sou · H2B325 · 2014-04-25 00:00:00 — Om delägarna inte kan enas om arvskifte ska tingsrätten, om en delägare begär det, för- ordna någon att vara skiftesman (se 23 kap. 5 § ). Om makar (eller en make och den andra makens rättsinne- havare) inte kan komma överens om bodelning, ska tingsrätten på begäran av make (eller makes rättsinnehavare) förordna någon att vara bodelningsförrättare (17 kap. 1 § ; jfr 9 kap. 5 § ). Om dödsboet ställs under förvaltning av boutredningsman, är denne utan särskilt förordnande bodelningsförrättare och skiftes- man. Det gäller dock inte, om någon annan redan har förordnats, eller om boutredningsmannen är delägare i boet (se 17 kap. 1 § andra stycket och 23 kap. 5 § ; jfr 20§ sambolagen). En bodelningsförrättare eller skiftesman ska bestämma tid och plats för bodelning och arvskifte samt kalla parterna till förrätt- ningen. Kan dödsbodelägarna inte komma överens, ska bodelnings- förrättaren eller skiftesmannen pröva sådana tvistiga frågor som är av betydelse för bodelningen eller arvskiftet och som inte är före- mål för rättegång. I sådant fall ska bodelningsförrättaren eller skiftesmannen i en av denne underskriven handling själv bestämma om bodelning och arvskifte (17 kap. 6 § , 20 § sambolagen och 23 kap. 5 § ). Den bodelnings- och arvskifteshandling som bodelningsförrättaren/skiftesmannen har upprättat ska i original eller bestyrkt kopia delges efterlevande make/sambo och de andra dödsbodelägarna. Om någon av dessa är missnöjd med bodelningen eller arvskiftet får denne klandra det genom att efter del- givningen väcka talan mot den andra maken/sambon och övriga dödsbodelägare vid den tingsrätt som har förordnat bodelnings- förrättaren/skiftesmannen. Den som är bodelningsförrättare eller skiftesman kan således göra ett s.k. tvångsskifte av hela boet. En testamentsexekutor är enligt 23 kap. 5 § andra stycket ärvda- balken utan särskilt förordnande också skiftesman (men däremot inte bodelningsförrättare). Testamentsexekutorn måste således komma överens med den efterlevande maken/sambon om bodel- ningen. Därefter kan testamentsexekutorn göra ett tvångsarvskifte, om inte arvingar och universella testamentstagare kan komma över- ens om arvskiftet. Kan testamentsexekutorn inte komma överens om bodelningen med efterlevande make/sambo får testamentsexe- kutorn hos tingsrätten begära att bodelningsförrättare utses. Ett annat alternativ är att testamentsexekutorn begär att någon ska utses till boutredningsman. Bouppteckningsskyldigheten vid internationella förhållanden enligt gällande svensk rätt motsvarar de fall då förrättningen ska ske enligt svenska bestämmelser. Om den avlidne hade hemvist i ska bouppteckning förrättas och omfatta all den avlidnes egendom, oavsett om egendomen finns i eller i utlandet (2 kap. 1 § IDL). Också om den avlidne inte hade hemvist i men var svensk medborgare eller utländsk medborgare och efter- lämnade egendom här ska bouppteckning förrättas (2 kap. 2 § IDL). För svenska medborgare med hemvist utomlands ska förrättningen omfatta jämväl egendom i utlandet (2 kap. 5 § första stycket IDL). För utländsk medborgare med hemvist utomlands och egendom här i landet omfattar förrättningen enbart egendom som finns i (2 kap. 6 § första stycket IDL). Boutredning, bodelning och arvskifte efter medborgare i annat nordiskt land som vid sin död hade hemvist här i riket ska enligt 19 § NDL I ske enligt svensk lag. Av 20 § NDL I följer att förrättningen ska omfatta all till boet hörande egendom, jämväl egendomen som finns i utlandet. Förenklat uttryckt är en bouppteckning en skriftlig samman- ställning över den avlidnes tillgångar och skulder samt förteckning över de som ska kallas till bouppteckningsförrättningen. Till för- rättningen ska kallas samtliga dödsbodelägare (efterlevande make eller sambo, arvingar och universella testamentstagare). Efterlev- ande make eller sambo ska kallas även om denne inte är delägare. Samma sak gäller för arvinge eller universell testamentstagare