sou · H2B372 · 2014-11-05 00:00:00 — lokaler samt rätt att granska varulager, affärsbok och inköpsräk- ningar m.m. Handlarna kunde bli underrättade av polisen om stulna varor och var då skyldiga att undersöka om angivna varor fanns i deras besittning. Den handlare som inte iakttog bestämmelserna riskerade en varning från . kunde också fatta beslut om att stänga rörelsen eller återkalla ett giltigt närings- tillstånd. Som nämnts upphävdes förordningen . Regeringen anförde i detta sammanhang bl.a. att förordningen tillkom under de excep- förhållanden som rådde mellan de två senaste krigen, då det av övervakningsskäl var motiverat att göra näringsidkandet beroende av tillstånd. De förhållanden som rådde när förordningen trädde i kraft hade förändrats väsentligt . Författningen ansågs nu föråldrad. Handeln med begagnade varor hade blivit mångsidigare och mer omfattande. Nya försäljningsställen hade uppkommit. Skyl- digheten att föra affärsbok kunde inte ens i en mera begränsad form anses motiverad med tanke på den nytta som vanns genom för- farandet. Redan med stöd av en bestämmelse i den finska strafflagen ska en näringsidkare noga försäkra sig om rätt ägare till de varor som han eller hon erbjuds köpa. Det ansågs inte heller finnas skäl till att rörelser som omfattades av lagen skulle försättas i en annan ställning än övrig affärsrörelseverksamhet i fråga om myndighets- övervakning (RP 81/1998). fanns det också i särskilda bestämmelser för auktionshandel genom förordning angående frivilliga auktioner 22.3.1898/16. Enligt förordningen krävdes tillstånd för auktions- verksamhet. Också denna lagstiftning är upphävd på grund av att den ansågs föråldrad. Någon särskild reglering för handel med skrot finns inte i . I regleras handeln med begagnade varor genom lov om han- delsverksemd med brukte og kasserte ting (brukthandellova) av och forskrift om handelsverksemd med brukte eller kasserte ting mv. Syftet med lagstiftningen är att förhindra omsättning av stulna eller olovligen mottagna varor och att underlätta polisens efterspaning av sådana varor. Bestämmelserna tillämpas på handel i näringsverksamhet och gäller begagnade och kasserade varor generellt. Med handel avses i detta sammanhang försäljning, inklusive auktionsförsäljning, uppköp för senare försäljning samt förmedling av begagnade och kasserade före- mål. Bestämmelserna tillämpas också på den som til bruk i eiga verksemd köper eller byter till sig begagnade platina-, guld och silver- varor samt begagnade ädelstenar, pärlor och smycken. För att bedriva sådan handel som omfattas av lagstiftningen krävs tillstånd från polisen. Undantag görs för auktioner som genomförs av advokater. Är sökanden en juridisk person ska ett eventuellt till- stånd meddelas genom en namngiven person i ledningen. Tillstånd kan nekas om det finns anledning att befara att tillståndet kommer att missbrukas. Vid tillståndsbedömningen kan tidigare domar be- aktas. Har sökanden dömts för rån, stöld eller häleri avslås ansökan under alla omständigheter. Polismyndig- heten ska godkänna de lokaler som ska användas för handeln. En säljare måste enligt lagstiftningen klargöra sin identitet på ett tillfredsställande sätt. En handlare får inte ta emot varor från en per- son som är . Handlaren måste också föra ett protokoll över mottagna varor. Det gäller oavsett om vederlag har lämnats för varan eller inte. Varorna ska anges i protokollet i kronologisk ordning och de mottagna varorna ska påföras ett nummer motsva- rande det i protokollet. För varje vara ska ett antal uppgifter an- tecknas. Till att börja med ska varans nummer och datum då varan mottogs antecknas. Beskrivning av varan, eventuellt identifikations- nummer, antal, storlek, mängd och vikt ska också antecknas. Namn på och adress till den person från vilken varan mottogs från samt hur denne har legitimerat sig ska också finnas med. Polisen kan medge undantag från bestämmelsen om protokollföring, men även ålägga vissa handlare en utökad