sou · H2B351 · 2014-07-03 00:00:00 — Närmare om genomförandet av bestämmelserna om uteslutning av leverantörer Utredningen har ovan framhållit att inledningen i artikel 80.1 i LUF-direktivet vid en ytlig betraktelse synes ge stöd för att grunderna för uteslutning i LOU-direktivet kan användas även för kvalificering till ett kvalificeringssystem och val av leverantörer enligt LUF-direktivet. Utredningen utgår dock från att det knappast kan ha varit avsikten med formuleringen. Artikel 80.1 i LUF-direktivet får således anses innehålla enbart bestämmelser om uteslutning av leverantörer. När det gäller den närmare strukturen på regelverket för ute- slutning av leverantörer i den nya lagen om upphandling inom försörjningssektorerna anser utredningen att rubrikerna bör åter- spegla om paragraferna rör obligatoriska eller fakultativa grunder för uteslutning av leverantörer. I nämnda lag görs det lämpligen på Kvalificering och urvalsbedömning enligt LUF-direktivet samma sätt som i nuvarande 10 kap. LUF. Paragraferna som inne- håller bestämmelserna om de obligatoriska uteslutningsgrunderna bör alltså föregås av rubriken som ska medföra uteslutning av leverantörer. Paragraferna som innehåller bestäm- melserna om de fakultativa uteslutningsgrunderna bör vidare föregås av rubriken som får medföra uteslutning av leverantörer. Enligt utredningen hade visserligen en användning av rubriker som motsvarar den i den nya lagen om offentlig upphandling varit att föredra. Som framgår av utredningens förslag till bestämmelser om uteslutning av leverantörer i den lagen, används rubrikerna Brott, Obetalda skatter och socialförsäkringsavgifter och Allvarliga brister i övrigt i fråga om hur en leverantörs verksamhet bedrivs. En sådan rubricering bidrar till att grunderna för uteslutning blir ett tydligare tema när en leverantörs lämplighet prövas. En rubrik som anger att det rör sig om grunder som får leda till uteslutning kan riskera att nedvärdera betydelsen av brister av sådant slag hos en leverantör. skulle en rubriceringsteknik av det nämnda slaget troligen leda till en mer omfattande reglering i den nya lagen om upphandling inom försörjningssektorerna. Rubrikerna till regleringen kan nämligen inte bestämmas enbart med hänsyn till hur bristerna för beskrivas utan hänsyn måste även tas till att grundernas karaktär som obligatoriska eller fakultativa är avhängiga huruvida det rör sig om en upphandlande enhet som är en upp- handlande myndighet eller om en upphandlande enhet. Mot denna bakgrund förefaller sålunda alternativet att bestämma rubrikerna på regelverkets olika delar med nuvarande 10 kap. LUF som förebild som det mest lämpliga. Enligt utredningens bedömning finns det ingen anledning att utnyttja möjligheten i artikel 80.1 tredje stycket i LUF-direktivet att genomföra ytterliga uteslutningsgrunder som obligatoriska uteslutningsgrunder. Bestämmelserna om tillämpning av skäl för uteslutning och urvals- kriterier i enlighet med direktiv /24/EU i artikel 80 i LUF- direktivet ska genomföras med endast redaktionella avvikelser genom föreskrifter i den nya lagen om upphandling inom för- sörjningssektorerna. Bestämmelsen i artikel 80.1 tredje stycket i Kvalificering och urvalsbedömning enligt LUF-direktivet LUF-direktivet som medger att grunderna för uteslutning i artikel 57.4 i LOU-direktivet görs till obligatoriska grunder bör dock inte utnyttjas. Föreskrifterna som genomför artikel 80 i LUF- direktivet bör placeras i olika kapitel i lagen enligt följande. Bestämmelserna om uteslutning av en leverantör från att delta i ett kvalificeringssystem eller en upphandling som genomför artikel 80.1 och 80.3 i LUF-direktivet bör placeras i kapitlet Uteslutning av leverantörer. Bestämmelserna som genomför artikel 80.2 och 80.3 i LUF- direktivet bör placeras i kapitlet Val av leverantörer. I skäl 53 LUF-direktiv nämns möjligheterna att kräva att åtgärder eller system för miljöledning ska tillämpas vid fullgörande av kontrakt. I samma skäl