som ska träda till först sedan annans rätt upphört (20 kap. 2 § ärvda- balken). Upprättande av bouppteckning är inte frivilligt. Lagen uppställer dock inte något krav på deltagande av en utomstående person såsom en förrättningsman, utan förrättningen är en privat angelägenhet för dödsbodelägarna. Bestämmelser om bouppteckning finns i 20 kap. . ansvarar Skatteverket10 för registrering av bouppteck- ningar. Närmare bestämmelser om handläggning finns i förordning (2001:423) om vissa frågor rörande hand- läggning enligt 20 kap. . registrerar dödsfall och ansvarar för utfärdande av dödsfallsintyg. Ungefär efter dödsfallet skickar Skatte- verket ut information till de efterlevande om att bouppteckning ska göras. För förrättande av bouppteckningen finns en särskild av framtagen blankett och en broschyr med information om hur bouppteckningen ska gå till. Dödsboet behöver dock inte använda sig av blanketten utan uppgifterna kan lämnas på en egen- händigt utformad bouppteckningshandling. kontrollerar så att förrättningen har gått till på det sätt som anges i 20 kap. och att bouppteckningen inne- håller föreskrivna uppgifter. Som närmare redogörs för nedan kan bland annat bouppgivare, på talan av någon vars rätt kan bero därav eller av boutredningsman eller testamentsexekutor, föreläggas att vid edgång bekräfta sina uppgifter om dödsboet. Edgången fullgörs då vid tingsrätt. När ansvaret för registrering av bouppteckningar flyttades från tingsrätterna till ansågs att edgång var ett förfarande som endast bör förekomma vid domstol.11 Bouppteckning ska enligt 20 kap. 1 § som huvud- regel förrättas senast efter dödsfallet. Tidsfristen kan med hänsyn till boets beskaffenhet eller annan orsak förlängas. 10Skatteverket bildades och ersatte då de tidigare skattemyndigheterna. 2000/01:21 s. 47 och SOU 1996:160 s. 91 f. boutredning efter en person som saknade hemvist i räknas tiden inte från dödsfallet utan från det att egendomen avträddes till förvaltning av boutredningsman (se 2 kap. 4 § IDL). Bouppteck- ningen jämte en bestyrkt kopia ska sedan enligt 20 kap. 8 § ärvda- balken ges in till inom en månad från bouppteck- ningens upprättande. Ansvaret för att bouppteckning förrättas åvilar i första hand dödsbodelägare som har egendomen i sin vård eller i förekom- mande fall boutredningsman eller testamentsexekutor. Dödsbo- delägare som har egendomen i sin vård, boutredningsman eller testamentsexekutor ska enligt 20 kap. 2 § första stycket ärvdabalk- en bestämma tid och ort för bouppteckning samt utse två kunniga och trovärdiga gode män att förrätta den.12 Till förrättningen ska samtliga delägare kallas . Den avlidnes efterlevande make eller sambo ska alltid kallas. Vidare ska sekundosuccessorer som ska erhålla lott i kvarlåtenskapen först sedan annan arvinge eller universell testamentstagare har avlidit kallas. Vilka uppgifter som ska tas in i bouppteckningen framgår närmare av 20 kap. 3, 4 och 5 §§ . I bouppteckningen ska till en början enligt 20 kap. 3 § anges dagen för förrättningen, den avlidnes fullständiga namn, personnummer eller samordningsnummer, hemvist och dödsdag. Vidare ska namn och hemvist för dem som ska ha kallats till förrättningen anges. För underårig ska födelsedatum anges och för arvinge ska anges hans släktskap med den döde. Arvinge ska anges även om denne är utesluten från del i kvarlåtenskapen. Om den döde efterlämnar en make, ska för bröstarvingar anges om de är bröstarvingar även till maken. Av bouppteckningen ska vidare anges vilka som varit närvarande vid förrättningen. Har någon kallats, men inte närvarit, ska bevis om att denne kallats i rätt tid fogas till bouppteckningen. Den dödes tillgångar och skulder ska enligt 20 kap. 4 § ärvda- balken antecknas så som de var vid dödsfallet. Tillgångarna ska anges till sina värden och skulderna till sina belopp. Var den döde gift ska båda makarnas tillgångar och skulder antecknas och vär- 12 Enligt 20 kap. 2 § andra stycket kan det också ankomma på annan