering till följd av reform. Som tidigare beskrivits uttalade i rätts- fallet NJA 2011 s. 89 att det får antas att avsikten med reform inte endast varit att påverka straffvärdebedömningen inom givna straffskalor utan också att åstadkomma en förskjutning mellan de olika graderna av exempelvis misshandelsbrott, så att något fler fall än tidigare bedöms som grova brott. har sedan bekräftat detta synsätt i sin dom (mål B 5204-13). Den senare domen kan tolkas så att ett fall av miss- handel som tidigare bedömts vara av normalgraden med ett straff- värde motsvarande åtta till tio månaders fängelse numera ska be- dömas som grov misshandel med ett straffvärde om ett års fängelse. Om denna förskjutning mellan straffskalorna till följd av reform får genomslag på motsvarande sätt även efter det att minimstraffet för grov misshandel har skärpts till fängelse och skulle detta i praktiken innebära en straffskärp- ning på mellan åtta och tio månaders fängelse. Våra bedömningar och förslag våra allmänna utgångspunkter anser vi inte att en så stor straff- skärpning är motiverad. Gränsdragningen mellan misshandel av normalgraden och grov misshandel bör därför ske med utgångs- punkt från förarbeten och praxis utan beaktande av reform. Någon sådan förskjutning mellan straffskalorna som beskrivs i NJA 2011 s. 89 bör således inte ske. I stället bör allvarliga fall av misshandel av normalgraden kunna ges ett högre straffvärde inom ramen för den befintliga straffskalan. Genom höjningen av minimi- straffet för grov misshandel ökar nämligen den i praktiken tillämp- liga straffskalan för misshandel av normalgraden. Vi vill dock fram- hålla att avsikten inte är att gradindelningsfaktorer eller nya minimi- straff ska tillämpas på ett mekaniskt sätt, utan att domstolarna lik- som måste göra en helhetsbedömning av de omständigheter som föreligger i det enskilda fallet. När det sedan gäller bedömningen av straffvärdet inom respek- tive straffskala bör, såsom uttalas i förarbetena till straff- mätningsreform, denna ske på ett nyanserat sätt och med beaktande av såväl försvårande som förmildrande omständigheter. De för- ändringar som 2010 gjordes i 29 kap. 1–3 §§ äger där- med fortsatt giltighet. Således måste straffmätningen ske på ett sådant sätt att det finns ett utrymme för att inom straffskalans ramar ge uttryck för domstolens syn på brottslighetens svårhet i det enskilda fallet. Detta innebär att straffvärdebedömningen bör ske på ett differentierat sätt så att inte flertalet fall stannar vid straffminimum. Att närmare ange vilken nivå inom respektive brottstyp som ska anses motsvara ett normalfall är däremot knappast möjligt eller lämpligt. Detta är något som måste utvecklas i rättspraxis. När det gäller de brottstyper som inte omfattas av våra förslag till förändring bör straffmätningsreform kunna tillämpa på motsvarande sätt som . Däremot är det naturligen så att straffmätningen av brott som kan innehålla moment av våld eller hot om våld, t.ex. övergrepp i rättssak, påverkas av en skärpning av straffen för grov misshandel och grovt olaga hot, se vidare nästa avsnitt. Sammanfattningsvis anser vi att de förändringar av rättsläget som avsågs med straffmätningsreform i allt väsentligt bör anses relevanta även om straffskalorna för vissa av de allvarliga våldsbrotten förändras i enlighet med våra förslag, med de undan- tag som vi nu har redogjort för. Våra bedömningar och förslag 6.13Konsekvenser för straffmätningen av andra brottstyper Bedömning: För brott som är gradindelade bör en höjning av minimistraffet för en grövre grad av brottet leda till en föränd- rad straffmätningspraxis även för den mindre allvarliga formen av brottet. En skärpt straffmätning för misshandel och olaga hot bör i sin tur påverka straffmätningen för