sou · H2B347 · 2014-06-27 00:00:00 — för skor, textil och övriga ärenden som inte är hän- förliga till någon särskild kategori, för elektronik, motor, resor, möbler och tvätt samt för bank, bostad, båt, fastighetsmäklare och för- säkring. Beloppsgränserna är satta i förhållande till de ärendekategorier som prövas av ARN:s tretton avdelningar (se kapitel 4). Alla tvister som prövas av nämnden sorteras in under en av dessa avdelningar enligt praxis som har utvecklast av . Beloppsgränser infördes vid nämnden och har höjts . De nuvarande nivåerna fastställdes . Gränserna har främst anpassats till inflationen och har inte i någon betydande utsträckning påverkat ärendetillströmningen.15 Belopps- gränserna infördes eftersom det inte alltid kan anses motiverat att staten medverkar till att klara upp tvister rörande obetydliga värden. Mot bakgrund av det stora antalet ärenden vid har det därför ansetts angeläget att sålla bort bagatellärenden från nämn- den för att frigöra resurser för prövning av ärenden som från olika synpunkter anses viktigare. Eftersom även tvister rörande små värden kan vara mycket betydelsefulla för många konsumenter, har nämnden ändå getts möjlighet att pröva tvister som ligger under en fastställd beloppsgräns om tvisten är av principiell betydelse eller det finns andra särskilda skäl (5 § andra stycket i ARN:s instruktion). Utredningens utgångspunkt är att det, av de skäl som angetts ovan, även i fortsättningen ska finnas fastställda beloppsgränser för prövning av ärenden vid . I det följande analyseras därför hur dagens beloppsgränser förhåller sig till direktivets reglering. Beloppsgränserna får inte väsentligen försämra konsumenters tillgång till alternativ tvistlösning Som framgått tillåter direktivet att tvistlösningsorganen tillämpar på förhand fastställda beloppsgränser, förutsatt att de inte är så högt satta så att de väsentligen försämrar svenska eller utländska konsumenters tillgång till alternativ tvistlösning (artikel 5.4 d och artikel 5 tredje stycket). Av direktivet framgår att medlemsstaterna, när de fastställer beloppsgränser, alltid ska beakta att tvisters reella värde kan variera mellan medlemsstaterna och att fastställande av en oproportionellt hög beloppsgräns i en medlemsstat skulle kunna försämra tillgången till alternativa tvistlösningsförfaranden för konsumenter från andra medlemsstater (skäl 25). Som jämförelse avseende de beloppsgränser som gäller för pröv- ning i , kan det nämnas att motsvarighet till , Forbrugerklagenævnet, inte prövar tvister rörande kläder, skor och textil om värdet av det som yrkas understiger . Tvister angående motorfordon tas inte upp om värdet understiger och för övriga varuslag ligger den undre gränsen på . ARN:s motsvarigheter i och tillämpar i däremot inte några beloppsgränser. I övriga europeiska länder är variationen stor när det gäller använd- 15 SOU 1994:14 s. 259 och uppgifter från . ningen av beloppsgränser och vilka nivåer som i förekommande fall tillämpas. För bedömningen av hur ARN:s beloppsgränser kan tänkas påverka konsumenternas tillgång till alternativ tvistlösning, är det av visst värde att se på hur många ärenden som nämnden avvisar på grund av att klagomålet understiger en beloppsgräns. Av nämndens avvisningsstatistik framgår att det är relativt få ärenden som avvisas på den grunden jämfört med det totala antalet avvisningar. –2013 avvisades totalt 24–av alla ärenden som kom in till . Andelen avvisningar som berodde på att kravet understeg en beloppsgräns varierade mellan de olika avdelningarna, men i genomsnitt avvisades av de inkomna ärendena på den grunden medan motsvarande siffra 2012 och 2013 var . Även om avvisningsstatistiken inte i sig tyder på att ARN:s beloppsgränser avsevärt skulle försämra konsumenters tillgång till nämndens tvistlösning, måste det beaktas att beloppsgränserna är relativt väl inarbetade och att konsumenter på ett tydligt sätt infor- meras om dessa på nämndens webbplats. Det är därför