sou · H2B354 · 2014-07-15 00:00:00 — Bland dem som utfodrade så fanns det en positiv samvariation med att de också la mer pengar på utfodring (n= 1790; rs= 0,18; p< 0,05). Mängden foder och vilka foder som användes varierade också mellan länen. Totalt sett var ensilage den typ av foder som användes mest följt av betor och vete (Tabell 3, Bilaga 1). Den skattade, sammanlagda mängden foder på nationell nivå . Värdena har avrundats till närmaste hundra ton. Flertalet jaktkortslösare som utfodrade vilt ville gynna flera arter (Fig. 1). sade sig vilja gynna enbart en art, och bland dessa ville den absoluta majoriteten gynna rådjur (Fig. 2). av dem som endast ville gynna en art hade vildsvinet som målart, och totalt var det av dem som utfodrade som enbart ville gynna vildsvin. Andel som vill gynna (%) Antalet arter som jaktkortslösare som utfodrar vill gynna. Andel som vill gynna (%) Andelen jaktkortslösare som utfodrar och vill gynna en enda art, uppdelat på målart. Bland klövviltet så var jaktkortslösarna mest intresserade av att gynna rådjur, följt av dovhjort där arten finns (Figur 3). Vildsvin var den klövviltsart som den minsta andelen jaktkortslösare svarade att ville gynna. Även bland jaktkortslösare som ansåg att vildsvinsstammen på deras huvudsakliga jaktmark var för stor var det över 33%av dem som utfodrade som önskade gynna vildsvinen genom utfodring. Andelen jaktkortslösare som utfodrar och vill gynna en viss art, uppdelat på jaktortslösare som uppger att de saknar arten, har en sporadisk förekomst av arten på sin huvudsakliga jaktmark eller har en etablerad stam. av jägarna som uppgav att de hade en etablerad vildsvinsstam ansåg att stammen var för stor, ansåg att den var lagom och ansåg att den var för liten. Jägare som utfodrade vilt och ansågt atvildsvinsstammen var för stor var mindre ofta intresserade av att gynna vildsvin, än de som inte ansåg att vildsvinsstammen var för stor. var dock fortfarande av dem som ansåg att stammen var för stor som uppgav att de ville gynna vildsvin (Fig. 4). Andel som vill gynna vildsvin (%) För få Lagom För många Attityd till antal vildsvin Andelen jaktkortslösare som utfodrar vilt och vill gynna vildsvin, redovisat uppdelat på förekomst av vildsvin och attityder till vildsvinspopulationens storlek. av alla vildsvin hadeskjutits på åtel, %1 fångades i fälla och sköts vid andra jaktformer. Respondenter som uppgav att de hade en etablerad vildsvinsstam men inte utfodrade vilt sköt i genomsnitt 1,2 vildsvin under jaktåret 2012-2013, medan de som hade en etablerad stam och utfodrade vilt i genomsnitt sköt 3,6 vildsvin. Genomsnittsarealen för jaktmarkerna skilde sig däremot inte mellan jägare med vildsvin som inte utfodrat (122 ha) och dem som utfodrat (130 ha). Resultaten visar att en stor del av jägarkåren bedriver utfodring, framför allt i södra och Drygt hälften av jaktkortslösarna uppgav att de eller någon annan i jaktlaget utfodrat vilt på deras huvudsakliga jaktmark. till 2013, och det gäller även kostnaden för fodret som varierar dock utfodringsinsatsen mellan år bland annat beroende på hur hård vintern varit. Därmed krävs det längre tidsserier för att kvalitativt säkerställa huruvida utfodringen ökat, liksom att kvantitativt avgöra hur mycket den ökat. Under har utfodring alltmer blivit rådgivningen om viltvård från jägarorganisationerna (2009, Widemo 2009, Widemo m Detta är troligen en effekt av flera olika faktorer, viltpopulationer och ökad spridning norrut i landet av rådjur, dovhjort, kronhjort och vildsvin. har övrig markanvändning genomgått en kraftig strukturrationalisering, minskat tillgången till foder och skydd för viltet både i odlingslandskapet och i skogen. har diskuterats inom viltvårdslitteraturen ända sedan men processerna och diskussionerna fortgår (ex. Widemo 2009). kombination med minskande naturlig fodertillgång har troligen medfört ökande utfodring över tid, som ökad överlevnad genom utfodring självfallet bidragit till de ökande viltpopulationerna