protokollföringsplikt. Handlare med en sådan utökad plikt måste också anteckna uppgifter kring försäljningen av en vara, t.ex. datum för försäljningen, köparens namn och adress, inköpspris, försäljningspris och att köparen har visat legitimation. Alla uppgifter ska bevaras de fördes in i protokollet. Varor som omfattas av lagstiftningen får inte förvaras på annat ställe än i en lokal som har godkänts av polisen. Varorna får inte förstöras, omarbetas eller säljas förrän tidigast från mottagandet. Också från denna bestämmelse har polisen möjlighet att bevilja undantag. Motorfordon som är registreringspliktiga omfattas varken av be- stämmelsen om liggetid eller registreringsplikten. Det gör inte heller varor som är ägnade för industriell avfallshantering och/eller åter- – med undantag för ädelmetaller, bl.a. platina, silver och guld. Det är polisen som utövar tillsyn över efterlevnaden av lagstift- ningen. För detta ändamål har polisen rätt till tillträde till de lokaler som används i handlarnas verksamheter. En handlare måste på begäran av polisen visa upp registret samt de föremål som han har i sin besittning. Misstänker en handlare att en vara som han eller hon erbjuds att köpa är oärligen åtkommen åligger det handlaren att genast anmäla detta till polisen. Polisen kan, när det bedöms lämpligt, bestämma att en handlare ska meddela polisen när visst slags gods tas emot och ålägga handlarna att sända in översiktslistor eller lik- nande. Den som arrangerar en antik- eller samlarmässa, loppmarknad eller liknande ska skicka in en lista över anmälda deltagare i sam- band med ansökningen om tillstånd för arrangemanget enligt den norska polislagen. Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot bestämmel- ser i lagstiftningen, eller medverkar till en sådan överträdelse, kan dömas till böter. Om det föreligger försvårande omständigheter ska straffet i stället bestämmas till fängelse högst . Något förbud mot att använda kontanter eller checkar som betalningsmedel vid handel med metallskrot finns inte i . Det kan dock nämnas att branschorganisationerna och Norsk Returmetallforening i en skrivelse till det norska Finans- departementet har hemställt om att ett sådant förbud ska införas. Såvitt utredningen funnit är inte handeln med begagnade varor underkastad någon särskild näringsrättslig reglering i . Handeln med metallskrot är däremot föremål för reglering. Det huvudsakliga syftet med lagstiftningen är att för- hindra penningtvätt, organiserad brottslighet och skattebedrägerier. Bestämmelserna syftar alltså inte i första hand till att få ned antalet metallstölder. Regleringen innebär att ersättning för kopparkablar och annat metallskrot inte får betalas med kontanter. Lagstiftningen ställer också krav på identitetskontroll och att personuppgifter om köpare och säljare ska registreras i vissa situationer. En fysisk eller juridisk person som handlar med gamla metaller eller med ädelmetaller måste, om köpeskillingen överstiger , kontrollera köparens identitet samt föra uppgifter om köparens fullständiga namn och födelse- datum i ett register. Försäljning av smycken och klockor undantas från regeln. Också fysiska personer som säljer metallskrot till en skrothandlare måste styrka sin identitet och skrothandlaren ska an- teckna uppgifter om säljarens fullständiga namn och födelsedatum i ett register. Samma sak gäller för fysiska personer som säljer ädel- metaller till en fysisk eller juridisk person som har verksamhet inom återvinning och som handlar med ädelmetaller. När det gäller handel med begagnade varor föreskrivs i Code de Commerce vissa begränsningar och krav i fråga om tillstånd från de lokala myndigheterna för kringresande försäljare som säljer på till- fälliga marknadsplatser. Den som bryter mot tillståndskravet riskerar ett bötesstraff. För offentlig auktionshandel finns det särskild lagstiftning. På grund av en kraftig ökning av antalet metallstölder infördes i ett förbud mot kontanter som betalningsmedel vid handel