sou · H2B357 · 2014-08-27 00:00:00 — Endast ett institut bedriver gränsöverskridande verksamhet. finns inga bindande överenskommelser om arbetsgivaransvar. Solvenskrav enligt Solvens och tillämpas. Diskonteringsränta är den garanterade räntan enligt kontraktet, mellan 2,5– . Pensionskassorna ska vara fullt fonderade, inklusive kapitalkrav . Stresstester genomförs varje halvår – per kvartal för stora institut. Två test genomförs, ett förebyggande test för det nuvarande solvenskravet och ett förenklat Solvens II-test för att förbereda för kommande reglering. Reserver i balansräkning eller kreditförsäkring/PPS förekommer inte. Tjänstepensionsinstituten i (UK) utgörs av 52 000 s.k. trusts/stiftelser med styrelser ansvariga för administration, investeringar och arbetsgivarnas premiebetalningar. Stiftelserna omfattar av tjänstepensionsmedlen, resterande finns i försäkringsbolag. UK tillämpar inte optionen i artikel 4 i tjänstepensionsdirektivet. Däremot är stiftelser med färre än 13 medlemmar undantagna från tillämpning av direktivet och stiftelser med 14–99 medlemmar är delvis undantagna. 28 stiftelser har gränsöverskridande verksamhet. Vinstutdelande tjänste- pensionsinstitut förekommer normalt inte (förutsätter att detta anges i stadgarna). Såväl förmånsbaserade som avgiftsbaserade förmåner före- kommer. Arbetsgivaren har enligt lag ett slutligt ansvar för alla förmånsbestämda pensioner. Värdesäkring av förmånsbestämda pensioner är i många fall obligatorisk enligt lag. Stiftelsernas tillgångar ska minst uppgå till utfästa förmåner diskonterade med förväntad avkastning på tillgångarna. I de fall tillgångarna inte uppfyller nu nämnt krav, ska en finansiell rekonstruktionsplan upprättas som säkerställer att detta åtgärdas, så snart som det är möjligt för arbetsgivaren att åstadkomma detta. Medianen för rekonstruktionsplaner är . Stiftelserna med förmånsbestämda pensioner kan omfattas av garantier från PPF () i det fall arbetsgivaren gått i konkurs och tillgångarna inte täcker förmånerna. Nivån på garantin kan vara lägre än utlovad full pension. Stresstest genomförs minst för det förmåns- bestämda systemet, och inkluderar arbetsgivarnas motstånds- kraft. Tre av fem länder, DE, UK och NL, har mer tjänstepensions- förmåner i tjänstepensionsinstitut än i försäkringsföretag. Inget av de fem länderna tillämpar optionen i artikel 4 i tjänste- pensionsdirektivet, vilket innebär att tjänstepensionsförmånerna i försäkringsföretagen regleras av det konsoliderade livförsäkringsdirektivet och av Solvens II-direktivet. Associationsformer och solvenssystem eller regler om fondering varierar mellan länderna. Med mindre avvikelser tillämpas solvenskrav enligt Solven i de fall då tjänste- pensionsinstituten har ett självständigt ansvar, oberoende av arbetsgivare, i enligt med tjänstepensionsdirektivet. Pensionskassor, liknande de svenska, med ett eget ansvar för förmåner finns i NO. Det finns ingen lagstiftning om slutligt arbetsgivaransvar och heller inga bindande överenskommelser om något sådant. Solvens I-krav (och I-regler) gäller för solvens och utöver detta genomförs stresstest halvårs- eller kvartalsvis. Pensionsfonderna i NL kan ha olika associationsformer, men utgörs huvudsakligen av stiftelser med ett självständigt ansvar för förmåner om inte annat avtalats med arbetsgivare i finan- sieringsavtal. NL tillämpar ett Solvens II-liknande riskbaserat solvenssystem med två solvenskrav, ett minimikapitalkrav och ett riskbaserat solvenskapitalkrav med stresstest. I jämförelse med Solvens används en lägre sannolikhet för att ett oförmånligt utfall ska kunna inträffa (2,mot ). Motiveringen till detta är lagstiftning om möjligheten att sänka förmåner – en möjlighet som dock kräver tillstånd. Långa löptider för rekonstruktionsplaner är möjliga. Pensionskassorna och pensionsfonderna i DE kan ha olika associationsformer. Lagstadgat arbetsgivaransvar finns, men är sekundärt i förhållande till institutets ansvar för vinstutdelande associationsformer. Oavsett lagstadgat slutligt arbetsgivaransvar, finns solvensregler för såväl pensionskassor som fonder. Reglerna för