behandlas vidare hur en leverantör kan visa att kontraktet kan fullgöras i enlighet med nämnda krav. LOU-direktiv finns ett i stort sett identiskt skäl, skäl 44. LUF-direktiv finns bestämmelserna om kvalitets- säkringsstandarder och miljöledning i artikel 52.2 och 52.3. Bestämmelserna om kvalitetssäkringsstandarder i artikel 52.2 LUF-direktiv motsvarar de i artikel 49 LOU-direktiv. Miljöledningsbestämmelserna i artikel 52.3 LUF-direktiv har sina motsvarigheter i artikel 50 LOU-direktiv. Utformningen av miljöledningsbestämmelserna i de båda direk- tiven är dock inte densamma. Artikel 52.2 och 52.3 LUF-direktiv har i svensk rätt genomförts genom nuvarande 11 kap. 11 och 12 §§ LUF. Över- vägandena beträffande genomförandet finns i prop. 2006/07:128 s. 538–539. Med anledning av en ny EU-förordning om frivillig miljöledning och miljörevision gjordes vissa följdändringar i nuvarande 11 kap. 12 § LUF (prop. 2010/11:93, bet. 2010/11:MJU23, rskr. 2010/11:282). I fråga om nuvarande 11 kap. 12 § LUF kan noteras att det direktivnära genomförandet av upphandlingsdirektiv har medfört att utformningen i paragrafen skiljer sig från den i mot- svarande paragraf i nuvarande lag om offentlig upphandling, 11 kap. Kvalificering och urvalsbedömning enligt LUF-direktivet Bestämmelserna i nuvarande 11 kap. 11 § LUF är dock desamma som i nuvarande 11 kap. 14 § (angående ordningen i den nuvarande lagen om offentlig upphandling se avsnitt 7.7.1). I likhet med skäl 53 LUF-direktiv nämns i skäl 93 i LUF- direktivet möjligheterna att kräva att åtgärder eller system för miljöledning ska tillämpas vid fullgörande av kontrakt. I samma skäl behandlas vidare hur en leverantör kan visa att kontraktet kan fullgöras i enlighet med nämnda krav. Det två första meningarna i skäl 93 i LUF-direktivet motsvarar de två första meningarna i skäl 88 i LOU-direktivet. Därefter skiljer sig dessa båda skäl ifrån varandra. Skäl 93 i LUF-direktivet avslutas enligt följande. En beskrivning av de åtgärder som den ekonomiska aktören tillämpar för att garantera samma miljöskyddsnivå bör godtas som alternativt bevis till de registrerade systemen för miljöledning, om den berörda ekonomiska aktören inte har tillgång till sådana registrerade system för miljöledning eller möjlighet att få det inom de aktuella tidsfristerna. Skäl 88 i LOU-direktivet avslutas däremot på följande sätt. Detta inbegriper intyg för EU-miljömärket som omfattar miljö- ledningskriterier. Om en ekonomisk aktör inte har tillgång till sådana registrerade system för miljöledning eller möjlighet att få det inom de aktuella tidsfristerna, bör det vara tillåtet att lämna en beskrivning av de åtgärder för miljöledning som har genomförts, förutsatt att den berörda ekonomiska aktören visar att dessa åtgärder garanterar samma miljöskyddsnivå som de åtgärder som krävs enligt miljöledningen. En jämförelse mellan hur de olika skälen avslutas ger enligt utred- ningen vid handen att skäl 93 i LUF-direktivet tycks uttrycka en mer tillåtande inställning än skäl 88 i LOU-direktivet till vilka alternativ som en leverantör kan använda sig av för att visa att kon- traktet kommer att fullgöras i enlighet med uppställda krav. I artikel 81 i LUF-direktivet finns bestämmelser om kvalitets- säkrings- och miljöledningsstandarder. Bestämmelserna motsvarar de i artikel 62 i LOU-direktivet. Kvalificering och urvalsbedömning enligt LUF-direktivet Utredningens förslag: Bestämmelserna om administrativt sam- arbete i artikel 81.3 i LUF-direktivet bör inte genomföras genom särskilda föreskrifter om kvalitetssäkrings- och miljö- ledningsstandarder. Bestämmelserna i övrigt om kvalitets- säkrings- och miljöledningsstandarder i artikel 81 i LUF- direktivet ska genomföras genom föreskrifter i lag. Skälen för utredningens förslag Reglerna om kvalitetssäkrings- och miljöledningsstandarder är likalydande i artikel 81.1 och 81.2 i LUF-direktivet och i artikel 62.1 och 62.2 i LOU-direktivet. Hur den senare artikeln bör genomföras framgår