andra brottstyper där våld eller hot om våld ingår som ett moment. Skälen för bedömningen: Vid gradindelade brott anses, enligt gällande rättstillämpning, minimistraffet för en allvarligare form av brottet utgöra ett tak för straffmätningen av en mindre allvarlig grad av brottet. Till exempel döms i normalfallet inte till fängelse för misshandel av normalgraden, eftersom fängelse är minimistraffet för grov misshandel. Den överlappande delen av straffskalan kan dock användas i vissa situationer, som torde uppstå mer sällan (se avsnitt 3.3). Om minimistraffet för en viss grad av ett brott höjs, bör detta påverka straffmätningen av en mindre allvarlig form av brottet, eftersom det tillgängliga utrymmet för straffmätning utvidgas uppåt. Särskilt tydligt blir detta förhållande för gärningar där det finns omständigheter som gör att de ligger i närheten av att bli bedömda som grova brott. I sådana fall brukar straffvärdet, i vart fall som en utgångspunkt, anses ligga strax under miniminivån för det grövre brottet. Med en ny, förhöjd, sådan miniminivå torde alltså många gärningar få ett högre straffvärde . Denna effekt bör göra sig gällande även på straffvärdenivåer längre ned i straffskalan. En annan rimlig konsekvens är att straffmätningen för andra brottstyper där våld eller hot om våld ingår i straffstadgandet också påverkas. Således kan ett misshandelsbrott som ingår som ett led i t.ex. övergrepp i rättssak eller våld eller hot mot tjänsteman inte bedömas mildare än om det hade bedömts såsom ett självständigt brott enligt den justerade straffskalan. En strängare syn på våld och hot bör alltså beaktas också vid straffmätningen för andra allvarliga våldsbrott, i den mån tillgripet våld inte leder till att det döms i brottskonkurrens med misshandelsbrottet. Våra bedömningar och förslag Bedömning: I första hand kommer de förändrade straffskalor vi föreslår att leda till längre fängelsestraff när det gäller brotts- typerna dråp, grov och synnerligen grov misshandel, grov ut- pressning och grovt rån. Strängare straffvärdebedömningar kom- mer också att påverka möjligheterna för domstolen att välja icke frihetsberövande påföljder. För brottstyperna grovt olaga tvång och grovt olaga hot, men även grov misshandel och grov ut- pressning, kan detta antas leda till fler fängelsedomar . Skälen för bedömningen: För de brottstyper där minimistraffet ligger fängelse eller däröver (dråp, grov och synner- ligen grov misshandel, grov utpressning och grovt rån) bestäms påföljden i stor utsträckning till fängelse. En höjning av de abstrakta straffvärdena kan alltså i första hand antas påverka fängelsestraffens längd. Detta gäller framförallt dråp, synnerligen grov misshandel och grovt rån, där straffvärdena är så höga att andra påföljder än fängelse i princip är uteslutna. Kriminalstatisti- ken avseende grov utpressning, som än så länge bara finns tillgäng- lig för ett enda år, visar att domstolarna också för detta brott nästan uteslutande valde fängelse som påföljd.125 När det gäller grov misshandel kan straffvärdebedömningen i kombination med andra skäl för en icke frihetsberövande påföljd, t.ex. möjligheten att förena skyddstillsyn med kontraktsvård, möj- liggöra andra påföljder än fängelse. Så sker också enligt kriminal- statistiken, i drygt en tredjedel av fallen som avgörs i domstol.126 Den straffnivåhöjning som får antas bli följden av våra förslag leder till ett ytterligare minskat utrymme för att välja andra påföljder än fängelse, vilket medför fler fängelsestraff för denna brottstyp. Fler fängelsestraff skulle också kunna bli följden av en strängare syn på brotten grovt olaga tvång och grovt olaga hot. Om våra för- slag genomförs kommer minimistraffen för dessa brottstyper att närma sig fängelse. hot anses ofta