rimligt att anta att ett antal konsumenter avstår från att anmäla sin tvist på grund av att de känner till beloppsgränserna. Å andra sidan upp- lyser också på sin webbplats om att nämnden kan besluta att pröva tvisten även om beloppet som krävs ligger under belopps- gränsen, om tvisten är av principiellt intresse eller om det finns andra särskilda skäl. Detta innebär att det alltid kommer att finnas anmälare som lämnar in ett klagomål trots medvetenhet om att yrkandet understiger en tillämplig beloppsgräns. Av de skäl som framgått ovan, kan ARN:s avvisningsstatistik bara ge en viss indikation angående om ARN:s beloppsgränser i praktiken innebär ett hinder för konsumenter att få sina klagomål prövade. För att säkerställa direktivets korrekta genomförande, måste varje beloppsgräns därför analyseras och bedömas utifrån utvecklingen på konsumentmarknaderna och i samhället i övrigt. I sammanhanget ska också nämnas att regeringen har beslutat att höja avgifterna till de allmänna domstolarna (se avsnitt 10.8 ovan). Enligt vår bedömning är det rimligt att anta att höjda avgifter för prövning av tvister i allmän domstol kommer att med- föra ett i visst mån ökat behov för konsumenter att kunna få klago- mål prövade av . tillämpas beloppsgränsen på tvister rörande skor och textil (t.ex. kläder) samt sådana tvister som inte tillhör någon specifik kategori, och därför hanteras på allmänna avdelningen. På marknaderna för kläder och skor har det skett en utveckling mot ökat utbud av lågprisprodukter. Många konsumenter köper kläder och skor av varierande kvalitet till kraftigt pressade priser. Ett stort utbud av produkter säljs till priser som understiger . Inte minst gäller detta för kläder och skor till barn. Det är därmed rimligt att anta att misslyckade köp av sådana varor, särskilt barnartiklar, kan utgöra en belastning för ekonomiskt utsatta konsumenter. Utvecklingen inom dessa branscher har där- med, enligt vår bedömning, lett till att konsumenter har ett allt större behov av att kunna få klagomål mot näringsidkare prövade, även om de rör relativt låga belopp. Vi anser därför att belopps- gränsen för ARN:s prövning av tvister rörande kläder och skor bör sänkas. Enligt vår uppfattning skulle en ny beloppsgräns på vara en rimlig avvägning mellan konsumenternas behov av tillgång till alternativ tvistlösning, och det legitima intresset av att sålla bort bagatellärenden från nämndens prövning. Sänkningen bör genomföras också för övriga ärenden som inte tillhör någon specifik kategori. Genom att beloppsgränserna för skor och textil samt för övriga ärenden som inte tillhör någon specifik kategori sänks från till , säkerställs att beloppsgränsen inte utgör ett hinder mot konsumenters behov av tillgång till alternativ tvist- lösning. Beloppsgränsen gäller för tvister rör- ande elektronik, motor, resor, möbler och tvätt. Till att börja med kan det konstateras att den snabba tekniska utvecklingen gör att utbudet av olika produkter, bl.a. när det gäller hemelektronik, ständigt ökar. Även utbudet och behovet av sido- produkter till exempelvis surfplattor, datorer och tv-apparater ökar, och inom det området finns ett stort utbud av lågprisprodukter. tar redan emot många klagomål på elektronikområdet och allt tyder på att tillströmningen av ärenden inom den kategorin kan förväntas öka. En slutats som kan dras är därför att konsumenter har ett stort och alltjämt växande behov av tillgång till alternativ tvistlösning inom området för elektronik. () har också påtalat att beloppsgränsen innebär en begränsning av möjligheten att pröva tvister rörande elektronisk kommunikation.16 Mot ovan angiven bakgrund menar vi att det finns goda skäl att förbättra konsumenters tillgång till alternativ tvistlösning på elektro- nikområdet, inklusive tjänster rörande elektronisk kommunikation, genom att sänka ARN:s beloppsgräns för sådana ärenden. Sam- tidigt skulle det vara ekonomiskt oförsvarbart att ta ARN:s resur- ser i anspråk för att pröva