sou · H2B335 · 2014-06-04 00:00:00 — I RH 2009:82, som avsåg åtal för brott avseende otillåten miljöverksamhet, fann Hovrätten över och att en rensning för att få bort sediment och växter i en damm, vilken syftade till att bibehålla vattnets djup sådant det varit sedan 1997/98:45 del 2 s. 137. Markavvattning enligt gällande rätt kullerstensbotten kommit till, var undantagen tillståndsplikt enligt 11 kap. 15 § MB och därför inte kunde föranleda straffansvar. Med rensning avses normalt åtgärder för att ta bort lösa sediment, nedrasat material och vegetation.78 I 11 kap. 15 § MB stadgas att tillstånd inte behövs för att utföra rensningar för att återställa ett vattendrag som har vikit från sitt förra läge eller som på något annat sätt har förändrat sitt lopp. Med detta avses genomgripande förändringar av naturförhållandena, såsom uppgrundning av vattendragets fåra eller genomskärning av strand- . Förutsättningen för att bestämmelsen ska vara tillämplig är dock att återställandet sker . Kravet anses uppfyllt om återställningsarbetet påbörjas så snart det med hänsyn till årstid och väderlek är möjligt och därefter fullföljs utan onödigt dröjsmål.79 Undantaget från tillståndsplikt i 11 kap. 15 § MB gäller även rensningar som utförs för att bibehålla vattnets djup eller läge. Frågan är vilket djup eller läge som ska utgöra utgångspunkt vid denna bedömning. I propositionen till bestämmelsens motsvarighet i 4 kap. 3 § VL uttalas att tillståndsplikt inte bör föreligga vid rensningar som utförs med ett intervall på omkring . Däremot bör tillstånd krävas om rensningarna utförs efter så att ett nytt naturtillstånd kan anses vara etablerat.80 Vid riksdagsbehandlingen av VL anförde att rensningsåtgärder kan göras med längre tidsintervaller än utan att något nytt naturtillstånd måste anses etablerat. Utskottet, som delade Lantbruksstyrelsens uppfattning, menade att undantaget från tillståndsplikt även kan avse rensning av öppna avlopp som sker med flera decenniers mellanrum.81 I propositionen till MB uttalas att om en förändring fått bestående karaktär, dvs. om ett nytt naturtillstånd har inträtt, krävs normalt tillstånd för rensningen. Vidare uttalas att det är svårt att generellt säga hur som får ha gått sedan senaste rensning utan att tillstånd behöver inhämtas. Det hänvisas till förarbetena till VL men också till allmänna råd 96:3 om 78Naturvårdsverket, Markavvattning och rensning – av bestäm- melserna i 11 kapitlet i , 2009:5, s. 25. 1981/82:130 s. 406 f. och prop. 1997/98:45 del 2 s. 138. 1981/82:130 s. 433. 81JoU 1982/83:30 s. 27. Markavvattning enligt gällande rätt I de allmänna råden, som närmast gällde för 18 c § andra stycket NVL, stadgas att ett nytt naturtillstånd inträtt när flora och fauna eller naturmiljön i övrigt efter den senaste dikningen förändrats och detta naturtillstånd genom en upprepad dikning eller rensning skulle försvinna. Som vägledning uttalas att detta är fallet när ett handgrävt dike maskinrensas, eftersom handgrävning inte tillämpas, och vidare när ett maskingrävt dike i skogsmark inte underhållits under i norra eller i södra Som påpekas i kommentaren till MB är frågan emellertid om de ovan angivna uttalandena i förarbetena kan anses gälla i fråga om tillståndsprövade vattenanläggningar med en i tillståndsbeslutet föreskriven bottenprofil och sektion.83 Riksdagsuttalandena ovan gjordes efter en framställning från Lantbruksstyrelsen som efterlyste ett förtydligande i lagtexten eller förarbetena att underhållsrensning måste kunna ske utan tillstånd under förutsättning att det ursprung- liga företagets tillåtlighet prövats enligt ÄVL eller motsvarande äldre lagstiftning. fann dock att något förtydligande i detta avseende inte behövdes eftersom det i 4 kap. 3 § VL stadgade undantaget från tillståndsplikt borde kunna avse även sådana rensningsarbeten som avsågs i Lantbruksstyrelsens framställning.84 Vidare uttalades i propositionen till 4 kap. 3 § VL att den av fiskevårdsskäl motiverade anmälningsskyldigheten