av avsnitt 7.7.3. Frågan för genomförandet nu av mot- svarande bestämmelser i är om de kan genomföras på samma sätt. Då ordalagen är densamma i artikel 81.1 och 81.2 i LUF-direktivet och i artikel 62.1 och 62.2 i LOU-direktivet talar det för att de bör genomföras på samma sätt. Som framgått ovan (se avsnitt 8.6.2) tycks det dock finnas vissa nyansskillnader i skälen i respektive direktiv vad gäller de aktuella artiklarna. Enligt utredningens mening bör dock närmast identiska artikeltexter inte genomföras på olika sätt av den anledningen att uttalandena i skälen skiljer sig åt. Artikel 81.1 i LUF-direktivet och artikel 81.2 i LUF-direktivet bör således genomföras med de föreskrifter som förebilder som genomför motsvarande bestämmelser i direktivet, artikel 62.1 och 62.2 i LOU-direktivet (se avsnitt 7.7.3). Utredningens uppfattning är att olikheterna i skälen inte bör leda till olikheter i tillämpningen av de likalydande bestämmelserna. Som framgått (se avsnitt 7.7.3) anser utredningen att artikel 62.3 i LOU-direktivet får bedömas bli genomförd genom de åtgärder som föreslås i avsnitt 12.5.3. Utredningen gör samma bedömning beträffande artikel 81.3 i LUF-direktivet. Sammanfattningsvis bör bestämmelserna om administrativt samarbete i artikel 81.3 i LUF-direktivet inte genomföras genom särskilda föreskrifter om kvalitetssäkrings- och miljölednings- standarder. Bestämmelserna i övrigt i artikel 81 i LUF-direktivet ska genomföras med endast redaktionella avvikelser genom före- skrifter i den nya lagen om upphandling inom försörjnings- sektorerna. Föreskrifterna bör placeras i kapitlet Val av leverantörer. I kapitlet om upphandlingsförfarandets gång upp- handlingsdirektiv finns ett underavsnitt om kontraktstilldelning. I avsnittet finns tre av de artiklar som omfattas av utredningens uppdrag. Dessa tre artiklar reglerar följande områden: tilldelningskriterier (artikel 67 i LOU-direktivet och artikel 82 i LUF-direktivet), livscykelkostnader (artikel 68 i LOU-direktivet och artikel 83 i LUF-direktivet) och onormalt låga anbud (artikel 69 i LOU-direktivet och artikel 84 i LUF-direktivet). Kriterier för tilldelning av kontrakt behandlas i skäl 46 LOU-direktiv och skäl 55 LUF-direktiv. Inledningsvis anges i skälen att tilldelning av kontrakt bör ske på grundval av objektiva kriterier som säkerställer att direktivens grundläggande principer iakttas och att anbuden bedöms i verklig konkurrens med varandra. Enligt skälen bör därför endast två tilldelningskriterier tillåtas, nämligen lägsta pris och ekonomiskt mest fördelaktigt anbud. Vidare framhålls betydelsen av öppenhet för att alla anbuds- givare i rimlig mån ska informeras om de kriterier som anbuden kommer att bedömas enligt. En upphandlande myndighet ska infor- mera om kriterierna i så god tid att anbudsgivarna kan ta hänsyn till dem när de utformar sina anbud. När det gäller tilldelningskriteriet ekonomiskt mest fördel- aktigt anbud, anges i skälen att vid tillämpningen av det kriteriet ska anbuden utvärderas med sikte på att fastställa vilket anbud som har det bästa förhållandet mellan kvalitet och pris. Vilka eko- nomiska och kvalitativa kriterier som därvid kan fastställas för att tillämpa tilldelningskriteriet i fråga beror på föremålet för upp- handlingen. Avslutningsvis anges att tilldelningskriterierna ska göra det möjligt att jämföra anbuden och bedöma dem på ett objektivt sätt, allt för att garantera likabehandling. Så länge de tillämpliga till- delningskriterierna har sådana egenskaper, kan en upphandlande myndighet eller enhet använda sig av ekonomiska och kvalitativa tilldelningskriterier samt kriterier som gäller uppfyllande av miljö- krav för att genom upphandling tillgodose myndighetens eller enhetens behov. En myndighet eller enhet kan på samma villkor använda sig av sociala krav i en upphandling. Bestämmelserna om tilldelningskriterier upphand- lingsdirektiv finns i artikel 53 LOU-direktiv och artikel 55 LUF-direktiv. Rubriken till artiklarna