vara ett brott av sådan art att det finns en presumtion för fängelse. Samma bedöm- ning torde gälla för olaga tvång, om gärningen innefattar våld eller hot om våld. Eftersom straffvärde och art vägs samman i påföljds- 125Den officiella kriminalstatistiken, tabell 420 (lagföringsbeslut efter huvudbrott och huvudpåföljd) för . Av 23 domar avseende grov utpressning bestämdes påföljden till fängelse i 21 fall. 126Se samma tabell som i föregående not för åren 2010–2012. Våra bedömningar och förslag valet (se avsnitt 3.4.4) torde högre konkreta straffvärden, även under ettårsnivån, leda till att utrymmet att välja en icke frihetsberövande påföljd minskar. När det gäller ungdomstjänst och ungdomsvård kommer högre konkreta straffnivåer också att något minska utrymmet att välja dessa påföljder. Ungdomstjänst som ensam påföljd kan väljas om straffvärdet för en vuxen person hade varit mellan ett och ett halvt och fängelse (beroende på om den unge är 15, 16 eller ). Redan nu är alltså ungdomstjänst i de flesta fall utesluten som påföljd vid mycket allvarlig våldsbrottslighet som dråp, grovt rån eller synnerligen grov misshandel. Höjda straffnivåer för brotten grov utpressning och grov misshandel kan dock komma att utesluta tillämpningen av ungdomstjänst i fler fall än . När det gäller kombinationen av ungdomsvård och ungdomstjänst torde denna kunna användas vid högre straffvärden än enbart ungdoms- tjänst, från straffvärden för en vuxen om till omkring fängelse. Även om det alltså är möjligt att utnyttja denna kombination som påföljd vid högre straffvärden än ungdomstjänst, kan det inte uteslutas att högre straffnivåer för de allvarliga våldsbrott där vi föreslår en förändring, kommer att göra att påföljdskombinationen i vissa fall inte kan komma ifråga. När det gäller ungdomsvård som ensam påföljd torde tillämpnings- området i vart fall inte vara vidare än för kombinationen av ung- domsvård och ungdomstjänst, och därför kommer höjda straffnivåer påverka även möjligheten att välja ungdomsvård som påföljd.127 Om ungdomspåföljderna i en något utökad utsträckning inte kan väljas som påföljd för lagöverträdare i åldern 15–kommer detta troligtvis leda till att fler unga döms till sluten ungdomsvård. Även för sluten ungdomsvård finns en övre gräns när det gäller straffvärde där påföljden kan tillämpas. Denna gräns ligger dock så högt att detta kan bli fallet endast om den unge döms för mord med ett högt straffvärde och endast om den unge är närmare . Slutligen bör nämnas att när det gäller psykiskt störda lagöver- trädare är möjligheten att döma till fängelse trots att brottet be- gåtts under påverkan av en allvarlig psykisk störning i viss mån kopplad till brottets straffvärde. Vi gör dock bedömningen att våra förslag inte i någon väsentlig mån påverkar valet av påföljd för psykiskt störda lagöverträdare. 127 Se avsnitt 3.4.4 för bakgrunden till den nuvarande ordningen när det gäller ungdoms- påföljderna och vid vilka straffvärden det är möjligt att välja dem som påföljd. Våra bedömningar och förslag av bl.a. processuella bestämmelser Bedömning: De förändringar i straffskalorna som vi föreslår kan inte anses ha någon väsentlig påverkan på tillämpningen av andra bestämmelser, bl.a. processuella sådana, som innehåller s.k. strafftrösklar eller på andra sätt knyter an till ett brotts straffskala. Skälen för bedömningen: Som redogjorts för i avsnitt 3.7, finns en mängd bestämmelser som knyter an till brottens straffskalor genom angivandet av s.k. strafftrösklar. En bestämmelse som styr t.ex. ett ingripande av något slag från samhällets sida är i sådana fall beroende av om den enskilde gjort sig skyldig till, eller misstänks för, ett brott av en viss dignitet. Ett exempel är bestämmelserna om häktning, vars tillämpning