i allmänhet måste fullgöras även när det gäller normala underhållsåtgärder i vatten beträffande tidigare medgivna vattenföretag, om inte något annat framgår av tillståndsbeslutet.85 Dessa uttalanden talar för att 4 kap. 3 § VL i sin helhet ansågs tillämplig även i fråga om tillståndsprövade vattenanläggningar. Frågan om tillämpningen av 11 kap. 15 § MB i förhållande till tillståndsprövade markavvattningsanläggningar, med en i tillstånds- beslutet föreskriven bottenprofil och sektion, aktualiserades i MÖD 2007:32. I målet hade , efter att ett sänkningsföretag gjort en anmälan om samråd avseende underhållsrensning av en å, förbjudit rensningen. Med hänvisning till 5 § MP konstaterade inledningsvis att sänkningsföretagets med- 1997/98:45 del 2 s. 137. 83Bengtsson m.fl., (. 2013, Zeteo) kommentaren till 11 kap. 15 §. 84JoU 1982/83:30 s. 27. 1981/82:130 s. 433. Markavvattning enligt gällande rätt givande enligt dikningslagen gällde som tillstånd enligt MB. Därefter uttalade domstolen följande. Av rättskraftsregeln i 24 kap. 1 § följer att en dom eller ett beslut som avser tillstånd till en verksamhet och som vunnit laga kraft gäller mot alla, om inte tillståndet inskränkts genom föreskrifter för särskilda skyddsområden eller återkallats eller ändrats efter ansökan hos miljödomstol. Tillståndet till sänkningsföretaget har inte återkallats eller om- prövats. Vid detta förhållande krävs inget nytt tillstånd för underhålls- och rensningsåtgärder som följer av det ursprungliga medgivandet. Endast om ett tillståndsbeslut enligt allmänna rättsgrundsatser kan anses förfallet på grund av att sänkningsföretaget är övergivet bör tillståndsplikt för rensningar kunna aktualiseras i de fall det görs gällande att ett nytt naturtillstånd har inträtt (se m.fl., , En kommentar, Del I, s. 11:41 och rättsfallen NJA 1984 s. 790 och dom i mål nr M 1367-02, MÖD 2003:36). Detta är i sin tur en förutsättning för att som tillsynsmyndighet skall kunna genom föreläggande förbjuda åtgärderna. I fråga om sänkningsföretaget skulle anses övergivet och således om tillståndsbeslutet förfallit konstaterade domstolen att den omständigheten att förflutit utan att rensningsarbeten förekommit inte ensamt var avgörande för frågan om företaget skulle anses övergivet. Det måste också, enligt domstolen, vägas in om det förelegat behov av sådana åtgärder och hur som förflutit sedan sådant behov uppstått. I bedömningen måste också vägas in vilken bevakning och aktivitet som sänkningsföretaget utövat. Miljödomstolen hade inte prövat frågan om sänknings- företaget skulle betraktas som övergivet. upp- hävde därför, med hänvisning till instansordningen, miljö- domstolens dom och återförvisade målet till miljödomstolen för fortsatt handläggning. I MÖD 2003:36 hade förelagt en markägare att återställa en dikesrensning med hänvisning till att tillståndet för dikningen hade förfallit och att ett nytt naturtillstånd hade inträtt. Efter överklagande från markägaren upphävde miljö- domstolen föreläggandet och domen fastställdes av Miljö- överdomstolen, som uttalade att frågan om ett vattenföretag är övergivet får avgöras med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet, jfr NJA 1984 s. 790. Eftersom inte kunde vederlägga uppgifterna från markägaren att rensning hade Markavvattning enligt gällande rätt genomförts regelbundet och en större rensning hade skett så sent som , kunde vattenföretaget inte anses övergivet och tillståndet ansågs därför inte förfallet. Tillstånd till de underhålls- åtgärder i utloppskanalen som bolaget genomförde krävdes därför inte. fann följaktligen att det saknades laglig grund för föreläggandet. Utredningens tolkning av förarbetsuttalanden, praxis och doktrin är följande. Bestämmelsen i 11 kap. 15 § MB är tillämplig även när rensningar och återställningsåtgärder sker av tillståndsprövad verksamhet, se dock vad som sägs i avsnitt 7.6.2 om sådana tillstånd där den framtida rensningsåtgärden redan prövats i det ursprung- liga tillståndet. Ett