tvister rörande alltför låga värden. Vi anser att en beloppsgräns om är en rimlig nivå, som också tillgodoser direktivets krav på tillgång till alternativ tvist- lösning. Motortvister gäller i regel betydligt högre belopp än . En sänkning av beloppsgränsen för sådana tvister skulle därmed inte få någon större effekt. omfattas också sidoprodukter till bilar och motorcyklar av den ärendekategorin. Enligt vår upp- fattning är det därför ändå lämpligt att sänka beloppsgränsen för prövning av motortvister till . Vi menar vidare att det kan finnas goda skäl för konsumenter att vilja få klagomål rörande resor prövade, även om kravet understiger . För att säkerställa ett korrekt genomförande av direktivet bör därför även beloppsgränsen för tvister rörande resor sänkas till . Samma sak gäller för tvister rörande möbler, särskilt eftersom utvecklingen inom det området innebär att utbudet av lågprisprodukter ökar. När det gäller tvister som rör tvätt, är det utredningens uppfatt- ning är att användning av kemtvätt har ökat. Framförallt i stor- stadsområdena har det enligt vår erfarenhet blivit allt vanligare att konsumenter lämnar in, inte bara mattor och dyra kläder på kem- tvätt, utan att även skjortor och andra mindre dyrbara plagg. Mot den bakgrunden bör beloppsgränsen för tvister rörande tvätt sänkas, och det är enligt vår mening rimligt att sänka även den gränsen till . 16 Post- och promemoria av , Synpunkter avseende Euro- peiska Kommissionens förslag om alternativ tvistlösning, Ju 2011/8586/KO, Dnr 11-10879. Enligt nuvarande reglering prövas tvister på områdena bank, bostad, båt, fastighetsmäklare och försäkring bara om tvistens värde över- stiger . Av uppgifter från framgår att tvister inom dessa områden oftast rör betydligt högre belopp. En sänkning av beloppsgränsen skulle därmed inte få någon större praktisk effekt på dessa områden. Med hänsyn till direktivets konsument- skyddande syfte och eftersom övriga beloppsgränser sänks, är det enligt vår uppfattning ändå lämpligt att bibehålla systematiken och sänka beloppsgränsen för prövning av tvister inom dessa områden till . Därigenom är direktivets krav på tillgång till alternativ tvistlösning också med säkerhet uppfyllt. Nya typer av tvister Som har framgått ovan, kommer direktivets genomförande innebära att vissa nya kategorier av tvister tillförs ARN:s kompetensområde (se avsnitt 12.6.4 ovan). Enligt det arbetssätt som tillämpas av , kommer dessa nya tvister att falla in under, och prövas av, en av nämndens tretton avdelningar (se kapitel 4). Eftersom belopps- gränserna är satta utifrån de ärendekategorier som prövas av ARN:s olika avdelningar kommer nya tvister, i likhet med alla andra tvister som anmäls till nämnden, att få passas in i den systematik som före- slagits ovan, med beloppsgränser om 300, 500 eller . Som kommer att utvecklas närmare nedan (se avsnitt 12.7.5), föreslår vi att möjligheten att besluta nivåer för de beloppsgränser som ska tillämpas av ska förbehållas regeringen. Däremot anser vi att det inte är lämpligt, eller möjligt, att detalj styra över exakt vilka tvister som ska falla in under de olika kategorierna. Det är istället vår uppfattning att har den kunskap och erfarenhet som krävs för att göra de bedömningarna, och att nämnden därför bör ha frihet att utveckla lämplig praxis i det avseendet. Sammanfattning av utredningens överväganden när det gäller ARN:s beloppsgränser Sammanfattningsvis innebär utredningens förslag att ARN:s belopps- gränser ska vara för tvister rörande bank, fastighetsmäklare, försäkring, båt och bostad, för tvister rörande elektronik, motor, resor, möbler, och tvätt, samt för tvister rörande skor, textil och övriga tvister. Tvister av principiellt eller annat särskilt intresse bör kunna prövas även under beloppsgränserna bör även i fortsättningen kunna pröva tvister som är av prin- cipiellt intresse eller om det finns andra särskilda skäl, trots att det krävda beloppet understiger en fastställd beloppsgräns. Den