förutsätter misstanke om ett brott där fängelse ingår i straffskalan (24 kap. 1 § ). Samtliga brott där vi föreslår ändrade straffskalor har fängelse i straffskalan, och omfattas alltså redan av strafftrösklar utformade som den i häktningsbestämmelsen. innebär inte våra förslag att något av brotten når upp till en annan före- kommande strafftröskel, nämligen brott med minimistraffet två års fängelse (som är en förutsättning för bland annat s.k. obligatorisk häktning, 24 kap. 1 § andra stycket ). Synnerligen grov misshandel och grovt rån ligger redan över denna nivå. Det finns exempel på strafftrösklar som inte bara knyter an till den tillämpliga straffskalan, utan i stället (eller också) möjliggör ingripanden vid misstankar om brott om det förutsedda straff- värdet av brottet ligger på en viss nivå. Så är fallet t.ex. för tvångs- medlen hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation och hem- lig kameraövervakning (27 kap. 18 och 20 a §§ ), som förutsätter att straffvärdet för ett misstänkt brott kan antas överstiga fängelse . Med en ny miniminivå för grov miss- handel och grov utpressning kommer fler gärningar att ha ett straff- värde fängelse och därmed möjliggöra användandet av dessa tvångsmedel i något fler fall. Tillämpningen av bestämmelserna om preskription påverkas inte av våra förslag eftersom de utgår från straffmaximum. Sammanfattningsvis gör vi bedömningen att de förslag vi lämnat inte kommer att få några stora konsekvenser för tillämpningen av Våra bedömningar och förslag andra bestämmelser som innehåller strafftrösklar eller på något annat sätt knyter an till brottens straffskalor för sin tillämpning. Vi har dock inte gått igenom samtliga sådana bestämmelser. Skulle våra förslag innebära att något fler gärningar hamnar inom ramen för användandet av straffprocessuella tvångsmedel, är detta dock en rimlig konsekvens av dessa eftersom en strängare syn på de allvar- liga våldsbrotten också bör kunna motivera att tvångsmedel kan användas i större utsträckning. Vårt förslag gällande dråp under förmildrande omständigheter, se avsnitt 6.10.4, leder till minskade möjligheter att använda tvångs- medel med avseende på gärningar som rubriceras som dråp. Till exempel kommer inte sådana fall av uppsåtligt dödande om- fattas av bestämmelsen om obligatorisk häktning. Vi har ansett dessa följder rimliga, se vidare våra överväganden i denna del. När det gäller könsstympningsbrottet innebär våra förslag inga förändrade preskriptionstider. Däremot innebär de att normal- graden av brottet kommer att omfattas av fler tvångsmedel i rätte- gångsbalken: obligatorisk häktning (24 kap. 1 § andra stycket), hemlig avlyssning respektive hemligt övervakning av elektronisk kommunikation (27 kap. 18 och 19 §§) samt hemlig kameraöver- vakning (27 kap. 20 a §). Vi anser att dessa följder av de förändrade straffskalorna för könsstympningsbrotten är rimliga, eftersom de förändrade straff- skalorna motiveras av brottslighetens allvar och att samma möjlig- heter att utreda och beivra sådan brottslighet därmed bör kunna utnyttjas som för annan, lika allvarlig brottslighet. I 14–15 a §§ kommittéförordningen (1998:1474) finns bestämmel- ser om vilka konsekvenser av en utrednings förslag som ska redo- visas. I detta kapitel redogör vi för våra bedömningar i dessa delar. Sammanfattningsvis innebär våra förslag framför allt ekonomiska konsekvenser för staten, genom att strafftiderna kommer att öka när det gäller de allvarliga våldsbrott för vilka vi föreslår förändrade straffskalor. Därmed kommer Kriminalvårdens kostnader för verk- ställighet att blir högre. De ekonomiska konsekvenserna av våra förslag behandlas därför först i kapitlet. Bedömning: Om våra förslag till förändrade straffskalor genom- förs kommer de