tillstånds rättskraft enligt 24 kap. 1 § MB får betydelse såtillvida att det djup eller läge som följer av tillståndet utgör utgångspunkt för bedömningen. Om rensning endast sker till det djup eller läge som följer av tillståndet är undantaget från tillståndsplikt i 11 kap. 15 § första stycket MB tillämpligt även om ett nytt naturtillstånd kan anses ha inträtt. Detta förutsätter dock att tillståndet inte är förfallet enligt allmänna rättsgrundsatser eller återkallat enligt 24 kap. 3 § MB. Bestämmelsen i 11 kap. 15 § MB är tillämplig även beträffande tillståndslösa anläggningar, som inte var tillståndspliktiga enligt den lagstiftning som gällde vid tillkomsten. Beträffande sådana lagliga anläggningar torde, i enlighet med redogörelsen i avsnitt 7.2.3 och den praxis som återges där, utgångspunkten för att bedöma om en rensning är undantagen tillståndsplikt enligt 11 kap. 15 § MB eller inte vara det djup eller läge som fanns vid tillkomsten. Om flera rensningar skett torde det djup eller läge som fanns efter den senaste lagliga rensningen utgöra utgångspunkt. Vid en sådan rensning tillskapas, i enlighet med MÖD 2008:26 och MÖD 2010:47, en ny och laglig vattenanläggning. Verksamhetsutövaren är, i analogi med 16 kap. 10 § MB, bevisskyldig. Om ett nytt naturtillstånd har inträtt sedan tillkomsten av anläggningen eller sedan den senaste lagliga rensningen skedde av anläggningen förefaller dock undan- taget i 11 kap. 15 § MB inte vara tillämpligt vilket innebär att rensningen är underkastad övriga bestämmelser om anmälnings- och tillståndsplikt i 11 kap. MB. Frågan är om 11 kap. 15 § MB är tillämplig även i förhållande till naturliga vattendrag. konstaterar att rensnings- begreppet, som avser åtgärder för att behålla vattnets djup eller Markavvattning enligt gällande rätt läge, kan omfatta både naturliga vattendrag och vattenanläggningar. I naturliga vattendrag är dock igenväxning och uppgrundning vanligen en kontinuerlig process, vilket innebär att djup eller läge varierar. Mot denna bakgrund anser att åtgärder som påverkar den variation av djup och läge som normalt förekommer i naturliga vattendrag inte kan betecknas som rensning. Istället anser att rensningsbegreppet, och således undantaget från tillståndsplikt i 11 kap. 15 § MB, såvitt gäller naturliga vattendrag endast bör omfatta åtgärder som krävs då yttre händelser som fallande träd, extrema flöden eller materialflykt från verksamheter uppströms har orsakat en omedelbar förändring.86 I alla övriga fall torde, med denna tolkning, åtgärder som påverkar djup eller läge i naturliga vattendrag inte omfattas av undantaget utan vara anmälnings- och tillståndspliktiga enligt övriga bestämmelser i 11 kap. MB. Tillämpligheten av 11 kap. 15 § MB i förhållande till naturliga vattendrag är emellertid omdiskuterad och vissa menar att den endast är tillämplig beträffande naturliga vattendrag. Av äldre mot- svarigheter till rensningsbestämmelsen i 2 kap. 36–37 §§, 5 kap. 9 §, 6 kap. 26 § och 7 kap. 48 § ÄVL framgår inte om någon åtskillnad görs mellan rensning i naturliga vattendrag och rensning av vattenanläggningar. I kommentar till 2 kap. 36 § ÄVL uttalas att med rensning avses åtgärder i ett vattendrag vilka endast syftar till att bibehålla vattendraget genom undanröjande av de orsaker som har vållat förändringen, dvs. åtgärder för bibehållandet av status quo.87 Utredningen konstaterar att det får anses oklart i vilken omfattning 11 kap. 15 § MB är tillämplig när det gäller naturliga vattendrag. 7.6.4Anmälningsplikt för resningar som kan skada fisket När rensningar och återställanden, som är undantagna tillstånds- plikt enligt 11 kap. 15 § första stycket MB, kan skada fisket ska enligt bestämmelsens tredje stycke anmälan ske till innan arbetena påbörjas. Motsvarande regel fanns tidigare i 4 kap. 3 § VL. När det gäller den av fiskevårdsskäl motiverade anmäl- ningsskyldigheten i förhållande till sådana rensningar som ingår 86Naturvårdsverket, Markavvattning och rensning – av bestämmelserna i 11 kapitlet i , 2009:5, s. 25. 