tillämpning av rekonstruktionsplaner är mindre strikta vid mindre avvikelser från solvenskraven. Detta gäller framför allt för pensionsfonder där arbetsgivaransvaret är försäkrat i PSVaG (ömsesidigt kreditförsäkringsbolag). BE har en särskild lagstiftning för tjänstepensionsinstitut och lagstadgat arbetsgivaransvar i de fall förmånerna omfattar en garanti. Solvenskrav förekommer enbart i de fall tjänste- pensionsinstituten har ett självständigt ansvar för försäkringsrisker eller pensionsförmåner för egenföretagare. Rekonstruktionsplaner finns på lång- respektive kortsiktig nivå för hur skulderna beräknas. Någon kreditförsäkring eller pensionsgaranti för arbets- givaransvaret finns inte. utgörs uteslutande av stiftelser där arbetsgivaren har ett lagstadgat ansvaret för förmånsbestämda pensioner. Inga solvenskrav finns, däremot regler för full Långa rekonstruktionsplaner är vanligt förekommande. Det lagstadgade arbetsgivaransvaret i UK är försäkrat i PPF (). Skillnader i regler för diskonteringsräntor och andra antaganden innebär att solvens- och fonderingsregler slår olika hårt i olika länder, liksom olika antaganden i stresstest. En illustration av detta och effekter av ett harmoniserat regelverk presenteras i rapporten från Eiopas QIS on IORPs . Förmånsbestämda och avgiftsbestämda pensioner förekommer i alla länder utom DE och NO. I DE är i princip avgiftsbestämda tjänstepensionsförmåner inte tillåtna, men avgiftsbestämda varianter förekommer under uppbyggnadsfasen, däremot före- kommer inte rena fondförsäkringar. I NO tillhandahåller tjänstepensionskassorna enbart förmånsbestämda pensioner. Enbart DE och NL (fondförsäkring) har vinstutdelande institut. 4.8Tillämpningsområdet för tjänste- pensionsverksamhet i Allmänt om svenska förhållanden Strukturen på den svenska tjänstepensionsmarknaden är i hög grad beroende av bestämmelserna om skattemässig avdragsrätt för tryggande av pensionsutfästelse. Tjänstepension kan således tryggas på tre skatterättsligt avdragsgilla sätt: genom betalning av för en tjänstepensionsförsäkring, avsättning till en pensionsstiftelse och avsättningar i arbetsgivarens egen balans- räkning (se 28 kap. 3 § inkomstskattelagen [1999:1229]). Tryggande av tjänstepension genom betalning av för en tjänstepensionsförsäkring är den vanligaste tryggandeformen. I de flesta fall betalas premierna till ett försäkringsföretag som har tillstånd enligt FRL. I övriga fall betalas premierna till en tjänstepensionskassa. En sådan kassa är en understödsförening som inte får driva affärsmässig försäkringsrörelse. Den tillhandahåller försäkringar till en viss bestämd krets personer, såsom anställda i ett visst företag eller personer som tillhör en viss yrkesgrupp eller bransch. Tjänstepensionskassorna har tidigare tillämpat UFL. Den lagen upphävdes dock vid ikraftträdandet av FRL . De understödsföreningar som var registrerade får fortsätta att driva sin verksamhet enligt UFL till utgången av år De föreningar som då inte har ansökt om tillstånd att driva verksamhet enligt FRL ska träda i likvidation. Tryggande genom avsättning till en pensionsstiftelse eller i arbetsgivarens balansräkning regleras i lagen (1967:531) om tryggande av pensionsutfästelse m.m. (tryggandelagen). I propositionen om nya regler för tjänstepensionsinstitut gjordes bedömningen att tjänstepensionskassor och pensionsstiftelser omfattas av tjänstepensionsdirektivet (se prop. 2004/05:165 s. 107). I skälen till denna bedömning resonerades allmänt kring vilka och verksamhetsformer som skulle anses omfattas av direktivet. Där sägs i huvudsak följande (se s. 107–119). Livförsäkringsbolag hör till de redan gemenskapsreglerade instituten som undantas från tjänstepensionsdirektivet enligt artikel 2.2 b. Det föreslås dock att – med stöd av artikel 4 – ska tillämpa vissa delar av tjänstepensionsdirektivet på livför- säkringsbolagens tjänstepensionsverksamhet (se beskrivningen i avsnitt 4.4.2). Tjänstepensionskassor omfattas inte av det konsoliderade liv- försäkringsdirektivet eller av något av de andra direktiv som anges i artikel 2.2 b. Dessa kassor är närmast att likna vid ekonomiska