sou · H2B334 · 2014-10-08 00:00:00 — För att konkretisera hur ett villkorat statligt jämställdhetsarbete kan se ut har jag valt att hämta exempel från pågående, och avslutade, jämställdhetsprojekt som jag på uppdrag av Myndigheten för kulturanalys följt och utvärderat (se 2012 samt kom- mande rapport från Myndigheten för kulturanalys 2014). lanserade regeringen en särskild satsning på jämställdhet inom tre kultursektorer: film, museer och musik. Satsningen presentera- des i en debattartikel på där jämställdhets- och bitr. utbildningsministern samt kulturministern under rubriken världen är präglad av en stor manlig dominans hävdade att den gränsöverskridande kulturen fortfarande hade en viktig gräns att överskrida: den mellan könen (Sabuni & Adelsohn 2011). Upp- dragen tilldelades , och och omfattade sammantaget 17,5 miljoner –2014. Även om de tre uppdragen presenterades som en gemensam satsning skiljer de sig åt på flera viktiga punkter, vilket innebär att de också gav uppdragstagarna olika villkor att verka under. Svenska Filminstitutets tidsbegränsade regeringsuppdrag fokuserar på det som beskrivs som nätverksbyggande och utveckling av så kallad växthusverksamhet. Syftet är att öka andelen unga kvinnor som arbetar med film för att på detta vis bidra till en mer jämställd representation inom filmbranschen (Regeringsbeslut Ku2011/558/MFI). Statens musikverks uppdrag fokuserar på att främja ökad jämställdhet inom musiklivet genom att bidra till att män och kvinnor blir mer jämställt representerade inom de genrer där behovet är som störst (Regeringsbeslut Ku2011/557/KA). Två av uppdragen, de inom film och musik, kan alltså sägas vara inriktade på jämställdhet i en kvantitativ betydelse och förespråkar en klassisk lösning på ojämställdhetsproblemen, att öka andelen kvinnor på betydelsefulla positioner inom film och musiksektorn – en ifrågasatt strategi som ofta beskrivs som add women and stir. I dessa regeringsuppdrag syns med andra ord inte ett spår av all den kritiska diskussion kring jämställdhetsarbetets grundläggande villkor som förts . Förutom att vara inriktat på att addera kvinnor saknas en djupare förståelse för att villkoren varierar samt en diskussion om, eller snarare kortare redogörelse för, hur de särskilda uppdragen förhåller sig till de nationella jämställdhetspolitiska målen eller den nationella strategin jämställdhetsintegrering. Uppdraget inom museisektorn skiljer sig från de övriga. uppdrag fokuserar på att ta fram underlag och utveckla metoder för att bidra till en mer jämställd representation i samlingar och utställningar (Regeringsbeslut Ku2011/1026/KU). Uppdraget kan därmed sägas vara inriktat på jämställdhetsintegre- ring av museisektorns kärnverksamhet. Här finns alltså både en något mer uppdaterad förståelse av de utmaningar jämställdhets- arbetet står inför och en koppling till den nationella jämställdhets- politikens strategi, även om vare sig den eller de nationella jäm- ställdhetspolitiska målen omnämns explicit. Förståelsen av vad jämställdhet kan vara och vari ojämställd- hetsproblemen består skiljer sig med andra ord åt mellan de olika uppdragen. (Det behöver självfallet inte vara ett problem i sig, utan snarare motsatsen om det bygger på en analys som tar fasta på de variationer som finns beroende på verksamhet, tid, plats, etcetera.) Därtill finns en skillnad i hur uppdragen kan sägas vara relaterade till de nationella jämställdhetspolitiska målen och på vilket sätt ojämställdheten ska bekämpas. Uppdragen skiljer sig dessutom åt vad gäller andra detaljer i utformning, tilldelning av medel och tids- ramar. Kortast löptid och minst budget fick (2011–2012) medan och Statens musik- verk har större budgetar och uppdrag som löper . Skillnaderna i de ursprungliga uppdragen återspeglas direkt i hur uppdragsägarna tolkat och hanterar uppdragen. Det understryker problemformuleringens och ramverkets betydelse för arbetet, något som forskning återkommande konstaterat (1999). och har därmed kommit