såvida inte jakttrycket ökat. Andelen respondenter som utfodrade vilt ökade med antalet etablerade klövviltsarter, och det gjorde även den genomsnittliga summan som respondenterna lade ned på utfodring. Vad som är orsak och verkan vet vi inte, men klart ärägareattj med större viltstammar förefaller utfodrar mer. Det går dock inte att säga i vilken utsträckning mönstren beror på att utfodringen gett större viltstammar, eller om jägare är mer benägna att utfodra redan starka För att kvantitativt skilja mellan betydelsen av dessa effekter kommer det att Respondenter som uppgav att de hade en etablerad vildsvinsstam och utfodrade vilt sköt drygt så många vildsvin som respondenter som inte utfodrade vilt, medan storleken på deras huvudsakliga jaktmarker inte skildesig åt. kommer åtminstone delvis att kompensera för eventuella effekter av utfodringen på populationstillväxten. För att fastställa den kvantitativa betydelsenav utfodringen respektive avskjutningen krävs ytterligare undersökningar, men så hög avskjutning får anses vara en stor skillnad. Ensilage var fodertyp som dominerade utfodringen. I några län var det även vanligt spannmål, hö och foderpellets hade en bredare användning Inom jaktlag är det inte ovanligt att någon eller några medlemmar sköter utfodringen, en gemensam pott dit alla bidrar. jaktkortslösaren en mer korrekt bild av hur mycket han eller hon betalar för utfodringen, än vilka typer av foder och mängder som lagts ut. Vidare uppmanades respondenterna att uppge fodermängderna inom relativt breda intervall, vilket gör osäkerheten i dessa resultat större än när det gäller kostnaden för foder som kunde anges mer precist genom fritext. Den absoluta majoriteten av jaktkortslösarna som utfodrade avsågatt gynna flera viltarter, med särskilt fokus på rådjur och dovhjort där den förekommer. Vildsvinet var den klövviltsart som man var minst intresserad av att gynna, och bara enstaka procent av de jägare som utfodrade uppgav att de gjorde det enbart för att gynna vildsvin. I undersökningenskilde vi tydligt mellan foderplatser och åtlar. Hälften av de vildsvin som jägarna uppgav att de fällt i undersökningen fälldes på åtel. Åtlar inriktade på vildsvinsjakt är följaktligen vanligt förekommande, medan foderplatser enbart inriktade på vildsvin inte är det. Ungefär hälften av jägarna med en etablerad vildsvinsstam ansågdeatthade för många vildsvin på sin huvudsakliga jaktmark. Bland dem som utfodrade vilt inom denna grupp så uppgav att de ville gynna vildsvin, trots att de ansåg attpopulationen redan var En tänkbar förklaringtill detta något motsägelsefulla mönsterär att många jägare troligen anser att viltpopulationernainte ska regleras genom svält, utan genom jakt, vilket grundar sig på hur viltvården traditionellt har motiverars i . En alternativ förklaring skulle kunna vara att respondenterna ämställtj gynna med att locka, och att de utnyttjar generella foderplatser även för att skjuta vildsvin. Den absoluta majoriteten av den svenska jägarkåren jagar i minst ett jaktlag och har sin huvudsakliga jaktmark inom från hemmet. Andelen markägare är hög, men det är även vanligt att man har upplåten jakträtt på andra marker. Närhet till jaktmarken från boendet förenklar kontakter med lokalsamhället och dem som utövar andra former av markanvändning än jakt och viltvård. Troligen ger detta bättre förutsättningar för att finna en fungerande samverkan mellan aktörer och över markgränser. Sammanfattningsvis så är utfodring en vanligt förekommande viltvårdsåtgärd i , som bedrivs med flera olika syften och med flera olika målarter. Värdetfodretav uppgår till nästan , lågt räknat. Troligen medför utfodringen ökade möjligheter att underhålla stabila eller ökande klövviltpopulationervilket För att avgöra i vilken utsträckning utfodring medför högrepopulationstätheter snarare än ytterligare Vår studier. som följer som bilaga till rapporten om utfodring pekar på att påverkan varierar med arternas biologi och