är tilldel- ningsgrunder. Artiklarnas bestämmelser är uppdelade i två punkter. I den första punkten räknas de två tilldelningsgrunderna upp, nämligen det ekonomiskt mest fördelaktiga anbudet och anbudet med lägsta pris. I fråga om det ekonomiskt mest fördelaktiga anbudet anges att tilldelningen sker utifrån vad som är mest fördel- aktigt för den upphandlande myndigheten eller enheten. Kriterierna som tillämpas för att avgöra detta ska enligt punkten vara kopplade till föremålet för kontraktet. Vilka kriterier det kan röra sig om exemplifieras i punkten. I den andra punkten finns ytterligare bestämmelser om tilldel- ningsgrunden det ekonomiskt mest fördelaktiga anbudet. Dessa bestämmelser rör frågan om viktning av kriterier. Överväganden beträffande genomförandet av artiklarna finns i delbetänkande (SOU 2005:22 355–357 och 557–559) 2006/07:128 (s. 246–249, 404–406 och 540–541). Övervägandena ledde till att ovanstående artiklar genomfördes genom nuvarande 12 kap. 1 och 2 §§ i både och . Skälen som berör tilldelningskriterierna upphandlings- direktiv är relativt omfattande. Kriterierna behandlas i skälen 89–94 i LOU-direktivet och skälen 94–99 i LUF-direktivet. Dessutom behandlas i skälen 97–99 i LOU-direktivet och skälen 102–104 i LUF-direktivet vikten av att sociala och miljörelaterade hänsyn beaktas som tilldelningskriterier och villkor för kontrakts fullgör- ande inom ramen för vad upphandlingsregelverket och i övrigt tillåter. Av skälen följer att terminologin av tydlighetsskäl bör ändras. I skäl 89 i LOU-direktivet och skäl 94 i LUF-direktivet anges att det ekonomiskt mest fördelaktiga anbudet bör användas som ett överordnat begrepp. Motivet till detta är att alla vinnande anbud slutligen bör väljas i enlighet med vad de enskilda upphandlande myndigheterna eller enheterna anser vara de ekonomiskt bästa lösningarna bland dem som har erbjudits. Den ändrade termino- login kräver dock uppmärksamhet för undvikande av förväxling med tilldelningskriteriet det ekonomiskt mest fördelaktiga anbudet i den betydelse det har enligt upphandlings- direktiv. Ett annat begrepp bör därför användas för tilldelnings- kriteriet det ekonomiskt mest fördelaktiga anbudet. upphandlingsdirektiv bör det ersättas med bästa förhållandet mellan pris och kvalitet. Skäl 89 i LOU-direktivet och skäl 94 i LUF-direktivet avslutas med att detta följaktligen bör tolkas i enlighet med den rättspraxis som avser de direktiven (upphandlingsdirektiv, utredningens anm.), förutom när det uppenbar- ligen föreligger en väsentligt annorlunda lösning i detta direktiv. Begreppen det ekonomiskt mest fördelaktiga anbudet och bästa förhållandet mellan pris och kvalitet får antas användas konsekvent i den nya betydelsen i övriga skäl som berör tilldel- ningskriterierna. Det innebär i så fall att EU-lagstiftaren enligt skälen tycks anse att som tilldelningskriterium bör användas bästa förhållandet mellan pris och kvalitet. Detta synes följa av skäl 90 första stycket i LOU-direktivet och skäl 95 första stycket i LUF- direktivet där det anges att det bör uttryckligen anges att det ekonomiskt mest fördelaktiga anbudet bör bedömas utifrån det bästa förhållandet mellan pris och kvalitet, som alltid bör inbegripa ett pris- eller kostnadselement. Huruvida det finns något annat självständigt tilldelnings- kriterium utöver bästa förhållandet mellan pris och kvalitet är vid en läsning av skälen oklart. Det anges dock i samma skäl som ovan, skäl 90 första stycket i LOU-direktivet och skäl 95 första stycket i LUF-direktivet, att det likaså bör klargöras att en sådan bedöm- ning av det ekonomiskt mest fördelaktiga anbudet också kan göras på grundval av antingen enbart pris eller enbart kostnads- effektivitet. Detta uttalande kan läsas som att pris eller kostnads- effektivitet kan utgöra moment vid tilldelning utifrån bästa förhållandet mellan pris och kvalitet. Det går emellertid också tolka det som att det finns ytterligare ett självständigt tilldelningskriterium, möjligen