att fungera som handläggande och koordinerande parter i ett arbete som utförs i projektform av ett stort antal regionala och lokala projektägare runt om i landet, vilket enligt uppdraget är helt kor- rekt. Det innebär å ena sidan möjligheter för fler projektägare runt om i landet att ta initiativ till och få stöd för olika slags jämställd- hetsarbeten. Å andra sidan medför det en ökad risk för splittrade och tidsbegränsade insatser som för uppdragsägarna och är svåra att påverka. har i högre grad fungerat som aktiv projektägare och genomfört sitt uppdrag i samverkan med olika slags aktörer inom sektorn och på ett vis som varit direkt knutet till kärnverksamheten och till de vardagliga utmaningar som museerna möter. De har understrukit vikten av att ha en kontinuerlig dialog med museisektorn i stort. valde också med hänvisning till forskning, beprövad erfarenhet och behovs- analys att tolka uppdraget jämställd representation som jämställd- het mellan könen samt (Uppdrag jämställda museer 2013:9). Denna tolkning kan sägas vidga en traditionell användning av ordet jämställdhet, men på ett begränsat vis och i direkt anslut- ning till det som egentligen ska integreras enligt den ursprungliga betydelsen av jämställdhetsintegrering: genus. Genom att betona aspekter som traditionellt förknippas med genus – kön och sexua- litet – kan med andra ord flytta fram positionerna för arbetet med jämställdhetsintegrering på ett sätt som de finner står i samklang med behov och forskning, som de också ligger relativt nära en mer traditionell koppling av vad jämställdhetsintegrering handlar om. De understryker också i sin slutrapport vikten av att arbetet med jämställdhet i museer bör utgå från ett genusperspektiv med HBTQ samt relateras till alla diskri- mineringsgrunder (Uppdrag jämställda museer 2013:7). Här har de med andra ord tagit ytterligare ett steg och kan sägas argumentera för ett intersektionellt angreppssätt i arbetet med jämställdhet. Mot denna bakgrund är det möjligt att hävda att uppdragets skrivningar och större närhet till strategin jämställdhetsintegrering öppnat för en myndighet som , uppdate- rad kring ny forskning och med kännedom om de kritiska diskus- sioner som förts kring jämställdhet i stort och inom museisektorn mer specifikt, att förvalta sitt uppdrag på ett vis som i mycket hög grad tar fasta på både forskning och beprövad erfarenhet och möter de problem som finns inom museisektorns vardag. Genom sitt öppna upplägg kom också att tillsam- mans med medarbetarna i museisektorn ha en kontinuerlig diskus- sion om många av de problem som det är viktigast att återkom- mande diskutera: Vad menar vi med jämställdhet? Vilka ska vara involverade i arbetet med jämställdhet? Hur uppnår vi jämställd- het? har också haft den tydligaste organi- sationen av de tre. De valde att skapa en separat arbetsgrupp, Jämus, som drivit projektet och varit operativt ansvariga. För att skapa ägarskap, hållbarhet och en plattform att arbeta utifrån valde de att låta arbetsgruppen bestå av personer från . Jämus uppdrag är genomfört och slutrapporterat, men flera av de processer som satts igång fortsätter och konkreta resultat av deras arbete kommer att presenteras (bland annat en metod- bok). Arbetet med jämställdhet rent generellt, samt relationen mellan det tillfälliga uppdraget och den ordinarie verksamheten, har också stärkts hos och . Dessa förändringar i positiv riktning har skett som förut- sättningarna för arbetet har skiftat. har exempelvis fått ett nytt filmavtal, där kraven på jämställdhet skärpts rejält, och delvis förändrad organisation med ny VD. Sta- tens musikverk har också delvis förändrad organisation och nytt regeringsuppdrag med fokus på jämställdhet. De är en av 18 statliga myndigheter som 2013–2014 fått ett särskilt uppdrag att arbeta med jämställdhetsintegrering med stöd av det så kallade JIM-pro- grammet vid Nationella sekretaritet för genusforskning (). Även om organiseringen av uppdragen skiljer sig åt mellan