87Gärde, P.M. vid föredragning inför Konungens Lagråd av Förslag till Vattenlag, s. 316 ff. Markavvattning enligt gällande rätt som ett led i underhållet av redan tillståndsgiven verksamhet uttalades i propositionen till VL följande. Utredningen har vid behandlingen av förevarande bestämmelse uttalat att den inte omfattar sådana rensningar som ingår som ett led i underhållet av ett tidigare medgivet vattenföretag. Enligt utredningen bör behövliga föreskrifter om sådana åtgärder ha meddelats i till- ståndsbeslutet. Som har påpekats av förekommer emeller- tid f.n. endast undantagsvis att formerna och tidpunkten för kom- mande underhållsarbeten anges i det ursprungliga tillståndsbeslutet. Förhållandena kommer förmodligen att vara desamma vid till- lämpningen av den nya lagen. Mot denna bakgrund ansåg departementschefen att den av fiske- vårdsskäl motiverade anmälningsskyldigheten i allmänhet måste fullgöras även när det gäller normala underhållsåtgärder i vatten beträffande tidigare medgivna vattenföretag, om inte något annat framgår av tillståndsbeslutet. Kravet på anmälan för en vatten- verksamhet som har tillstånd torde därför gälla när frågan om skyddsåtgärder i samband med underhåll inte har prövats inom ramen för tillståndet. Med fisket avses, enligt förarbetena, både allmänt och enskilt fiske och såväl yrkesfiske som fritidsfiske. Någon vidare definition av fisket förekommer dock inte.88 I detta sammanhang kan nämnas 11 kap. 8 § MB vilken före- skriver skyldighet för verksamhetsutövaren att vidta åtgärder till skydd för eller främjandet av fisket. Genom MB infördes, i förhållande till motsvarigheten i 3 kap. 11 § VL, ett tillägg i 11 kap. 8 § andra stycket MB där nu stadgas att vad som sägs om fisk i paragrafen ska gälla även vattenlevande blötdjur och vattenlevande kräftdjur. I 4 § fiskelagen (1993:787) finns ett motsvarande stadgande. Det förhållande att det i 11 kap. 15 § MB inte, på motsvarande sätt som i 11 kap. 8 § MB respektive 4 § fiskelagen, finns något uttryckligt stadgande som anger att med fisk jämställs vattenlevande blötdjur och vattenlevande kräftdjur, skulle kunna tyda på att paragrafen endast omfattar fisk. Detta är emellertid oklart. En annan oklarhet gäller att det som förutsättning för anmäl- ningsskyldighet enligt 11 kap. 15 § krävs att fisket kan skadas. Enligt t.ex. 5 § fiskelagen stadgas att med fiske avses verksamhet 1981/82:130 s. 433 och prop. 1997/98:45 del 2 s. 138. Markavvattning enligt gällande rätt SOU 2014:35 som syftar till att fånga eller döda fritt levande fisk. Mot bakgrund av att det i förarbetena till 11 kap. 15 § MB hänvisas till, allmänt och enskilt fiske samt såväl yrkesfiske som fritidsfiske, förefaller stadgandet ta sikte på verksamhet som syftar till att fånga eller döda fritt levande fisk.89 Enligt bedömning bör det som kan påverka fiskens levnadsförutsättningar ingå i bedöm- ningen av risken för skada på fisket. I princip innebär det påverkan på såväl de fiskarter som har betydelse för fisket som den miljö som fisken behöver för att leva i livskraftiga populationer.90 Detta skulle innebära att anmälningsskyldighet enligt 11 kap. 15 § MB endast föreligger om rensningen kan skada yrkes- eller fritidsfisket. Med denna tolkning skulle det således inte före- ligga någon anmälningsskyldighet enligt 11 kap. 15 § MB bara för att en rensning riskerar att skada biologisk mångfald, t.ex. flodpärl- musslor eller tjockskalig målarmussla, utan det krävs att den art som riskerar att skadas är en förutsättning för att bedriva fiske. Den aktuella åtgärden kan dock kräva dispensprövning enligt 7.6.5Rådighet och tvångsrätt vid rensning Om en rensning eller ett återställande, som omfattas av undantaget i 11 kap. 15 § första stycket MB, berör en fastighet som tillhör någon annan ska fastighetsägaren enligt bestämmelsens andra stycke alltid underrättas innan arbetena påbörjas. Detta hänger samman med bestämmelsen i 2 kap. 5 § andra stycket LSV vilken ger annan än fastighetsägaren, som är beroende av att vatten- förhållandena består, rådighet att utföra rensningar och åter- ställande. Till den som har sådan rådighet ges i 2 kap. 6 § LSV en tvångsrätt att lägga de massor som har uppkommit genom rens- ningen på närmaste strand. Tvångsrätten förutsätter inte något särskilt beslut. En förutsättning är dock att massuppläggningen inte orsakar avsevärda olägenheter från allmän eller enskild syn- 1981/82:130 s. 433 och prop. 1997/98:45 del 2 s. 138. 