att för- anstalta om bouppteckning; om boet inte tas om hand av någon dödsbodelägare, eller om boutredningsman eller testamentsexekutor inte har blivit utsedd och egendomen inte heller har tagits om hand av förvaltare eller god man enligt , syssloman eller annan, ska enligt 18 kap. 2 § andra stycket , egendomen tas om hand av medlem av det hushåll som den avlidne tillhörde, hyresvärd eller annan som är närmast till det. Den som har hand om boet ska tillkalla delägare eller anmäla dödsfallet till socialnämnden. Sedan delägare tillkallats eller anmälan gjorts till socialnämnden övergår ansvaret för egendomen liksom bouppteckningsansvaret på delägare eller nämnden. deras var för sig. Såvida det inte är obehövligt ska beträffande enskild egendom och sådan personlig rättighet enligt 10 kap. 3 § som inte ska ingå i bodelning anges grunden för att egendomen ska vara undantagen bodelning och egendomens värde. Om en efterlevande sambo har begärt bodelning, ska boupp- teckningen innehålla uppgift om bostad eller bohag som förvärvats för gemensamt begagnande. Det ska då anges vem egendomen tillhör. Fordringar som är förenade med särskild förmånsrätt i egendomen eller som av annan anledning är att hänföra till denna egendom ska antecknas. Begär den efterlevande sambon eller den avlidnes övriga dödsbodelägare att få täckning för annan skuld ur egendomen, ska sambons samtliga tillgångar och skulder antecknas och värderas. Efterlämnar den döde testamente eller äktenskapsförord ska det enligt 20 kap. 5 § tas in i bouppteckningen. Uppgifter ska också lämnas om livförsäkringar och tillgångar på pensions- sparkonto som till följd av att förmånstagare insatts inte ingår i kvarlåtenskapen. Finns laglottsberättigad arvinge ska i vissa fall också anges uppgifter om förskott som arvinge eller dennes av- komling mottagit av den döde eller av efterlevande makes gifto- rättsgods samt annan gåva som arvinge, arvinges avkomling, efter- levande make, dennes avkomling eller universell testamentstagare mottagit av den döde. Den som vårdar egendomen eller i övrigt bäst känner till boet ska enligt 20 kap. 6 § såsom bouppgivare lämna upp- gifter om boet. Varje delägare samt efterlevande make eller sambo är skyldig att på anmaning lämna uppgifter till bouppteckningen. Bouppgivaren ska på handlingen teckna försäkran på heder och samvete att uppgifterna till bouppteckningen är riktiga och att inga uppgifter avsiktligen utelämnats. På talan av någon vars rätt kan bero därav eller av boutredningsman eller testamentsexekutor kan bouppgivare och dödsbodelägare, andra personer som tagit befatt- ning med boet samt efterlevande make eller sambo som inte varit bouppgivare åläggas att bekräfta sina uppgifter med ed. De gode männen ska på handlingen intyga att allt har blivit riktigt antecknat och att tillgångarna har värderats efter bästa förstånd. Hade den avlidne egendom på flera orter får enligt 20 kap. 7 § särskild bouppteckning förrättas på varje ort. I en av bouppteck- ningarna ska dock finnas en sammanfattning av boets tillgångar och skulder. Enligt 20 kap. 8 § ska bouppteckningen jämte en bestyrkt kopia av densamma ges in till för registrering inom efter upprättandet. Finns det flera bouppteckningar ska de ges in och senast inom en månad från det att den sista bouppteckningen upprättades. En bestyrkt kopia av boupp- teckningen ska förvaras hos . Har omyndig del i boet eller är någon för vilken förvaltare eller god man förordnats del- ägare, ska ytterligare en bestyrkt kopia av bouppteckningen ges in för varje överförmyndare som ska ha tillsyn över ifrågavarande förmynderskap, förvaltarskap eller godmanskap. Är bouppteck- ningen vidlyftig behöver kopian till överförmyndaren endast omfatta de delar som överförmyndaren kan behöva. Som angetts ovan ska bouppteckning ges in till inom efter upprättandet. Enligt 20 kap. 9 § åligger det att se till att bouppteckning, när sådan krävs, förrättas och ges in inom föreskriven tid. Försummas bo- uppteckning