de tre uppdragsägarna har de på olika vis integrerat det tillfälliga upp- draget i den ordinarie verksamheten och har arbetat eller arbetar med stöd av ledningen, vilket är positivt. Däremot är det tydligt att merparten av det arbete som bedrivits eller bedrivs inom uppdragen kommer att upphöra när uppdragen och medlen tagit slut. Därmed kvarstår den viktiga frågan om huruvida de särskilda regeringsupp- dragen i sig, genom sin konstruktion som tidsbegränsade projekt samt med fokus på att ge stöd till andra tidsbegränsade projekt, har möjlighet att bidra till ett hållbart arbete med jämställdhet. Samt, självfallet: Vilken slags jämställdhet är det som skapas, och för vem? Som jag här försökt synliggöra är problemen långt mer kom- plexa än den gräns mellan könen som det talas om i Sabuni och Adelsohn debattartikel. är det dock endast som på allvar problematiserar denna fråga. 4.4Intersektionalitet och den kritiska diskussionen I många av de kritiska diskussioner som rört den svenska jäm- ställdhetspolitiken och -praktiken i stort, inte enbart jämställd- hetsintegrering, har intersektionalitet spelat en avgörande roll. Intersektionalitet, som i en vedertagen definition beskrivs som ett samhällsvetenskapligt begrepp som syftar till att synliggöra speci- fika situationer av förtryck som skapas i skärningspunkter för maktrelationer baserade på ras, kön och klass (de los 2003), har utvecklats till teori och metodologi och är i dags- läget ett vetenskapligt fält (Se t.ex 2010, de los 2005, KVT 2005:3). går till och med så långt att hon kallar intersektionalitet the most important contri- bution that womens studies has made so far (2005). I slog intersektionalitet som begrepp igenom in genom artiklar och diskussioner i olika fora både inom och utanför . Den debatt som följde medförde att delar av det svenska feministiska och genusvetenskapliga forsknings- fältets, men också det praktiska och politiska jämställdhetsfältets, förgivettaganden problematiserades och kom upp till ytan (se t.ex. Stoltz & 2010; de los , 2007). Diskussionen handlade lika mycket om hur begrepp skulle förstås och användas som om vem som hade privilegiet att formulera pro- blem och lösningar på problem – inte minst jämställdhetsproble- men (se inledningen till denna antologi för en mer ingående redo- görelse för begreppet och diskussionen). Detta innebär att intersektionalitet i är direkt förknippat med ett flertal mycket kritiska debatter kring den svenska jäm- ställdhetspolitiken och det svenska välfärdssamhället, där inte minst det svenska folkhemmet och den svenska välfärdsstaten nagelfarits ur olika perspektiv och kritiserats hårt. Intersektionalitet kan mot denna bakgrund också sägas vara sammankopplat med alla dessa perspektiv och medborgare som inte har beretts plats inom eller tagits omhand av folkhemmet och välfärdsstaten utan snarare det motsatta: blivit utkastade, misshandlade och diskriminerade. Där- för fungerar intersektionalitet inte enbart som ett kritiskt verktyg utan även som en konkret påminnelse om det misslyckade folk- hemmet/välfärdsstaten och om historiska och samtida fakta och politik som för många varit svåra att erkänna och skriva in i den svenska historien. De debatter som följde i kölvattnet på intersektionalitetsdis- kussionen var dock viktiga på fler vis än genom att de synliggjorde flera av det moderna välfärdssamhällets problem. De påminde oss om att ojämställdheter, ojämlikheter, förtryck och diskriminering är både relaterade och särskilda samt att grupper och individer kan påverkas och beröras på både jämförbara och ojämförbara vis, men också att den politik och de strategier och metoder som används för att motverka ojämställdheter, ojämlikheter, förtryck och dis- kriminering inte är neutrala eller skapade i opolitiska rum. I värsta fall kan en politik/strategi/metod som används för att bekämpa en orättvisa skapa en annan, eller så spelas utsatta grupper och indivi- der ut mot varandra (Kantola & Nousiainen 