90Naturvårdsverket, Markavvattning och rensning – av bestäm- melserna i 11 kapitlet i , handbok 2009:5, s. 66. Markavvattning enligt gällande rätt En sådan olägenhet kan vara att närliggande bostäder utsätts för stank eller att massorna innehåller ogräsfrö som riskerar att medföra olägenheter för näraliggande jordbruksmark. Den aktuella tvångsrätten avser endast massor till följd av sådan rensning som är undantagen tillståndsplikt enligt nuvarande 11 kap. 15 § första stycket MB. Massor som kommer från rensningar, som förutsätter tillstånd enligt 11 kap. MB kan tvångsrätt i stället meddelas enligt t.ex. 28 kap. 10 § MB.91 Se mer om rådighet och tvångsrätt i avsnitt 9.3.4. I detta sammanhang kan även nämnas 28 kap. 11 § MB som i första stycket stadgar att den som är skyldig att underhålla en vattenanläggning har rätt att nyttja annans mark för arbeten eller åtgärder som behövs för att underhållsskyldigheten ska kunna fullgöras. Enligt andra stycket ska den underhållsskyldige betala ersättning för skada och intrång. Talan om ersättning ska väckas vid mark- och miljödomstol. 7.6.6Rensning i skogsmark och samråd enligt 12 kap. 6 § MB Bestämmelsen i 11 kap. 15 § MB om undantag från tillståndsplikt enligt MB är tillämplig även för rensningar i skogsmark. Anmäl- ningsplikt till om fisket kan skadas föreligger således även beträffande sådana rensningar. I 12 kap. 6 § första stycket MB stadgas en skyldighet att göra anmälan för samråd om en verksamhet eller en åtgärd, som inte omfattas av tillstånds- eller anmälningsplikt enligt andra bestämmelser i , kan komma att väsentligt ändra naturmiljön. En sådan anmälan för samråd ska göras hos den myndighet som utövar tillsynen. är tillsynsmyndighet enligt MB i vissa fall. Av 2 kap. 10 § miljötillsynsförordningen följer att i vissa fall har ansvar för tillsynen i fråga om biotopskyddsområden. Detta gäller bl.a. på sådan mark som omfattas av bestämmelser i och som har beslutat om samt vissa skogs- bruksåtgärder när verksamheterna och åtgärderna är sådana som avses i 12 kap. 6 § MB och omfattas av SVL. 1997/98:45 del 2 s. 349 f. Markavvattning enligt gällande rätt ansvar för stora delar av tillsynen i övrigt av vattenverksamhet enligt MB, se t.ex. 2 kap. 8 § 9 och 29 § första stycket 2 miljö- tillsynsförordningen. Med stöd av ett bemyndigande enligt 12 kap. 6 § andra stycket MB har meddelat föreskrifter om anmälningsskyldighet för samråd bl.a. avseende dikesresning.92Av 5 § i dessa föreskrifter framgår att följande rensningar ska anmälas för samråd. Dikesrensning som kan ha en tydlig negativ påverkan på sjöar och vattendrag eller som utförs i eller i anslutning till områden med höga naturvärden eller rensning av diken med inslag av långtgående igenväxning men där ett nytt naturtillstånd ännu inte har inträtt. Därefter anges exempel på anmälningspliktiga dikesrensningar och vad som ska anges i anmälan. Vid en dikesrensning i skogen är således sam- rådsmyndighet enligt 12 kap. 6 § MB, men endast under förut- sättning att rensningen inte är anmälnings- eller tillståndspliktig enligt MB. utövar dock, enligt 33 § SVL, tillsyn över efterlevnaden av SVL. I SVL och föreskrifter meddelade med stöd av bemyndigande däri, finns regler om den hänsyn som ska tas till naturvårdens och kulturmiljövårdens intressen vid skötsel av skog, t.ex. dikning och rensning av diken, se 30 § SVL, 30 § skogs- vårdsförordningen och 7 kap. föreskrifter och allmänna råd till Skogsvårdslagen, SKSFS 2011:7. Det har till utredningen framförts