får vid vite förelägga eller, där bouppteckning inte skett, förordna en lämplig person att för- anstalta om det. När bouppteckningen ges in ska – som nämnts ovan – registrera bouppteckningen och förse den med bevis om registrering. Registrering får dock inte ske, om det inte framgår att bouppteckningen har gått till på det sätt som föreskrivs i 20 kap. . Om bouppteckningen är bristfällig får med föreläggande av vite bestämma en tidsfrist för avhjälpande av bristen. får också förelägga den som är skyldig att lämna uppgift till bouppteckning att fullgöra sin skyl- dighet vid äventyr av vite. Om en ny tillgång eller skuld blir känd först efter det att bouppteckningen upprättats eller upptäcks annan felaktighet i bo- uppteckningen, ska enligt 20 kap. 10 § en tilläggsbo- uppteckning innehållande tillägg eller rättelse förrättas inom en månad. En tilläggsbouppteckning ska också i vissa fall förrättas om efterlevande sambo först efter det att bouppteckning har förrättats framställer en begäran om skuldtäckning på sätt som anges i 20 kap. 4 § tredje stycket . Tilläggsbouppteckningen ska då förrättas från det att begäran framställdes. I 20 kap. 8 a § finns bestämmelser om dödsboanmälan. Räcker den dödes tillgångar eller, när han efterlämnar make, till- gångarna jämte hans andel i makens giftorättsgods inte till annat än begravningskostnader och andra utgifter med anledning av döds- fallet behöver bouppteckning inte förrättas om dödsboanmälan i stället görs. För att en bouppteckning ska kunna underlåtas får till- gångarna inte omfatta fast egendom eller tomträtt. En dödsboan- mälan ska vara skriftlig och förutom uppgifter om den döde och dödsbodelägarna innehålla ett intyg utvisande att tillgångarna i dödsboet inte räcker till mer än begravningskostnader jämte andra utgifter med anledning av dödsfallet. Dödsboanmälan ska göras efter dödsfallet. Dödsboet ska då vända sig till socialnämnden som gör dödsboanmälan till . Även sedan en dödsboanmälan har gjorts kan enligt 20 kap. 8 a § tredje stycket bouppteckning behöva förrättas om dödsbodelägare eller annan vars rätt kan bero därav begär det. En förutsättning är dock antingen att den som begär bouppteckning ställer säkerhet för kostnader eller att det framkommer uppgifter om att dödsboet har ny tillgång. Dödsboanmälningar är inte föremål för registrering, men ska enligt 20 kap. 8 a § andra stycket förvaras hos Skatte- verket. beslut om registrering av bouppteckning kan över- klagas till förvaltningsrätten. Överklagandet ges in till från det att klaganden tagit emot registrerings- beslutet. Också vitesförelägganden kan överklagas till förvaltnings- rätten. Antalet överklaganden är lågt. Överklaganden kan t.ex. avse att viss arvinge inte upptagits i bouppteckningen. Det förekommer också överklaganden som avser att viss tillgång i boet värderats fel. Överklaganden avslås i regel. Amsterdamfördraget trädde i kraft . Amsterdamför- draget innebar att gemenskapen fick nya befogenheter inom det civilrättsliga området. Genom Amsterdamfördragets ikraftträdande blev det också möjligt att inom ramen för det gemenskapsrättsliga samarbetet enligt avdelning IV i EG-fördraget anta rättsakter om privaträttsligt samarbete. , och del- tar inte i det civilrättsliga samarbetet enligt Amsterdamfördraget.1. och har, till skillnad från , möjlighet att ansluta sig till rättsakter på området. Vid Europeiska rådets möte i ut- tryckte EU:s medlemsstater sitt stöd för principen om ömsesidigt erkännande av domar och andra avgöranden inom EU. Europeiska kommissionen (kommissionen) och Europeiska unionens råd (rådet) antog ett åtgärdsprogram för genomförande av principen om ömsesidigt erkännande av domar på privaträttens område.2 I åtgärdsprogrammet identifieras harmonisering av lag- valsregler som sådana åtgärder som underlättar ömsesidigt erkän- nande av domar, och det föreskrivs att ett instrument om domstols behörighet, erkännande och verkställighet av domar i fråga om arv ska utarbetas. antog ett nytt program, Haagprogrammet för stärkt frihet, säkerhet och rättvisa i Europeiska unionen.3 I Haagprogrammet framhålls behovet av att anta en rättsakt om arvsfrågor som främst behandlar lagvalsregler, behörighet, ömsesidigt erkännande och verkställighet av domar på arvsrättens område samt ett europeiskt arvsintyg. 