livshistoria. , R., , J. O., , M., , L., , J., , G., , M., , , , I. L., , P. Viltet i samhälletVilt,. I människa, samhälle, Red. & R. . , , , L., , G., , H., , U., . & I. . , N., , J. & M. . Proprius förlag, . & R. . Framtidens lösen för jägaren är viltvård.Viltvård,I älgar och jaktturism, Red. Nyheternas tryckeri, . , , , R., Elmberg, J., , U. & A. Christiernsson. Vilt, människa, samhälle, Red. & R. . Svensk jakt: En överblick till hugfästande av Svenska Jägareförbundets Heberlein, T. Managing, caretaking, or brotherhood? In Overview and fundamental concepts, Human dimensions of , Red. Decker, D.J., , S.J. Vi vårdar viltet. LTK och , . & H. . Vilt- och viltvård. LT:s förlag, . Högdahl, T. Nya jaktboken: Rådgifvare för jägare och jaktvänner. Stödutfodring av vilt. Knöppel, A. Hjälpfodring, skydds och foderväxter. , L., , M. & G. . Jaktens värden då och . Vilt- och fiskfakta 2009:2, SLU. Det juridiska ramverket. IVilt, människa, samhälle, Red. & R. . , S. 1991. Vilt- och landskapsvård. LT:s förlag, . , J., , R., , , , G., , J. O. & G. . IVilt, människa, samhälle, Red. & R. . Sammanställd information om ekosystemtjänster. Rapport 841- 12. Jakten i vårt land. & söners förlag, . , T. , , , G. jaktvård: Jaktvårdens grunddrag, på uppdrag af Sv. B. Thavenius boktryckeri, . Widemo, F. 2009. Viltvård för ett rikare landskap. Förlag, Öster . Widemo, F., , , , G., Spong, G., , C. G., , H., , U., , J. & R. . Åtgärder- öka vilttillgången. I Vilt, människa & samhälle, red. , O. 1925. Särskilda åtgärder för uppfödande av olika slags villebråd. JaktI och jaktvård, Red. Österlöf, B. 1957.Viltvård av : Amerikanska intryck. Svensk natur, . – Effekter av utfodring av klövvilt Vår litteraturstudie syftar till att sammanställa kunskapen om ut- fodringen av klövvilt när det gäller dess potentiella effekter på vilt och omgivande miljö samt de kunskapsluckor som finns där också mer forskning kan motiveras. Vi har fokuserat på och och vi har gått igenom svensk-, engelsk- och tysk- språkig litteratur. De arter som inkluderas i studien är: kronhjort (Cervus elaphus) + underarter, som elk (wapiti) (Cervus canadensis), dovhjort (Dama dama), rådjur (Capreolus capreolus), vitsvanshjort (Odocoileus virginianus), älg (Alces alces) och vildsvin (scrofa). För de flesta arter vars biologi studerats så leder mer föda eller föda av högre kvalitet till ökad överlevnad av unga djur, snabbare tillväxt, tidigare reproduktionsstart och för vissa arter också något längre livslängd. Effekten kan vara mer påtaglig för arter med mindre kroppsstorlek och kortare livslängd. Satt i relation till andra populationspåverkande faktorer så har jaktlig selektion av olika åldrar och kön samt jaktintensiteten i normalfallet större påverkan på populationstillväxten än vad utfodringen har. Litteraturen ger en blandad bild om effekterna av utfodringen och vilka mål som nås med utfodringen. Vår studie visar att det sak- nas en mer genomgripande och systematisk uppföljning och doku- mentation särskilt för nordiska förhållanden. Utfodring av klövvilt sker med jordbruksprodukter i . Lokalt antas utfodring- en ha lett till hög täthet av klövvilt på jordbruks- och skogsmark med ökade skador på gröda och skog. De flesta studier som undersökt effekterna av utfodring är obser- vations eller korrelations-studier vilket gör dem svårtolkade. Vad som är orsak och vad som är verkan går inte att urskilja, eftersom ofta kunskap om den omgivande miljön saknas. fodring födokvaliteten lokalt i landskapet vilket gör att stora växt- ätare dras dit. Runt de flesta platser där utfodring sker, påverkas också den omgivande miljön. Utfodring är en fungerande metod för att styra och flytta djur till delar av landskapet där det kan accep- teras att en påverkan kan uppkomma. Utfodring omfördelar normalt betestrycket i landskapet. Dokumenterad kunskap om vad som sker när utfodringen upphör saknas i princip helt. De flesta arter kom- mer ihåg var de utfodrats tidigare och återvänder till den platsen. Studier från bland