2009). Intersektionell kritik har även tydliggjort att det villkorade jämställdhetsarbetet har långtgående verkningar i och för arbetslivet (Mulinari & 2013) men också samhället i stort och för som demokrati. Eftersom jämställdhet har en särskild position i innebär det att inte bara jämställdhet utan även nationell identitet, svenskt medborgarskap och hemmahörighet i mer allmänt kon- strueras på ett sätt som osynliggör skillnader och ojämlikheter i både den samtida berättelsen om det svenska välfärdssamhället och i den historiska berättelsen om som välfärdsstat. I ett demokratiskt perspektiv är en sådan tendens både oroande och farlig. Den förstärker stereotyper och dominerande diskrimine- rande normer snarare än att motverka dem. Detta både genom ett fortsatt ensidigt fokus på kvinnor och genom en homogenisering i politik och praktik som exkluderar stora grupper av medborgare och människor hemmahöriga i . På samma vis som strategin jämställdhetsintegrering växte fram som ett svar på en kritik mot ett föråldrat och problematiskt jäm- ställdhetsarbete behöver därför arbetet med jämställdhet och jäm- ställdhetsintegrering en intersektionell ansats för att flytta fram positionerna. Ojämställdhet och ojämlikhet hänger ihop och måste därför också motarbetas på sätt som tar hänsyn till detta. , överintendent och museichef för , uttrycker det i förordet till : En viktig slutsats är att arbetet med jämställdhet i museer bör utgå från ett genusperspektiv som också omfattar HBTQ-frågor och i förläng- ningen även bör kopplas till alla diskrimineringsgrunder: kön, könsidentitet, sexuell läggning, etnisk tillhörighet, trosuppfattning, funktionsnedsättning eller ålder. Det står utom tvivel att intole- ranta förhållningssätt inte är isolerade från varandra, ofta kombine- ras till exempel sexism och rasism. (Uppdrag jämställda muséer 2013:7). 4.5Jämställdhet som svenskt välfärdsbegrepp Trots dessa kritiska diskussioner både inom och utanför är ett ofta återkommande påstående i olika sammanhang där jäm- ställdhet är i fokus att jämställdhet inte har något med intersek- tionalitet att göra. Det dyker upp i samtal när jag är ute och talar om jämställdhetsintegrering och intersektionalitet och det var återkommande i möten med departement och olika jämställdhets- experter under de år jag arbetade med regeringsuppdraget jäm- ställdhetsintegrering i statliga myndigheter: Jämi. Det sägs också uttryckligen i den utvärdering av Jämi som gjordes på uppdrag av regeringen (Utvärdering av Jämi och HÅJ 2011). Att perspektivet saknas i det temanummer om jämställdhet som för genus- vetenskap gav ut kan mot denna bakgrund inte heller ses som någon slump (TGV 2011: 2–3). Hur kan då detta avståndstagande från intersektionalitet för- stås? Att intersektionalitet ofta resolut förskjuts bort från det som kan beskrivas som den svenska jämställdhetspolitiska kroppen kan förklaras av en mängd olika faktorer. har observerat att diskussionen om mångfald och intersektionalitet uppfattas som ett hot i de länder och på de platser där jämställdhet och så kallade kvinnofrågor varit prioriterade och haft en relativt hög status (Squires 2009). Ur ett sådant perspektiv skulle jämställdhetsfrå- gornas höga status i och och den parallella avsak- naden av en seriös diskussion om olikheter och maktskillnader mellan individer inom olika kategorier, men även beroende av situ- ation, logiskt medföra att den nordiska statsfeminismens centrala aktörer reagerar nervöst på krav som handlar om ökad mångfald bland de röster som debatterar jämställdhet, eller intersektionella perspektiv på jämställdhetsarbete rent generellt. Det kan tolkas som en rädsla för att förlora de betydelsefulla positioner som upp- nåtts och de avgörande framsteg som tagits i jämställdhetskampen, men det kan också handla om makt och vara en del av en strid om tolkningsföreträde mellan enskilda aktörer och individer inom jäm- ställdhetsfältet i sig (2011, 2009). som intersektionalitet därför konstrueras som något annat