möjlig- heten är ett viktigt instrument för att säkerställa att även tvister som ligger under beloppsgränserna kan prövas om de av olika skäl är betydelsefulla för konsumenter. Det kan nämnas att i många fall använt den här möjligheten för att i sådana fall skapa praxis rörande frågor som varit viktiga för konsumenter. Nämnden har exempelvis prövat frågan om näringsidkare kan ta ut en faktu- reringsavgift, trots att detta inte framgår av att avtalet med konsu- menten. Ytterligare exempel på tvister som legat under belopps- gränsen, men som ändå har prövats, är frågan om återbetalning av biljettpris vid försenad tågresa, tvister angående sådant som barn har handlat på internet, samt frågan om uppsägningsavgift vid bred- bandsabonnemang. 12.7.5Möjligheten att besluta i frågor som rör ARN:s kompetensområde förbehålls regeringen Förslag: Förordningen med instruktion för ändras på så sätt att nämnden inte längre ges behörighet att besluta om undantag från kompetensområdet eller om beloppsgränser. Som framgått ovan, innebär direktivets krav på tillgång till alternativ tvistlösning för konsumenter, att bara några av de gällande undantagen från ARN:s kompetensområde kommer att kunna finnas kvar. Vi föreslår även att beloppsgränserna för prövning i nämnden sänks, för att säkerställa att konsumenter har en god tillgång till alternativ tvistlösning. Enligt nuvarande ordning framgår ramarna för ARN:s kompetens dels genom bestämmelser som har fastställts av regeringen i nämndens instruktion, dels genom föreskrifter som nämnden har beslutat med stöd av bemyndigande från regeringen. har nämnden bemyndigande att föreskriva att vissa typer av varor, tjänster eller nyttigheter inte ska prövas, och att fastställa beloppsgränser för prövning hos nämnden (4 § 5 och 5 § 2 i nämndens instruktion). Framöver kommer regeringen, genom anpassning av ARN:s kompetensområde, behöva säkerställa att lever upp till direkti- vets krav på tillgång till alternativ tvistlösning för konsumenter. Vi menar därför att möjligheten att besluta i frågor som rör ARN:s kompetensområde bör förbehållas regeringen. Bemyndigandet för att meddela föreskrifter om undantag från verksamhetsområdet och att fastställa beloppsgränser bör därför tas bort. En följd av en sådan ordning är att alla bestämmelser som rör ARN:s kompetens- område, inklusive föreskrivna beloppsgränser och allmänna avvis- ningsgrunder, ska samlas i förordningen med nämndens instruktion. När det särskilt gäller beloppsgränserna ska det noteras att, även om möjligheten att besluta övergripande nivåer förbehålls rege- ringen, är det varken lämpligt eller möjligt att detalj styra över exakt vilka tvister som ska falla in under de olika gränserna. Det är istället vår uppfattning att har den kunskap och erfarenhet som krävs för att göra de bedömningarna, och att nämnden därför bör ha frihet att utveckla lämplig praxis i det avseendet. Belopps- gränserna som framgår av förordningen med ARN:s instruktion bör därför, liksom , knytas till de olika områden som motsvarar ARN:s tretton avdelningar. Sedan bör det vara upp till att avgöra vilken av de kategorierna som tvister som anmäls till nämnden ska hänföras till. 12.7.6Grunder för avvisning hos privata branschnämnder Bedömning: För att ska leva upp till direktivets krav måste tidsfristen för anmälan till nämn- den ändras så att den inte understiger från det att konsu- menten har lämnat sitt klagomål till försäkringsbolaget. Övriga avvisningsgrunder som tillämpas av frågor och är förenliga med direktivet. Försäkringsnämnderna tillämpar inga beloppsgränser. För anmälan till gäller inte heller någon tidsfrist. Däremot föreskrivs i stadgarna för att ansökan om prövning till nämnden ska göras senast sex måna- der från det att försäkringsbolaget har tagit slutlig ställning i ären- det (6 §). För att ska leva upp till direktivets krav måste tidsfristen för anmälan ändras så att den inte understiger från det att konsumenten har lämnat sitt