att samrådsbestämmelsen i 12 kap. 6 § MB, som ju är tillämplig på åtgärder som väsentligt kan komma att ändra naturmiljön, är svårförenligt med det förhållandet att vattenverksamhet är undantagen tillståndsplikt endast om det är uppenbart att varken allmänna eller enskilda intressen skadas, se 11 kap. 12 § första stycket MB. Det har framförts att en vatten- verksamhet som kan komma att väsentligt ändra naturmiljön enligt ordalydelsen i 12 kap. 6 § MB torde falla in under den obligatoriska anmälnings- eller tillståndsplikten i 11 kap. MB eftersom det beträffande en sådan åtgärd inte är uppenbart att varken allmänna eller enskilda intressen skadas enligt undantaget i 11 kap. 12 § MB. Utredningen kan konstatera att rensningar för att bibehålla djup eller läge är undantagna tillståndsplikt enligt 11 kap. 15 § MB och 92 föreskrifter och allmänna råd om anmälningsskyldighet för samråd enligt 12 kap. 6 § MB avseende skogsbruksåtgärder, SKSFS 2013:3. Markavvattning enligt gällande rätt inte 11 kap. 12 § MB. Om det således är fråga om en rensning enligt 11 kap. 15 § MB torde denna vara undantagen tillståndsplikt även om den skulle skada allmänna eller enskilda intressen. Någon motsättning mellan 11 kap. 12 § MB och 12 kap. 6 § MB förefaller därför inte, såvitt gäller rensning, föreligga. I detta sammanhang kan även nämnas något om s.k. skydds- dikning. Dikning i skogsmark där syftet är att varaktigt höja markens produktionsförmåga utgör markavvattning i MB:s mening. Av kravet på varaktighet följer dock att skyddsdikning, dvs. dikning som utförs efter skogsavverkning i avsikt att hindra att grundvattnet stiger, normalt inte utgör markavvattning i lagens mening. Syftet med sådan dikning är att leda bort överskottsvatten under föryngringsfasen. Förutsatt att dikningen utförs som en tillfällig åtgärd är den därför inte tillståndspliktig enligt MB. ska dock underrättas om en skyddsdikning minst åtgärden påbörjas, se 14 § 2 SVL samt 15 och 15 b §§ skogsvårdsförordningen (1993:1096). En sådan underrättelse ska innehålla uppgifter om fastighetsägare, berörd fastighetsbeteckning och karta eller kartskiss över det planerade dikets sträckning. Tanken är att skyddsdikets dräneringsförmåga ska ha upphört när avdunstningen från ungskogen motverkar försumpningen. Diket ska därefter växa igen. Det har till utredningen framförts att det kan uppstå svårigheter när ett skyddsdike övergår till att ha en mer varaktig funktion. Får diket en sådan funktion att det avvattnar marken med syfte att öka markens produktionsförmåga är det markavvattning och därmed en tillståndspliktig åtgärd. är tillsynsmyndighet för markavvattning enligt 2 kap. 29 § miljötillsynsförordningen. har också tillsyn enligt 2 kap. 10 § miljötillsynsförordningen över biotopskyddsområden som omfattas av SVL och som myndigheten beslutat om, den verksamhet som har anknytning till skogsbruket och omfattas av 12 kap. 6 § MB och SVL samt skogsbruksåtgärder som kan påverka miljön i ett Natura 2000-område. Tillsynsvägledande ansvar för markavvattning har Naturvårds- verket enligt 3 kap. 2 § jämförd med 5 § miljötillsynsförordningen, där Markavvattning enligt gällande rätt markavvattning undantas från Havs- och vattenmyndighetens ansvar för vattenverksamhet enligt 11 kap. MB. har enligt 3 kap. 10 § miljötillsynsförordningen tillsynsvägledande ansvar i de skogsrelaterade frågor som myndigheten har tillsyn över samt tillämpningen av 14 kap. MB som rör skogsbruket och inte omfattas av Kemikalieinspektionens vägledningsansvar. Som framgår av kapitel 5 kan omprövning av tillstånd och villkor till en verksamhet ske enligt 24 kap. MB när justeringar behövs av miljöskäl eller andra förhållanden. En sådan omprövning initieras av , Havs- och vattenmyndigheten, Kammar- kollegiet eller enligt 5 och 7 §§, men även verk- samhetsutövaren kan i vissa fall begära omprövning enligt 8 §. En begäran om omprövning enligt 24 kap. MB handläggs som ett ansökningsmål i mark- och miljödomstol, se 21 kap. 1 a § 7 MB.