än jämställdhet genom olika processer av avståndstagande kommer jämställdhet och jämställdhetsintegrering att framstå som bekanta, trygga, säkra och svenska. Både jämställdhet och jäm- ställdhetsintegrering är ju svenska begrepp – jämställdhet ofta hänfört till just artikel och jämställdhetsintegrering den svenska översättningen/tolkningen av gender mainstreaming. Även om det fortfarande pågår en diskussion kring vad jämställd- hetsintegrering handlar om har begreppet omfamnats av både politiker och jämställdhetsexperter. Trots att jämställdhetsintegre- ring uppfattades som konstigt, svårförståeligt och teknokratiskt (på ett negativt vis) tycks det framtona som något som har att göra med vardagliga processer på den teknokra- tiska och byråkratiska arenan samt etablerade och beprövade prak- tiker inom den svenska välfärdsstaten och europeiska unionen – den större politiska och juridiska gemenskap som ingår i. Här finns det direkta paralleller mellan ordet jämställdhetsintegre- ring och dess engelska motsvarighet gender mainstreaming, som har beskrivits som en term som bär på löften om excellent kvalitet i både det politiska och byråkratiska beslutsfattandet (Carney 2008). Begreppen tycks understryka att samtida jämställdhetsarbete handlar om ett byråkratiskt och teknokratiskt arbete baserat på forskning eller beprövade data (helst evidens), att det är kvantifier- bart och mätbart, konkret och precist. Jämställdhetsintegrering blir som företeelse på detta vis också laddat med helt andra betydelser än intersektionalitet (Jfr 1987). Jämställdhetsintegrering tycks handla om högst bekanta kvinnor och män, heterosexualitet, modernitet, rationalitet, men också om nationalstaten och särskilt som nationalstat, väl- färdsstat och gemensamt projekt. Här har en etablerad förståelse av den svenska välfärdsstaten som en familj tydliga effekter på förstå- elsen av begreppen jämställdhet och jämställdhetsintegrering. Familjemetaforens betydelse för förståelsen av jämställdhet och jämställdhetsintegrering är intressant i relation till förståelsen av staten som just familj. Bilden av som ett folkhem lanserades av den svenska socialdemokratiska statsministern och har kommit att bli den dominerande metaforen för den svenska nationalstaten. Som visat i en artikel om metaforer för social ordning är bilden av staten som familj baserad på en paternalistisk syn som kombinerar biologiska och hierarkiska principer där staten tänker, planerar och agerar i folkets intresse och för folkets bästa (2008). Detta kan dels rela- teras till en allmän förståelse av vad det svenska folkhemmet hand- lade om, dvs social ingenjörskonst skött av experter – dels till en dominerande uppfattning om vad jämställdhetsintegrering ska handla om, dvs en till stora delar teknokratisk verksamhet förvaltad av experter. Det är experterna som bestämmer familjens/national- statens intressen och enskilda familjemedlemmars/medborgares behov, inte medlemmarna/medborgarna själva (jfr 2010). Familjemetaforen understryker dessutom att släktskap men också kön/genus har en specifik betydelse i de offentliga berättelser om som tagit form . Detta eftersom familje- begreppet är grundad på en kombination av äktenskap och blods- förvantskap mellan familjemedlemmarna.2 Medlemmarna i famil- jen/nationalstaten ges specifika roller beroende på kön/genus rela- terade till både aktuella lagar som reglerar äktenskapet (det vill säga den juridiska överenskommelsen) och dominerande normer och praktiker kring äktenskapet som samhällsinstitution. Eftersom äktenskap i endast kunde ingås mellan perso- ner av olika kön och är en juridisk överenskommelse som gäller mellan två individer – inte fler – så påverkar detta också förståelsen och upplevelsen av som ett folkhem, även om det är viktigt att skilja mellan äktenskap och familj. Denna koppling mellan familj och äktenskap, som genom bland annat utformningen av det svenska samhället innebär en koppling mellan familjebegreppet och den heterosexu- ella