annat norra pekar på att älgar, när utfodringen upphör, återkommer till det tidigare utfodringsområ- det, men därefter sprider ut sig och inte koncenterat påverkar sin levnadsmiljö. För arter som vandrar är det mest sannolikt att ut- fodring kan fungera som förvaltningsåtgärd då de befinner sig på sina vinterområden. Utfodring före det att vegeta- tionsperioden startar är det som klövvilt framförallt svarar på och utfodringen bör starta tidigt för att ha en effekt på habitat och miljöval. Stora växtätare väljer normalt främst naturligt före- kommande föda före tillförda jordbruksprodukter som de utfodras med. Därför avtar effekten, i de flesta fall, av utfodring snabbt under sen vinter och vår i takt med att naturlig föda blir tillgänglig. Ytterst få studier som vi har granskat har en experimentell, kon- trollerad studiedesign vilket försvårat vilka mer generella slutsatser som kan dras. bör därför satsa på studier av utfodringens effekter med hög vetenskaplig och förvaltningsmässig relevans. Fram- förallt är effekterna okända för vad som sker långsiktigt om utfodring fortgår i samma område. Den vetenskapliga litteraturen är svag och bristfällig om stödutfodring kan ha negativa eller positiva effekter på överföring och förekomst av sjukdomar hos viltpopulationer. bör sjukdomsövervakningsprogram etableras. Oavsett utfodring eller inte så varierar både födomängd och födo- kvalitet naturligt mellan år främst beroende på temperatur och neder- bördsvariationer. De klövviltarter som vi har i är relativt stora och lever . Vuxna djur kan därför i viss mån jämna ut effekterna av enskilt dåliga och bra år som slumpmässigt uppträder. Trots avsaknaden av specifika studier kan vi givet vår populations- dynamiska expertis uttala oss om vad ökad respektive minskat foder- tillgång leder till. När mängden föda minskar – eller när kvaliteten på födan sjunker – påverkas i ett första steg unga djurs överlevnad och reproduktion; normalt påverkas överlevnaden först på de djur som är yngre än och reproduktionsstarten förskjuts en eller flera säsonger. Vanligen påverkas reproduktionen för äldre djur sam- ma år som de yngre påverkas, men inte lika mycket. Normalt krävs det ganska extrema foderförhållanden för att överlevnaden hos vuxna klövviltarter ska påverkas påtagligt. Dock är ett det inte uteslutet att dagens lokalt höga klövvilttätheter med flera arter vissa år kan leda till ökad vuxendödlighet då mellanartskonkurrens och väder- variationer samverkar. På motsvarande sätt påverkas djuren av att det finns mer föda tillgängligt eller kvaliteten på födan är hög. Gene- rellt sett så leder mer föda eller föda av högre kvalitet till ökad överlevnad av unga djur, snabbare tillväxt, tidigare reproduktions- start och för vissa arter också något längre livslängd. Effekten bör vara mer påtaglig för arter med mindre kroppsstorlek och kortare livslängd. Satt i relation till andra populationspåverkande faktorer så har den jaktliga selektion av olika åldrar och kön samt jaktintensi- teten i normalfallet större påverkan än vad utfodringen har. Jakt kan även maskera eller kompensera för effekterna av utfodring. definierat är utfodring att öka mängden föda i miljön endera genom att öka den befintliga tillgängligheten på naturligt foder för en art eller att placera ut födoresurser i miljön med syfte att attrahera eller ha kvar vilt i ett område (Sorensen m.fl. 2014). Att utfodra klöv- vilt leder ofta lokalt till högre tätheter av djur än vad ett område naturligt kan upprätthålla (e.g. 1998; Putman & Staines 2004; m.fl. 2006; Sorensen m.fl. 2014). Det påverkar både arten som utfodringen avser, annat växt- och djurliv samt om- givande ekosystem. Globalt finns olika syften och drivkrafter med att utfodra vilt. Det kan ske för att: 1) förbättra individers och populationers repro- duktion, överlevnad, täthet och kvalitet (hornstorlek, kroppsvikt), 2) reducera viltskador på gröda eller skog, 3) genom åtel underlätta jakt (Dunkley & Cattet 2003; Cellina 