med metallskrot. fanns ett kontantför- bud som dock undantog transaktioner under 500 . Förbudet gäller nu kontanter oavsett summa. Den generella regeln är att chéque barré, dvs. en check som endast kan lösas in av en bank, bankkort eller bank/posttransaktioner ska användas som betalningsmedel. Påföljden för överträdelse av förbudet är böter upp till 1 500 . Överträdelsen anses vara av mindre allvarig karaktär, en s.k. contra- vention. Det ska dock noteras att sanktionen vid överträdelse av förbudet ligger i den högsta bötesklassen av fem. Någon regelrätt utvärdering av kontantförbudet är ännu inte gjord. Trots lagstiftningen har antalet stöldförsök och fullbordade stölder av metaller enligt statistik fortsatt öka . Ök- ningen antas dock bero på en förbättrad statistikinsamling. Office Central de Lutte contre la Délinquance Itinérante, som är den grupp inom polisen som bekämpar denna typ av brott på nationell nivå, anser det vara sannolikt att stöldförsöken och stölderna snarare minskat till följd av förbudet. Det finns uppgifter som indikerar att gränshandeln med metall- skrot från har ökat, bl.a. i och , där betal- ning med kontanter inte är helt förbjuden. Gränshandeln i södra, norra och östra delarna av urholkar alltså möjligen effek- ten av lagändringen. I övrigt kan nämnas att det i samband med att förbudet mot kontanter infördes gjordes ändringar i skattelagstiftningen med bäring på handel med metallskrot. måste alla fysiska och juridiska personer som regelbundet köper metaller före inrapportera motpartens (säljarens) identitet och adress samt de totala försäljningssifforna för året som gått till det franska Skatte- verket. Den som underlåter detta riskerar ett bötesstraff på av det aktuella transaktionsbeloppet. I finns inte några särskilda bestämmelser som reglerar handeln med begagnade varor. Den handeln är i stället underkastad de generella regler som gäller för affärsverksamhet. Detsamma gäller för auktionshandeln. Handeln med metallskrot i reglerades tidigare genom Scrap Metal Dealers Act 1964. har regle- ringen kring skrothandeln skärpts, bl.a. genom krav på tillstånd och förbud mot att använda kontanter som betalningsmedel. Den sam- lade regleringen finns nu i Scrap Metal Dealers Act 2013. Reglering- en är tillämplig för handel med metallskrot i och . För att bedriva handel med metallskrot krävs tillstånd. Tillstånd kan utfärdas antingen för handel från fast försäljningsställe eller som ett collector´s licence. Ett collector´s license ger innehava- ren rätt till ambulerande skrothandel inom ett visst område. Det är tillåtet att inneha tillstånd från flera lokala myndigheter, men där- emot inte mer än ett tillstånd från varje myndighet. En lokal myndighet får inte utfärda eller förnya ett tillstånd om inte sökanden bedöms lämplig för att bedriva skrothandel. När lämp- ligheten prövas ska särskilt beaktas bl.a. om sökanden eller plats- chefen tidigare dömts för brott mot Scrap Metal Dealers Act 2013 eller varit föremål för någon tvångsåtgärd samt om sökanden tidigare fått sitt tillstånd återkallat. För att ett bolag ska få ett tillstånd måste olika personer i ledande ställning inom bolaget bedömas lämpliga. Kravet inkluderar även en eventuell shadow director, med vilket menas en person vars anvisningar styrelseledamöterna i bolaget är vana att agera utifrån, även om den personen inte har en formell titel inom bolaget. Om en sökande eller platschef tidigare blivit dömd för en förseelse enligt lagstiftningen kan myndigheterna förena ett tillstånd med ett eller två villkor. Villkoren innebär att skrothand- laren bara får ta emot metallskrot från 9 till 17 och att det skrot som köps in inte får bearbetas inom Ett tillstånd kan under vissa förhållanden återkallas. om det framkommer att tillståndshavaren inte bedriver skrothandel på de i tillståndet angivna platserna, att den som anges som plats- chef i tillståndet i själva verket inte agerar som sådan eller om inne- havaren inte längre bedöms lämplig att