till och med två. Att uttalandet trots allt bör läsas enligt den senare tolkningen vinner stöd av det som sägs i andra stycket i samma skäl. Där anges att medlemsstaterna bör få förbjuda eller begränsa användningen av enbart pris eller enbart kostnad, för att bedöma det ekonomiskt mest fördelaktiga anbudet. I fråga om skäl 90 andra stycket i LOU-direktivet och skäl 95 andra stycket i LUF-direktivet bör också tilläggas att de kan ses som uttryck för att det bör finnas en prioritetsordning som tilldelningskriterierna bör väljas efter. Denna ordning skulle i så fall anses anvisa tilldelningskriteriet bästa förhållandet mellan pris och kvalitet som förstahandsalternativ. Sammanfattningsvis tycks alltså skälen så här långt laborera med det överordnade begreppet det ekonomiskt mest fördelaktiga anbudet och med två eller tre olika tilldelningskriterier som det överordnade begreppet innefattar. Dessa tilldelningskriterier är bästa förhållandet mellan pris och kvalitet, enbart pris och enbart kostnadseffektivitet. Skälen tycks vidare ge uttryck för en preferens till förmån för tilldelningskriteriet bästa förhållandet mellan pris och kvalitet. När det gäller tilldelningskriteriet bästa förhållandet mellan pris och kvalitet beskrivs i skäl 92 första stycket i LOU-direktivet och skäl 97 första stycket i LUF-direktivet hur detta kriterium bör tillämpas. I skäl 92 tredje stycket i LOU-direktivet och skäl 97 tredje stycket i LUF-direktivet erinras vidare om att tilldelning av kontrakt inte bör uteslutande grunda sig på andra kriterier än kostnader. Kvalitets- kriterier bör därför åtföljas av ett kostnadskriterium. I skälen uttrycks det att kvalitetskriterier därför bör åtföljas av ett kostnadskriterium som, beroende på vad den upphandlande myndigheten/enheten väljer, antingen kan avse priset eller kostnadseffektiviteten, exempelvis en beräkning av livscykelkostnaderna. Med kostnader i detta sammanhang tycks alltså avses pris och kostnadseffektivitet. I de efterföljande skälen, skäl 93 i LOU-direktivet och skäl 98 i LUF-direktivet, utvecklas synen på när fasta priser kan användas. Bestämmelserna om tilldelningskriterier finns i artikel 67 i LOU- direktivet och artikel 82 i LUF-direktivet. Båda artiklarna består av fem punkter. I artikel 67.1 i LOU-direktivet och artikel 82.1 i LUF-direktivet finns det i skälen omnämnda överordnade begreppet enligt vilket anbud ska utvärderas. Det anges sålunda att en tilldelning ska baseras på det ekonomiskt mest fördelaktiga anbudet. Vilka tilldelningskriterier som ska omfattas av det överordnande begreppet regleras i artikel 67.2 i LOU-direktivet och artikel 82.2 i LUF-direktivet. Artikeltexten är emellertid i dessa punkter svår- tolkad. Av texten går inte att entydigt utläsa vilka de specifika tilldelningskriterierna ska vara. I punkterna förekommer likväl de tre begrepp som enligt skälen tycks utgöra tilldelningskriterierna. De talas sålunda om priset eller kostnaden och det bästa förhållandet mellan pris och kvalitet. Oavsett hur dessa begrepp närmare bör tolkas står det dock klart att punkten inte anger att något av tilldelningskriterierna bör väljas framför något av de andra. En annan sak är att medlemsstaterna enligt artikel 67.2 tredje stycket LOU-direktivet och artikel 82.2 tredje stycket LUF- direktivet får begränsa användningen av pris eller kostnad som enda tilldelningskriterium. I 67.2 första stycket LOU-direktivet och artikel 83.2 första stycket LUF-direktivet klargörs att vad som är det ekonomiskt mest fördelaktiga anbudet ska avgöras ur den upphandlande myndighetens eller enhetens synvinkel på grundval av ovan nämnda tilldelningskriterier. Vidare anges att tillämpningen av kriteriet det bästa förhållandet mellan pris och kvalitet får bedömas på grundval av kriterier som är kopplade till föremålet för kontraktet och att sådana kriterier kan omfatta vissa i leden a–c uppräknade förhållanden. Ytterligare bestämmelser om tilldelningskriteriernas koppling till föremålet