2008, Sahlsten m.fl. 2010), 4) underlätta rekreationsmöjligheter som fotografering och observation (2001, m.fl. 2013), 5) minska trafikolyckor (m.fl. 2005) eller 6) vaccinera vilt (Cellina 2008). bedöms utfodring av vilt runt om i världen öka. På ett övergripande plan ses utfodring som en väl fungerande förvaltnings- åtgärd – givet de olika mål man vill lösa med utfodring (Sorensen m.fl. 2014). , och i ett historiskt perspektiv, är dock kunskapen om effekterna av utfordring begränsade (Sorensen m.fl. 2014) var- för det är vår bedömning att det är svårt att uttala sig generellt hur väl utfodring fungerar eftersom målen i viltförvaltningen varierar mellan olika länder. I vissa länder är utfodringen av vilda djur stoppad, reglerad eller olaglig på grund av upplevda, dokumenterade eller potentiella problem det medför både för människor och djur; både vilda och tama. I utfodras vilt huvudsakligen av markägare eller jägare efter- som privat ägd mark dominerar (Putman & Staines 2004). är ett land med lång tradition av jakt och utfodring av vilt av främst viltvårdande skäl. Utfodring sker på olika sätt. Traditionellt inom viltförvaltningen har utfodring används för att hjälpa viltet när till- gången på deras naturliga föda blivit begränsad genom att stödutfodra när den naturliga födan är begränsad, eller som en extra tillgång utöver det naturliga fodret (Dunkley & Cattet 2003; Cellina 2008). Några av de vanligaste fodertyperna som används är hö, ensilage, rotfrukter, majs och kommersiellt producerade, växtbase- rade pellets (Putman & Staines 2004). Effekten av utfodring av vilda djur beror på art, metod och tid , typ av foder, mängd och kvalitet (Cellina 2008). Vår litteratur- sammanställning inkluderar de ekologiska effekterna av utfodring av klövvilt på: 1) klövviltets fysiska kondition (Kozak m fl1994; Putman & Staines 2004; Ballesteros m.fl. 2013), 2) reproduktion (Rodriguez-Hidalgo m.fl. 2010; m.fl. 2012; Ballesteros m.fl. 2013), beteende (Dunkley & Cattet 2003, Putman & Staines 2004), 3) störningar i viltets rörelsemönster och spatiell spridning (m.fl. 2006; Peréz-González m.fl. 2010; Jerina 2012), 4) en ökad potential för sjukdomsöverföring (t.ex. 2001; Putman & Staines 2004; Sorensen m.fl. 2014), 5) reducerad diversitet genom förändring av biosamhällsstrukturen (2001, m.fl. 2006; 2006) och 6) på habitat och mortalitet från jakt (Dunkley & Cattet 2003). Samhälleliga effekter av utfodring kan inkludera ekonomiska effekter (2001; Geisser & 2004; Putman & Staines 2004), för människor säkerhetsrelaterade effekter och äganderätt av vilt (Dunkley & Cattet 2003). I vår rapport fokuserar vi framförallt potentiella skador på jord- bruks- och skogsmark och hur och om dessa kan minskas. Litteraturstudien inleddes med litteratursökningar i flera olika data- baser, främst Web of Science (WOS) och databaser länkade till WOS. I litteratursammanställningen har vi endast tagit med vetenskapligt publicerad litteratur på engelska, tyska och svenska. Minska skador på jordbruksmark och skogsmark Beroende på vilken art det handlar om finns olika mål med att utfodra för att avleda vilt (Cellina 2008). Att minska klövviltets skador på jordbruks- och skogsmark är en föreslagen effekt av utfodring. Resul- taten av utfodringens effekter i de granskade studierna är tvetydiga. Kronhjort är en art som varit i fokus i och är kanske den som är bäst studerad. Enligt Putman & Staines stora sammanställning (2004) finns det ingen samlad bild om effektiviteten av att utfodra kronhjort för att minska skador på jordbruks- och skogsmark. Den slutsatsen återkommer för kronhjort och många arter även . Ytterligare en generell slutsats är att kunskapen nästan helt är baserad på observationsstudier utan kontroll och i vissa fall ad-hoc eftersom studierna inte var utformade så att de kan mäta effekterna av utfodring. Genomgående i litteraturen för vildsvin är det vanligaste målet med avledande utfodring att få dem att uppehålla sig i skogsland- skap och inte på