bedriva skrothandel. Om tillståndshavaren eller platschefen döms för en förseelse mot författ- ningen kan ett tillstånd förenas med något eller båda av de ovan nämnda villkoren. Två miljömyndigheter, the i och the Body for i , har till uppgift att upp- rätthålla ett register över tillståndshavare för skrothandel. Registren är offentliga. En skrothandlare får inte ta emot skrot från en leverantör utan att leverantörens fullständiga namn och adress utreds. Kontanter och överlåtbara checkar får inte användas som betal- ningsmedel när metallskrot köps in. Betalning ska i stället göras med checkar som enligt section 81A i the Bills of Exchange Act 1882 inte kan överlåtas eller genom en elektronisk överföring. En skrothandlare ska föra vissa anteckningar om det metallskrot som tas emot. Bl.a. ska metallen beskrivas; sort av metall, form, skick och vikt, märkning som kan identifiera en tidigare ägare och andra särskilda kännetecken ska antecknas. Datum och tid för mottagan- de ska också anges. Om metallen har transporterats med ett fordon till skrotgården ska registreringsnumret på fordonet noteras. Om metallen tas emot från en person ska den personens fullständiga namn och adress antecknas. Slutligen ska antecknas, om betalning erläggs för metallen, namn och adress till den person som fullgör betalningen från skrothandlarens sida. Skrothandlaren är skyldig att behålla en kopia av den handling som har använts för att bekräfta att den person som handlaren har tagit emot skrotet från har det namn och den adress som har uppgivits. Också handlingar som gäller betalning ska bevaras, exempelvis en kopia av den check som använts som betalningsmedel eller ett kvitto som identifierar den elektro- niska betalningsöverföringen. Också när metallskrot avyttras ska olika uppgifter antecknas. Om metallskrot avyttras från ett fast försäljningsställe ska en be- skrivning av metallen, inklusive sort, form och vikt antecknas liksom datum och tid för avyttrandet. Köparens fullständiga namn och adress ska antecknas och priset eller annan ersättning noteras. För den skrothandlare som bedriver ambulerande verksamhet ska något färre uppgifter antecknas, nämligen tid och datum för avyttringen och, om skrotet avyttras till en person, dennes fullständiga namn och adress. nämnda handlingar och anteckningar ska sparas . Polis och de lokala myndigheterna har tillträdesrätt till en skrot- handlares lokaler för inspektion. Enligt huvudregeln ska en sådan inspektion föregås av en anmälan till platschefen. I vissa fall behövs dock ingen föranmälan, t.ex. om tillträdet har till syfte att kontrollera att bestämmelserna i lagen efterlevs eller för att utreda brott mot lagen. Tillträdesrätten gäller inte bostäder och får företas endast under reasonable time. En domare kan under vissa förhållanden utöka tillträdesrätten till att t.ex. avse en plats som på skäliga grunder kan antas användas i skrothandlarens verksamhet, trots att den inte omfattas av tillståndet. En sådan tillträdesrätt gäller när som helst . Den skrothandlare som bryter mot bestämmelserna i lagen kan dömas till böter. Är skrothandlaren en juridisk person kan även personer i ledningen straffas. Platschefen och den person som har gjort sig skyldig till själva överträdelsen, t.ex. tagit emot kontanter som betalningsmedel eller underlåtit att fullgöra anteckningsskyldig- heten, kan också dömas. Enligt uppgift från för metallstölder, i län, har antalet metallstölder från järn- vägsnätet i minskat med två tredjedelar till följd av bl.a. förbudet mot kontanter som betalningsmedel och det skärpta tillståndskravet. I en nyligen publicerad artikel från upp- ges att kopparstölderna vid järnvägen har minskat med ca 80 pro- cent sedan regleringen trädde i kraft och fortsätter att minska.1 Det finns inga särskilda regler för handel med begagnade varor i . När det gäller metallskrot finns det däremot en rad delvis nya be- stämmelser som omfattar bl.a. anmälnings- och registreringsplikt. Det finns inte något förbud mot kontanter som be- talningsmedel vid handel med metallskrot. () har dock uppmärksammat att vissa EU-länder har infört sådana förbud och frågan om ett dylikt förbud bör införas övervägs . har dock inte tagit slutlig ställning i frågan. 