monogama, borgerliga, kristna, icke funktionsnedsatta, vita kärnfamiljen, medför att den familj som folkhemsmetaforen labo- rerar med övertas och förs vidare in i förståelsen av jämställdhet, jämställdhetsintegrering och visionen av ett jämställt modernt . artikel synliggjorde hur dåtidens folkhem och familjeideal byggde på kvinnans villkorliga frigivning. Hennes kritik, och all annan kritik från den andra vågens feminister, var betydelsefull för de jämställdhetsreformer under 1960- och 1970- talen som gav oss offentlig barnomsorg, särbeskattning, fri abort, föräldraledighet och mycket annat som medverkade till att kvinnor i allt högre grad kunde satsa på utbildning och delta i yrkesliv och offentligt samhällsliv (se t.ex. 2013). Politi- ken och arbetet med och för jämställdhet gjorde upp med en familjebild, könsroller, yrkesideal och ett medborgarideal som av sin samtid uppfattades som förlegade och diskriminerande. Men även om idealen förändrades genom att kvinnor från alla samhälls- klasser i allt högre grad började lönearbeta var det fortfarande kvinnor som förväntades ta och som också tog störst ansvar för det så kallade obetalda arbetet: omsorg om hem, barn och äldre. Familjen förblev därmed central i och för den svenska välfärdssta- ten och den svenska jämställdhetspolitiken, och rätt många av de gamla idealbilderna och könsbestämda mönstren hänger sig kvar (Roman 2011, Fink & 2009). Den familj, bestående av fyra blonda (mamma, pappa, son, dotter) till synes välmående och respektabla medborgare, som illustrerar svensk jäm- ställdhetspolitik på officiella webbplats är en påmin- nelse om detta (). 4.6Fem argument för intersektionalitet Hur kan då intersektionalitet bidra till att utveckla både jämställd- hetspolitiken och jämställdhetspraktiken i ? Som jag ser det finns det fem huvudsakliga argument för ett proaktivt intersek- tionellt angreppssätt på jämställdhetsintegrering och jämställdhets- arbete. För det första, det primära och grundläggande argumentet är det demokratiska: Att arbeta med och för jämställdhet måste handla om att arbeta med och för demokrati, både därför att jämställdhet är en grundläggande demokratisk fråga och därför att demokrati är en jämställdhetsfråga. Ska vi uppnå den nationella jämställdhets- politikens mål måste vi skapa en jämställdhetspolitik och en jäm- ställdhetspraktik som vilar på demokratisk grund, handlar om att arbeta med och för demokrati och därigenom också om att göra demokrati. Idealt ska jämställdhetspolitik och -praktik inkludera och involvera alla medborgare och människor som är hemmahöriga i . Därför måste vi också, när vi använder jämställdhetsinte- greringens verktyg och synliggör och könar de människor för vilka politiken utformas, alltid ställa oss frågor som: Vilka kvinnor och män talar vi om, mer specifikt? Vilka inkluderas i beskrivningar, begrepp och berättelser och vilka exkluderas? Vems behov ska politiken fylla? Vilka problem ska den lösa? Och inte minst: Vilka har varit med om att definiera problemen och visionerna? Här kan ett intersektionellt angreppssätt på jämställdhetsarbetet hjälpa oss genom att påminna om att diskriminerande strukturer ibland sam- verkar och ibland motverkar varandra, och att problem alltid därför måste situeras och ta sin utgångspunkt i en analys av situationen. För det andra har vi det vetenskapliga argumentet: Arbetet med jämställdhet måste ta sin utgångspunkt i analyserade behov och ta hänsyn till forskning, beprövad kunskap och erfarenhet likväl som ny forskning, ny kunskap och nya erfarenheter. Ska vi kunna uppnå det nationella jämställdhetsmålet måste vi därför skapa en jäm- ställdhetspolitik och en jämställdhetspraktik som tillvaratar ny likväl som beprövad kunskap och erfarenhet. Eftersom både verk- lighet och vetenskap är i ständig förändring måste vi arbeta på ett sätt som kan ta detta i beaktande och som ständigt ställer frågorna: Vilken kunskap är arbetet baserat på? Vad säger forskning och beprövad erfarenhet?