1Se protokoll om ställning, EGT C 340, 10.11.1997, s. 101 och protokoll om och ställning, EGT C 340, 10.11.1997, s. 353. 2EGT C 12, , s. 1. 3EUT C 53, , s. 1. kommissionen fram en grönbok om arv och testamente.4 inrättade kommissionen en expertgrupp för frågor om äganderättsliga verkningar av äktenskap och andra samlevnads- frågor samt av arv och testamente inom EU.5 lade kommissionen fram sitt förslag till en EU-förordning om arv.6 I Stockholmsprogrammet, som antogs av , anges att det ömsesidiga erkännandet borde ut- vidgas till områden som är betydelsefulla i det dagliga livet, t.ex. arv och testamenten.7 Arvsförordningen innebär att det i inte längre finns utrymme för nationell lagstiftning i de frågor som om- fattas av förordningen såvida inte särskilt undantag görs. Arvsförordningen hindrar inte att de medlemsstater som är avtalsslutande parter i av rörande lagkonflikter i fråga om formen för testamentariska för- hållanden fortsätter att tillämpa reglerna i i stället för arvsförordningens bestämmelse om testamentens och gemensamma testamentens formella giltighet (artikel 75.1). Arvs- förordningen medger också undantag för och Finland8 att i vissa frågor som rör förvaltningen av dödsbo samt erkännande och verkställighet fortsätta att tillämpa den nordiska arvskonventionen så som den ändrats genom en mellanstatlig överenskommelse mellan konventionsstaterna av (artikel 75.3). den kommande lagregleringen på området Enligt direktiven ingår det i uppdraget att undersöka vilka kom- pletterande författningsbestämmelser som behövs med anledning av arvsförordningen samt föreslå sådana. Därvid ska utredaren överväga om de kompletterande bestämmelserna som kan behövas bör samlas i en särskild lag eller om de ska tas in i befintlig lag- stiftning. Utredaren ska vidare lämna förslag till de författnings- ändringar som behövs för att införliva den nordiska överenskom- melsen med svensk lag. Mot bakgrund av att arvsförordningen kom- mer att ersätta stora delar av den nordiska regleringen på området 4KOM (2005) 65 slutlig. 5EUT C 51, , s. 3. 6KOM (2009) 154 slutlig. 7EUT C 115, , s. 1. 8Danmark står som nämnts utanför det civilrättsliga samarbetet enligt Amsterdamfördraget och deltar inte i antagandet av arvsförordningen. ska utredaren också överväga om de återstående bestämmelserna bör samlas i en lag och, om så anses vara fallet, lämna förslag på en samlad och moderniserad lagstiftning. Som redogjorts för i avsnittet om gällande rätt (kapitel 3) finns, med undantag för internordiska förhållanden, regler om svensk internationell privaträtt på successionsrättens område i IDL. Arvs- förordningen ersätter till stora delar IDL. Jag anser mot denna bakgrund att IDL bör upphävas och att kompletterande bestäm- melser till arvsförordningen bör tas in i en särskild lag. I den nya lagen bör också tas in bestämmelser om erkännande och verkställ- ighet i förhållande till stater som inte omfattas av förordningens regler härom. Till skillnad från arvsförordningen, omfattar IDL frågor som rör behörighet och tillämplig lag för förfarandet vid bodelning med anledning av makes död. Frågor som rör behörighet och tillämplig lag för förfarandet vid bodelning med anledning av sambos död omfattas inte av 2 kap. IDL utan regleras i lagen (1990:272) om internationella frågor rörande makars och sambors förmögenhetsförhållanden (LIMF). Som allmän utgångspunkt anser jag att frågor som rör behörighet och tillämplig lag för för- farandet vid bodelning med anledning av makes död bör regleras i LIMF. För internordiska förhållanden gäller inte IDL utan tre separata lagar och en kunglig kungörelse varigenom den nordiska arvskon- ventionen (transformerats) förts in i svensk lag; NDL I, NDL II, NDL III och K.K. (1935:575) angående skriftväxling med utländ- ska myndigheter i sådana frågor om handräckning, som avses i konventionen mellan , , , och om arv, testamente och boutredning. Vid sidan av dessa nordiska särregleringar finns även regler om erkännande och verkställighet av nordiska domar på privaträttens område i NEVL. Som redogjorts för ovan medger arvsförordningen att i vissa avseenden fortsätter att tillämpa den nordiska arvskonven- tionen som den ändrats genom en mellanstatlig överenskommelse . Den mellanstatliga överenskommelsen som träff- ades mellan de fem nordiska länderna om ändring av konvention innebär betydande ändringar i konventionen. Arvsförordningen ersätter också stora delar av den internordiska regleringen. Sammantaget anser jag därför att lagar bör ersättas av en ny lagreglering. 5Arvsförordningens tillämpningsområde och vissa begrepp I arvsförordningens inledande artikel 1.1 slås fast att förordningen är tillämplig på arv efter avliden. Arvsförordningens tillämpnings- område innefattar samtliga civilrättsliga aspekter på arv efter en av- liden person, dvs. alla former av överföring av tillgångar, rättigheter och skyldigheter efter dödsfall, oavsett om det rör sig om ett testamentariskt förordnande om kvarlåtenskap eller om arv enligt den legala arvsordningen. Den enligt arvsförordningen tillämpliga lagen ska styra arvet i dess helhet. Förutom materiella bestäm- melser om arv, såsom fastställande av förmånstagare och deras andelar samt överföring av tillgångarna som utgör kvarlåtenskapen, omfattas även förfarandefrågor, dvs. frågor om hur boutredning och arvskifte ska ske. Från förordningens tillämpningsområde undantas skattefrågor, tullfrågor och förvaltningsrättsliga frågor. I artikel 1.2 finns en upp- räkning av en rad frågor som skulle kunna betraktas som knutna till arvsområdet men som inte omfattas av förordningens tillämp- ningsområde. Sålunda anges att förordningen inte är tillämplig på: fysiska personers rättsliga status och familjeförhållanden, fysiska personers rättskapacitet eller rättshandlingsförmåga,1 1 Förordningens bestämmelser omfattar dock frågan om en person har förmåga att ärva (artikel 23.2 c) och frågan om rättshandlingsförmågan/rättskapaciteten hos den som förord- nat om kvarlåtenskap (artikel 26). Arvsförordningens tillämpningsområde och vissa begrepp frågor som rör fysiska personers försvinnande, frånvaro eller dödförklaring, frågor som rör makars och sambors förmögenhetsförhållanden, underhållsskyldighet utöver den som uppstår på grund av döds- fall, formell giltighet för muntliga förordnanden om kvarlåtenskap, rättigheter och tillgångar som uppkommit eller överlåtits på annat sätt än genom arv, t.ex. genom gåva, samäganderätt med rätt att överta egendomen för den efterlevande, pensions- sparande, försäkringsavtal och liknande,2 frågor som omfattas av rättsliga regler om juridiska personer såsom klausuler i stiftelseurkunder eller stadgar för företag, samman- slutningar och andra juridiska personer som fastställer hur det ska förfaras med andelar när en eller flera medlemmar avlider, upplösning, upphörande och sammanslagning av företag, sam- manslutningar och andra juridiska personer, upprättande, förvaltning och upplösande av truster, frågor som rör karaktären hos sakrätter, och frågor som rör registrering i register av rättigheter i fast eller lös egendom. Flera av de svenska internationellt privaträttsliga reglerna om bo- utredning och arvskifte i IDL omfattar också bodelning med anled- ning av makes död.3 Frågor som rör makars förmögenhetsför- hållanden samt förmögenhetsrättsliga frågor avseende förhållanden som enligt den lag som är tillämplig på sådana förhållanden har jämförbar verkan med äktenskap omfattas inte av arvsförordning- ens tillämpningsområde (artikel 1.2 d). Det sagda innebär att frågor som rör bodelning i anledning av makes eller sambos död inte omfattas av arvsförordningen.