1 , , Cable theft delays on railways fall sharply, 11/9-2014, tillgänglig på 6/10-2014 12Överväganden om en fortsatt särskild reglering av begagnathandeln Vid den senaste översynen av lagstiftningen om handel med begagna- de varor övervägde den då sittande utredningen, skrot- handelsutredning, om den särskilda regleringen skulle behållas. Ut- redningen konstaterade till en början att registreringsplikten för handeln med vissa begagnade varor inte medförde någon direkt be- gränsning av närings- och etableringsfriheten. Handlarnas skyldig- heter enligt bestämmelserna utgjorde i viss mån inskränkningar i det sätt på vilket verksamheten fick utövas. Utredningens uppfatt- ning var emellertid att dessa skyldigheter, mot bakgrund av syftet med och effekterna av dem, inte var särskilt ingripande. När det gällde stöldbrottslighetens utveckling kunde utred- ningen konstatera att inbrottsstölderna hade ökat – om också bara marginellt – sedan den då gällande regleringen trädde i kraft. Trots att utvecklingen var mindre negativ än brottsutvecklingen i stort kunde den inte sägas tala för ett minskat behov av en reglering. Utredningen fastslog också att det förekom en omfattande han- del med stulna begagnade föremål på andra platser än i etablerade butiker. I själva verket gjordes på flera håll bedömningen att stöld- godshanteringen på andra handelsplatser var av större omfattning än stöldgodshanteringen inom butikshandeln. Tillsynen över den icke reguljära handeln var i praktiken närmast obefintlig, vilket ledde till att stöldgods i princip kunde säljas ostört av handlare utan fast försäljningsställe. Dessa förändringar medförde att resursbehovet för att uppnå en tillfredsställande tillsyn hade ökat väsentligt. Överväganden om en fortsatt särskild reglering påtagligt resurstillskott skulle de polisiära kontrollmöjligheterna minska betydligt. När det i övrigt gällde polisens tillsynsverksamhet noterade ut- redningen att det bara var vid ett ringa antal polismyndigheter som det fanns särskilda poliser avdelade för tillsyn enligt regleringen. Vid en majoritet av polismyndigheterna förekom ingen egentlig tillsyn. Detta innebar troligen att regleringen inom stora delar av landet inte hade någon effekt på möjligheterna att förhindra avsättningen av stöldgods. Utredningen var tveksam till om fördelarna med en reglering uppvägde nackdelarna, särskilt som en reglering med nödvändighet måste ålägga handlarna vissa skyldigheter. Just det förhållandet att polisen i så begränsad utsträckning utnyttjat de kontrollmöjligheter som skapats genom regleringen talade mot att bibehålla denna. Vad som i övrigt talade emot regleringen var att polisens möjligheter att upptäcka häleriverksamhet med hjälp av bestämmelserna hade minskat på grund av att handeln med begagnade varor i allt större utsträck- ning bedrevs på andra platser än i butiker. Utredningen konstaterade emellertid att det fanns ett fortsatt be- hov av en reglering som minskade möjligheterna att avsätta stöld- gods. Genom utredningens förslag att regleringen av skrothandeln skulle upphöra, skulle polisresurser frigöras. Dessa resurser skulle kunna användas för att förstärka tillsynen över begagnathandeln. På så sätt skulle en tillfredsställande tillsynsverksamhet kunna utövas vid samtliga polismyndigheter i landet. Det framstod också som ända- målsenligt att begagnathandeln och pantbanksverksamheten be- handlades lika. Utredningens slutsats var därför att regleringen inte utan vidare kunde avskaffas. Utredningen övervägde också andra tänkbara lösningar än en kontroll av handeln för att tillgodose regleringens syften. Bl.a. disku- terade utredningen förslag att skärpa häleribestämmelserna och att förändra de dåvarande bestämmelserna om godtrosförvärv