att medföra ökade kostnader för staten. De ökade kostnaderna kommer i princip att belasta Kriminalvården. Detta kan eventuellt komma att innebära att Kriminalvården behöver tilldelas ytterligare resurser. Skälen för bedömningen: Om våra förslag genomförs bör de leda till längre strafftider. Detta kommer i sin tur att leda till ökade kostnader för Kriminalvården. Att beräkna hur stora dessa kommer att bli är dock förenat med betydande svårigheter. För att göra en uppskattning av hur mycket strafftiderna samman- lagt kommer att öka har vi valt att räkna med att ett visst antal domar med fängelse som påföljd kommer att meddelas avse- ende relevanta brottstyper och att våra förslag kommer att medföra en viss ökning av fängelsestraffens längd i dessa fall. Som framgår i det följande kan det inte bli fråga om annat än grova uppskatt- ningar, särskilt när det gäller vilken ökning per fängelsestraff som det finns anledning att räkna med. Kostnadsberäkningen bygger på uppgifter från Kriminalvården om uppskattade kostnader för verkställighet kostnads- läge. Detta är det år då våra förslag tidigast kan komma att få någon effekt. Hela den kostnadsökning vi redovisar kommer dock inte att uppstå med en gång, utan den kommer att inträda successivt. De längre strafftiderna som kan förväntas uppstå 2016 avser brotts- typer för vilka strafftiderna är ungefär eller därunder. När det gäller brottstyper som innebär fleråriga fängelsestraff kommer effekterna av våra förslag att uppstå först . I våra följande resonemang utgår vi från vad som gäller för på- följdsbestämning. Även om förslag (se avsnitt 4.3.1) skulle genomföras torde detta ha en begränsad inverkan på konsekvenserna av våra förslag. Detta gäller särskilt avseende brotts- typer som redan har minimistraff fängelse eller mer. För olaga hot och olaga tvång skulle däremot den höjning av minimi- straffet som vi föreslår eventuellt få en minskad betydelse för straff- längderna om förslag genomförs, eftersom dessa brotts art då inte längre kommer att tala för att fängelse väljs som påföljd och den som döms för brottslighet med ett straffvärde i normalfallet kommer att få villkorligt fängelse. Å andra sidan innebär förslag att det villkorliga fängelse- straffet ska förenas med tilläggssanktioner som avses bli mer ingrip- ande vid högre straffvärden, vilket medför att straffvärden även ska få ett tydligare genomslag på ingripandenivån. Verk- ställigheten av tilläggssanktioner kommer, enligt utredningen, att medföra ökade kostnader för frivården. har gjort bedömningen att deras förslag sammantaget inte kommer att öka det allmännas utgifter.1 1 SOU 2012:34, se t.ex. sammanfattningen av utredningens konsekvensanalys, del 1 av betän- kandet, s. 41. Hur många fängelsedomar ? När det gäller antalet domar har utgångspunkten för uppskattningen varit den offentliga kriminalstatistiken . Som vi tidigare beskrivit har våldsbrottslighetens struktur och omfatt- ning varit i stort sett sett i ett flerårigt perspektiv (se av- snitt 5.5.2). Det finns därmed i vart fall inget som tyder på att antalet fängelsedomar kommer att öka i antal p.g.a. grövre eller mer utbredd brottslighet. Det finns heller ingen anled- ning att räkna med att behandlingen av brottsanmälningar i rätts- kedjan skulle förändras på ett sådant sätt att fängelsedomarna av den anledningen kan förväntas stiga i antal, t.ex. som en följd av fler lagföringsbeslut totalt sett. Som vi tidigare beskrivit har antalet lagföringsbeslut tvärtom sjunkit sedan 2009.2 Våra förslag kan däremot, som vi beskrivit i avsnitt 6.14, komma att leda till att utrymmet att välja icke frihetsberövande påföljder minskar något och att fler fängelsedomar därför kan komma att meddelas som en följd av att straffskalorna för brotten förändras.