jordbruksmark. Här finns en del stöd från Central- att utfodring minskar skador från vildsvin. För andra klöv- djur, som skadar träd genom betning och barkgnag, är målet att utfodra dem för att reducera dessa typer av skador. En slutsats för vildsvin och andra klövviltarter är att tillgängligheten på högkvalitativ föda i närliggande skog kan påverka omfattningen av skador på jordbruksgrödor. En del studier påvisar en effekt av utfodring som en fungerande åtgärd för att minska skador på jord- bruksgrödor (Andrzejewski & Jezierski 1978; Calenge m.fl. 2004), medan andra inte kan påvisa minskade skador (Geisser & 2004; Cellina 2008; Frąckowiak, m.fl. 2011). För att få bättre kunskaper krävs det mer kontrollerade studier, som som sätter ut- fodringen i relation till övriga föda, till jaktens påverkan, till övrigt vilt och till tillgång på skydd i anslutningen till utfodringen. I en studie med vinodlare som använde majs för att avleda vild- svin, visade att det sig vara en effektiv metod för att minska skador på vinrankor (Calenge m.fl. 2004). Skadorna ökade ju närmare skogen utfodringen skedde. Även om antalet vildsvin ökade under studien trots ett jakttryck minskade andelen skadade gårdar och intensiteten av skadorna på vingårdar med utfodring (Calenge m.fl. 2004). Även Andrzejewski & Jezierski (1978) fann att vildsvinsskador på grödor minskade till följd av utfodring trots en kraftig populationsökning. I motsatts till dessa resultat visar jakt- statistik i har antal vildsvin och skadorna på jordbruksmark ökat och att skadenivån inom jordbruket ökat trots att de lämnat kantzoner avsedda för att avleda vildsvinen (Frąckowiak, m.fl. 2011). Slutsatserna från Geisser & (2004) visar att utfodringen måste sättas i ett sammanhang vad gäller den omgivande miljöns sammansättning födomängd och kvalitet. Enligt deras studie kan utfodring leda till att vildsvin dras till skogsmiljöer de annars inte skulle besöka och även på vägen besöka jordbruksmarker oftare och orsaka skador än de skulle göra utan utfodringen. En slutsats är att omgivningens sammansättning och avståndet från utfodringsplats till jordbruksmark är en viktig faktor som avgör graden av skador på gröda. Vad gäller vildsvin och utfodring så är vår bedömning att bättre, mer kontrollerade studier krävs för att förstå under vilka förhållande som skador uppstår i och när utfodring kan ha en avledande effekt. Även när det gäller skador på skogsmark visar den vetenskapliga litteraturen tvetydiga resultat, en del studier visar att utfodring av klövvilt kan minska skogsskador (m.fl. 2004; Rajský m.fl. 2008; Belkin m.fl. 2012; Sahlsten m.fl. 2010) medan andra studier inte påvisat någon effekt (2000; Jerina m.fl. 2008; Kersting & Näscher 2008; Broggi m.fl. 2011). Återigen blir slutsatsen från litteratursammanställningen att effekten av utfodring beror på art, placering av utfodringsplats, typ av utfodring och väderförhållanden. I områden i , både med och utan vinterutfodring, verkar skogsskador orsakade av dovhjort vara relativt begränsade jämfört med skador orsakade av rådjur och kronhjort (Borkowski & Obziński 2003). Kersting & Näscher (2008), Broggi m.fl. (2011) och (2000) studerade kronhjortar och förväntade sig att utfodring skulle leda till minskade betesskador, men det kunde inte styrkas. Rajský m.fl. (2008) () utfodrades kronhjortshindar . Resultatet av studien visade att för att reducera barkbetning i skog borde hö blandas med majs-, gräsensilage eller pelletskoncentrat vilket höjde vatteninnehåll, foderkvaliteten och näringsinnehållet i fodret. Viltet måste även förses med vatten när det utfodras med torr föda för att inte skador på vedartade växter ska uppkomma (Rajský m.fl. 2008). Enligt Jerina m.fl. (2008) hade vinterutfodring av kronhjort i ingen effekt på var barkgnag uppstod. Den största effekten på barkgnag verkar vara avståndet till den närmsta skogskant; bark- gnag ökar med ökat avstånd från kanten med maximum vid 600– till utfodringsplatsen (Jerina m.fl. 2008).