så att det skulle bli svårare för en köpare att bli ägare till begagnad egendom som förvärvats från någon som inte hade rätt att överlåta den. Efter- som det bedömdes att det inte fanns något realistiskt alternativ före- slog utredningen emellertid att regleringen skulle bibehållas med vissa mindre ändringar. Överväganden om en fortsatt särskild reglering 12.2Allmänna utgångspunkter för våra överväganden De faktorer som låg till grund utrednings ställnings- tagande är i det stora hela aktuella även för dagens bedömning av om begagnathandeln ska vara reglerad också i fortsättningen. Syftet med lagstiftningen är dels att motverka tillgreppsbrott genom att göra det svårare för tjuvar att sälja stulna varor, dels att underlätta polisens arbete med spaning efter stöldgods. Bedömningen bör därför ta sitt avstamp i stöldbrottslighetens utveckling och i möjligheterna att förebygga och klara upp sådana brott med en lagstiftning som siktar in sig på kontroll av begagnathandeln. För att syftet med lagstift- ningen ska uppnås krävs att polisen har möjligheter och resurser till tillsyn. Hur polisen använder och kan använda lagstiftningen är därför en viktig faktor för utredningens ställningstagande. De förändringar som har ägt rum inom begagnathandeln har själv- fallet avgörande betydelse för bedömningen. För att en reglering ska kunna vara verkningsfull måste den vara anpassad till de för- hållanden och affärsstrukturer som råder. Den tillsyn och kontroll som lagstiftningen möjliggör måste vara ändamålsenlig och kostnads- effektiv. Det innebär att man också måste överväga alternativa före- byggande åtgärder – polisiära eller andra – och andra sätt att öka brottsuppklaringen. Näringsfrihet och konkurrensneutralitet är andra faktorer som ska beaktas. Reglering av ett handelsområde innebär alltid vissa skyl- digheter för företagarna och lagstiftningen om handel med begagna- de varor är inget undantag. En viktig fråga i sammanhanget är om de åligganden för handlarna som bestämmelserna medför står i pro- portion till de resultat som kontrollen kan visas åstadkomma. 12.3Faktorer som är av betydelse för frågan om avreglering 12.3.1Stöldbrottsligheten ligger fortfarande på en hög nivå Uppgifter från Brå visar att stöldbrottsligheten som sådan har minskat . Antalet anmälda stöldbrott ligger nu på en nivå som är jämförbar med 1980-talets. När det gäller de slag av tillgreppsbrott som kan anses beröra begagnathandeln kan det konstateras att även dessa har minskat i vissa delar. Överväganden om en fortsatt särskild reglering nämna särskilt är utvecklingen av anmälda inbrottsstölder. Dessa har först minskat, men trenden tycks där- efter ha vänt omkring . Vidare bör stöldbrott mot funktions- hindrade personer i bostaden lyftas fram. Antalet anmälningar om sådana brott har ökat starkt . Utredningen har i kapitel 8.2 redogjort för utvecklingen av sådan tillgreppsbrottslighet som kan anses beröra begagnathandeln. Sam- manfattningsvis kan det sägas att denna brottslighet fortfarande ligger på en så hög nivå att brottsutvecklingen inte kan anföras som motiv för att upphäva lagstiftningen. kan det konstateras att den mycket starka ökningen av handeln med begagnade varor inte har lett till någon ökad stöldbrottslighet. 12.3.2Kontrollsystemet är inte anpassat till begagnathandelns nya marknadsstruktur Regleringen av handeln med begagnade varor har sitt ursprung förordning angående handel med vissa begagnade föremål m.m. Lagstiftningen är utformad efter situationen att en köpare och en säljare möts och gör upp en affär i köparens butik. skrothandelsutredning noterade att handeln med begag- nade föremål då tenderade att flytta ut från etablerade butiker till andra platser, t.ex. loppmarknader. Förskjutningen från butikshandel till andra marknader har fortsatt. Det är tydligt att begagnathandeln på loppmarknader, mässor och andra tillfälliga handelsplatser har ökat. Men framförallt äger handeln med begagnade varor numera till stor del rum på internet.