klago- mål till försäkringsbolaget (jfr artikel 5.4. e). Av stadgarna för framgår vidare att en framställning om prövning ska avvisas om det är uppenbart att nämnden saknar behörighet att befatta sig med tvisten (12 §). Denna avvisningsgrund är förenlig med direktivet eftersom , enligt våra förslag, ska hantera alla tvister som omfattas av direkti- vet och som inte prövas av något godkänt privat tvistlösningsorgan (se avsnitt 12.4.2 och 12.6.3). stadgar anger att nämnden har rätt att avvisa ärenden om de inte lämpar sig för nämndens prövning eller erforderlig utredning inte har kunnat erhållas (12 §). Vi bedömer att även denna avvisningsgrunden är förenlig med direktivet (se artikel 5.4 f). Bedömning: De avvisningsgrunder som föreslås för Advokat- samfundets är i överensstämmelse med direktivet. De grunder på vilka kommer att kunna avvisa tvister framgår av 61 § i de föreslagna ändringarna i stadgarna för . En första förutsätt- ning för att tvisten ska prövas av är att konsumenten före anmälan har kontaktat advokaten för att diskutera klagomålet och försöka nå en lösning. kommer vidare bara att pröva tvister om värdet av vad som yrkas överstiger , och understiger . En ytter- ligare förutsättning för prövning är att tvisten inte handläggs av eller är avgjord vid domstol. Ett ärende måste också inledas efter den dag då konsumenten skriftligen framställde sitt klagomål till advokaten. Nämnden kommer också att kunna avvisa ett ärende om komplettering som nämnden begärt inte ges in av konsumenten, utredningen är bristfällig och det inte går att av- hjälpa bristen, eller om ärendet inleds av okynne eller saknar grund. Slutligen kommer ett ärende avvisas om det med hänsyn till nämn- dens arbetsformer inte lämpar sig för prövning av nämnden eller allvarligt skulle förhindra nämnden från att fungera effektivt. Utredningen bedömer att de avvisningsgrunder som har före- slagits för är förenliga med direktivet (se artikel 5.4). 12.8Tidsfrist för avvisning och krav på motiverade avvisningsbeslut Enligt artikel 5.4 andra stycket i direktivet ska ett alternativt tvist- lösningsorgan, som i enlighet med sina förfaranderegler inte kan behandla ett klagomål som har hänskjutits till det, efter det att klagomålet togs emot, tillhandahålla båda parter en motivering till varför det inte kan hantera tvisten. Förslag: I förordningen med instruktion för införs en skyldighet för nämnden skicka båda parter ett beslut om avvis- ning från det att ett klagomål togs emot, om det redan av innehållet i klagomålet framgår att tvisten inte kan behandlas. Vidare föreskrivs genom tillägg i ARN:s instruktion att beslut om avvisning ska fattas , om grund för avvisning framkommer senare under handläggningen av ett ärende. I ARN:s instruktion införs också en bestämmelse som för- tydligar att ARN:s avvisningsbeslut ska vara skriftliga och moti- verande. Någon särskild tid inom vilken ska fatta beslut om avvisning gäller inte. Vi menar att bestämmelsen om avvisning i artikel 5.4 andra stycket i direktivet, måste förstås så att den bara tar sikte på den situationen att det redan av innehållet i klagomålet framgår att tvisten inte kan behandlas. I sådana fall har alltså tvist- lösningsorganet på sig att fatta ett avvisningsbeslut. Bestämmelsen kan inte rimligen hindra tvistlösningsorganen från att även avvisa en tvist i ett senare skede av handläggningen av ett ärende, om det först då kommer fram omständigheter som medför att ärendet inte kan prövas. Exempelvis är det inte ovanligt att tvister måste avvisas eftersom parter under handläggningen ger in alltför omfattande eller komplicerad bevisning, eller det först senare blir tydligt att muntlig bevisning krävs. Avvisning i sådana situa- tioner omfattas alltså inte, som vi tolkar direktivet, av artikel 5.4 andra stycket i direktivet. I sådana fall gäller alltså ingen särskild tidsfrist för avvisning enligt direktivet. För att genomföra artikel 5.4 andra stycket bör det, i förord- ningen med ARN:s