för kontraktet finns i artikel 67.3 i LOU- direktivet och artikel 82.3 i LUF-direktivet. I artikel 67.4 i LOU-direktivet och artikel 82.4 i LUF-direktivet slås vissa grundläggande regler fast som måste iakttas när tilldelningskriterierna utformas. Av punkterna följer att kriterierna inte får utformas så att de ger den upphandlande myndigheten eller enheten obegränsad valfrihet. Kriteriernas utformning ska vidare garantera en effektiv och rättvis konkurrens. Kriterierna ska dessutom kompletteras med specifikationer som gör det möjligt att effektivt kontrollera de uppgifter som anbudsgivarna lämnar med avseende på hur väl anbuden uppfyller tilldelningskriterierna. I tveksamma fall ska myndigheten eller enheten effektivt kontrollera om de uppgifter och bevis som har lämnats av anbudsgivarna är korrekta. Artiklarna avslutas med bestämmelser om viktning av kriterier, artikel 67.5 i LOU-direktivet och artikel 82.5 i LUF-direktivet. Utredningens förslag: Bestämmelserna om tilldelningskriterier i artikel 67 i LOU-direktivet och artikel 82 i LUF-direktivet ska genomföras genom föreskrifter i lag. Bestämmelserna i artikel 67.2 tredje stycket i LOU-direktivet och artikel 82.2 tredje stycket i LUF-direktivet som medger att användningen av vissa närmare angivna tilldelningskriterier begränsas bör dock inte utnyttjas. Skälen för utredningens förslag Kan tilldelning ske på grundval av enbart pris? Bestämmelserna om tilldelningskriterier upphandlings- direktiv har getts en annan utformning än motsvarande bestäm- melser upphandlingsdirektiv. En av de mer tydliga skillnaderna är att artikel 67 i LOU-direktivet och artikel 82 i LUF- direktivet inte klart uttrycker den grundläggande uppdelning i två olika tilldelningsgrunder som anges i motsvarande artiklar upphandlingsdirektiv. Motivet till denna skillnad mellan direk- tiven är inte klart uttryckt i skälen. Möjligen finns förklaringen att söka i skälen till att EU-lagstiftaren valt att ändra terminologin och göra begreppet det ekonomiskt mest fördelaktiga anbudet till ett Det som framgår av skälen till upphandlingsdirektiv i den delen är att alla vinnande anbud slut- ligen bör väljas i enlighet med vad de upphandlande myndigheterna eller enheterna anser vara de ekonomiskt bästa lösningarna bland dem som har erbjudits. Denna syn på enligt vilka grunder kontrakt ska tilldelas får dock i sin tur antas vila på en uppfattning att tilldelning på grundval av enbart lägsta pris enligt upphandlingsdirektiv i alltför stor utsträckning har hamnat i förgrunden och möjligen också använts i för stor omfattning. Såvitt utredningen kan bedöma med ledning av uttalandena i skälen upphandlingsdirektiv synes EU-lagstiftaren sålunda ha önskat sätta andra grunder än enbart lägsta pris i förgrunden. Som framgår av artikel 67.2 tredje stycket i LOU-direktivet och artikel 82.2 tredje stycket i LUF-direktivet finns det också en möjlighet för medlemsstaterna att begränsa användningen av pris eller kostnad som enda tilldelningskriterium i upphandlingar. Det är dock enligt utredningens uppfattning tveksamt om ordalagen i artikel 67 i LOU-direktivet och artikel 82 i LUF-direktivet i övrigt ger uttryck för att någon av grunderna för tilldelning ska väljas i första hand. Bestämmelserna om tilldelningskriterier enligt artiklar- nas ordalydelser upphandlingsdirektiv tycks således inte uttrycka någon preferens till förmån för någon av grunderna för tilldelning. Det bör vidare noteras att tilldelning enbart på grundval av pris tycks vara ett tillåtet alternativ även enligt upphandlings- direktiv. Enligt utredningens mening finns det varken i skälen eller i artiklarna stöd för slutsatsen att denna grund inte längre skulle kunna tillämpas. Enligt utredningen hindrar således regelverket upphandlingsdirektiv inte att kontrakt tilldelas enbart på grundval av lägsta pris. Det finns inte heller något stöd i direktivens artikeltexter för att någon av grunderna för tilldelning av kontrakt bör väljas i första hand.