instruktion, införas en skyldighet för nämnden att fatta beslut om avvisning från det att ett klago- mål togs emot, dvs. registrerades som inkommet, om det redan av innehållet i klagomålet framgår att tvisten inte kan behandlas. I ARN:s instruktion bör det även framgå att, om grund för avvisning framkommer senare under handläggningen av ett ärende, ska fatta beslut om avvisning . klargörs att avvisning av ärenden även kan ske i sådana fall. Även om någon tidsfrist inte följer av direktviet för sådana fall, bör det enligt vår uppfattning ändå markeras att ska identifiera och avvisa sådana tvister som inte lämpar sig för nämndens prövning eller av annan anledning inte kan prövas. Att nämnden i möjligaste mån ska undvika avvisningar i ett sent skede av handlägg- ningen är viktigt, både av hänsyn till parterna och av effektivitetsskäl. Vi återkommer till den frågan i kapitel 14 nedan, när vi diskuterar åtgärder för att effektivisera förfarandet vid . Direktivets krav på motiverade avvisningsbeslut innebär vidare att det av ett sådant beslut måste framgå på vilken grund ärendet har avvisats. Redan nu motiveras alla ARN:s slutliga beslut, inklu- sive avvisningsbesluten, så att grunden för beslutet tydligt framgår. Av avvisningsbesluten framgår därmed alltid på vilken grund ären- det har avvisats. Nämndens praxis uppfyller därmed redan direkti- vets krav i detta avseende. Däremot föreligger enligt dagens ord- ning ingen uttrycklig författningsenlig skyldighet för att motivera sina beslut. Förvaltningslagens (1986:223) krav på att slutliga beslut som innebär myndighetsutövning ska vara motive- rade (20 §), är inte direkt tillämplig i nämndens tvistlösande verk- samhet, eftersom nämndens handläggning och prövning av ärenden inte innebär myndighetsutövning.17 Den aktuella paragrafen i för- valtningslagen återspeglar däremot två grundsatser i vår rättsord- ning – att varje beslut av en myndighet ska grundas på objektivt konstaterbara skäl och att dessa ska redovisas öppet i beslutet. I en förvaltning som strävar efter att uppnå allmänhetens förtroende, är motiverade beslut ett nödvändigt inslag. Att nämnden i enlighet med förvaltningslagens krav motiverar de beslut varigenom ären- den avgörs är mot denna bakgrund en självklarhet. Eftersom direk- tivets krav på motiverade avvisningsbeslut är en så grundläggande princip, anser vi ändå att ett tydligt genomförande av direktivet innebär att det bör anges uttryckligen av ARN:s instruktion att avvisningsbeslut ska vara skriftliga och motiverade. Som kommer att framgå i avsnitt 12.10.5, kräver direktivet också att det införs ett uttryckligt krav på motiverade beslut i sak från . Enligt direktivet ska ett beslut om avvisning skickas till båda parter. I de fall ett ärende avvisas redan på grund av innehållet i konsumentens klagomål, skickar enligt nuvarande ordning 17 Se beslut , Dnr 1288-2001. Enligt beslutet är ARN:s handläggning och prövning av ärenden inte att betrakta som myndighetsutövning eftersom nämndens beslut inte medför några rättsverkningar för parterna. bara ett avvisningsbeslut till konsumenten. Detta framstår som rimligt, eftersom näringsidkaren ännu inte på något sätt har in- volverats i förfarandet. Rutinen stämmer också överens med de principer som framgår av t.ex. och som gäller i domstol. Utredningen ifrågasätter nyttan av att ett avvisningsbeslut som fattas på grundval av innehållet i ett klagomål ska skickas även till näringsidkaren. Likväl är det var som krävs enligt direktivet, och den nya bestämmelsen i ARN:s instruktion måste därför ges ett sådant innehåll. Bedömning: För att och ska leva upp till direktivet, ska det genom tillägg till nämndernas stadgar framgå att nämnderna ska skicka båda parter ett skriftligt, motiverat avvisningsbeslut från det att ett klagomål togs emot, om det redan av innehållet i klagomålet framgår att tvisten inte kan behandlas. Försäkringsnämndernas nuvarande stadgar föreskriver ingen tids- frist för avvisningsbeslut.