föreningar som bedriver försäkringsverksamhet. De är externt inrättade, dvs. från arbetsgivaren fristående, juridiska personer med uppgift att förvalta de som en arbetsgivare enligt avtal härom erlägger i syfte att trygga och tillhandahålla tjänstepension. Tjänstepensionsdirektivet är därmed direkt tillämpligt på tjänstepensionskassornas verksamhet. Kontotryggande – dvs. företag som tryggar sina pensions- åtaganden genom bokföringsmässiga avsättningar – är undantagna från direktivets tillämpningsområde enligt artikel 2.2 e. Denna tryggandeform omfattas således inte av direktivets regler för svensk del. Pensionsstiftelser – en arbetsgivare kan även välja att göra avsättningar av pensionsmedel till en pensionsstiftelse för att därigenom trygga sina pensionsutfästelser till de anställda eller deras efterlevande. En sådan stiftelse är en egen juridisk person och således i den bemärkelsen fristående från arbetsgivaren. I dessa fall är det dock, till skillnad från vad som gäller vid tjänste- pensionsförsäkring, alltid arbetsgivaren som svarar för själva utfästelsen om pension och stiftelsen innehåller inte någon skuldpost som svarar mot pensionsutfästelsen. Förmögenheten i stiftelsen kan i stället jämställas med en säkerhet eller en pant för arbetsgivarens pensionsutfästelse för det fall att arbetsgivaren kommer på obestånd. I linje med detta är det arbetsgivaren som också ansvarar för värderingen av pensionsåtagandena liksom för utbetalningen av pensionsförmånerna. Arbetsgivaren kan därefter få gottgörelse ur överskott på stiftelsens kapital, beräknat på visst sätt. Eftersom stiftelsealternativet inte innehåller något försäkrings- inslag skiljer sig dess verksamhet väsentligt från den i en tjänstepensionskassa. Stiftelsens uppgift är endast att förvalta det kapital som arbetsgivaren avsätter till stiftelsen och säkerställa att arbetsgivarens pensionsutfästelser därmed kan uppfyllas, och den tillhandahåller följaktligen i den bemärkelsen inte själv pensionsförmåner. Huruvida pensionsstiftelserna ska anses omfattas av tjänste- pensionsdirektivet får sökas utifrån direktivets syften. Under rådsförhandlingarna av direktivet förde upprepade diskussioner med om de svenska pension- stiftelsernas särdrag och hur dessa förhöll sig till syftena med direktivet. En del av förklaringen till den då mer sökande inställningen från sida kunde hänföras till den dåvarande, ännu icke juristlingvistgranskade svenska översättningen av kommissionens ursprungliga direktivförslag. Av denna översätt- ning framgick av artikel 6 a att med tjänstepensionsinstitut eller institut avsågs ett institut som förvaltar fondmedel och som är etablerat oberoende av något uppdragsgivande företag eller någon branschorganisation i uteslutande syfte att tillhandahålla pensions- förmåner.... Den formuleringen kunde leda tanken till att ett institut, för att omfattas av direktivet, självt måste tillhandahålla (dvs. betala ut) förmånerna. Detta var emellertid inte kom- missionens avsikt med bestämmelsen. Som tidigare konstaterats syftar tjänstepensionsdirektivet till att reglera den rest av finansiella institut som agerar på tjänste- pensionsmarknaden och som ännu inte omfattas av gemen- skapsregler. Vidare är avsikten med direktivet att möjliggöra en effektiv förvaltning av kapital som fonderats för tryggande av tjänstepension, som de framtida pensionärerna till- försäkras en hög grad av trygghet. Vem som däremot tillhandahåller förmånerna – själva institutet, arbetsgivaren eller någon annan – har däremot ingen betydelse. Om så vore fallet skulle medlemsstater som inte önskar tillämpa direktivet på vissa segment av sin tjänstepensionsmarknad kunna ändra sin nationella lagstiftning så att ansvaret för att tillhandahålla förmånerna flyttas från ett institut som annars skulle ha träffats av direktivets definition till någon annan fysisk eller juridisk person, och därmed åstadkomma att förstnämnda institutstyp utesluts från direktivets tillämpningsområde. En sådan ordning skulle uppen- barligen motverka de nyssnämnda syftena med direktivet. Den aktuella bestämmelsen i direktivet – artikel 6 a – måste således uppfattas så att, vilket numera också framgår av den justerade svenska översättningen, institutet ska förvalta medel utifrån syftet att tillhandahålla pensionsförmåner (jfr for the purpose of providing retirement benefits i den engelska språkversionen av direktivet). Inte heller kan stiftelsens karaktär av pant för arbetsgivarens pensionsutfästelse eller ens avsaknaden av krav på full fondering av utfästelserna anses tala emot att de omfattas av direktivet. Stiftelserna är som nämnts en säkerhet för arbetsgivarens pensionsutfästelse för det fall att arbetsgivaren kommer på obestånd. Deras medel är därigenom öronmärkta för att täcka pensionsutbetalningar och det skulle framstå som märkligt om förmånstagarna i dessa fall skulle anses mindre skyddsvärda än om pensionsmedel förvaltades för deras räkning i exempelvis en tjänstepensionskassa. Sammanfattningsvis konstaterades att även pensionsstiftelserna enligt direktivets ordalydelse och bakomliggande syften är att beteckna som ett tjänstepensionsinstitut eftersom arbetsgivaren genom att göra avsättningar till en pensionsstiftelse fonderar medel i en egen separat juridisk person utifrån syftet att tillhandahålla tjänstepension. Det görs dock undantag för mindre pensions- stiftelser. Stiftelsernas karaktär av pant utan egna åtaganden föranleder dock särskilda bedömningar beträffande bl.a. direktivets bestäm- melser om tekniska avsättningar, skuldtäckning och kapitalkrav jämfört med vad som är fallet för övriga . Vissa sociala trygghetssystem – den typ av institut som beskrivs i artikel 3, dvs. institut som förvaltar pensionsplaner inom såväl sociala trygghetssystem som icke-obligatoriska planer, förekommer inte i . Bestämmelserna i den artikeln blir därför inte relevant för svensk del. Det svenska socialförsäkringssystemet, där fonderade medel återfinns inom premiepensionssystemet och i de allmänna pensionsfonderna (AP-fonderna), undantas genom artikel 2.2 a. Bedömning: Tjänstepensionsdirektivet är en reglering för tjänste- pensionsverksamhet som bedrivs av andra organisationer än för- säkringsföretag. Tjänstepensionsverksamheten ska vara begränsad till sådan verksamhet som avser pensionsförmåner, inbegripet verksamheter som föranleds av dessa. Solvens II-direktivet är en reglering för försäkringsverksamhet som bedrivs av försäkringsföretag. Inom ramen för försäk- ringsverksamheten kan ett försäkringsföretag bl.a. meddela tjänstepensionsförsäkringar, dvs. bedriva försäkringsverksamhet som avser tjänstepension. Skälen för bedömningen: Inledningsvis är det viktigt att erinra om utredningens tidigare gjorda bedömning att tjänstepensions- verksamhet som bedrivs av andra organisationer än försäk- ringsföretag är undantagen från Solvens II-direktivets tillämp- ningsområde (se avsnitt 4.2.3) och att tjänstepensionsverksamhet som bedrivs av försäkringsföretag är undantagen från tjänste- pensionsdirektivets tillämpningsområde (se avsnitt 4.5.3). Bedöm- ningarna grundas på att EU-regleringen av finansmarknaderna har skett stegvis. Vid införandet av den EU-gemensamma försäkringsregleringen undantogs tjänstepensions-verksamhet som bedrivs av andra än försäkringsföretag, och införandet av tjänstepensionsdirektivet innebar det första steget mot en EU- gemensam reglering av tjänstepensionsmarknaden. När det gäller tjänstepensionsdirektivets tillämpningsområde får detta ställningstagande till konsekvens att det inte får anses föreligga någon grundläggande associationsrättslig eller närings- rättslig begränsning till följd av innehållet i direktivvalsreglerna (avgränsningsreglerna – se artikel 9.2 i Solvens II-direktivet och artikel 2.2 b i tjänstepensionsdirektivet). Tjänstepensionsdirektivet får således anses vara en institutsreglering för tjänste- pensionsverksamhet utan annan övergripande restriktion än den nu nämnda. Mot denna bakgrund och för att tydligt markera den grund- läggande skillnaden mellan å den ena sidan tjänstepensions- instituten och deras verksamhet (som lyder under tjänste- pensionsdirektivet) och å den andra sidan försäkringsföretagen och deras verksamhet (som lyder under Solvens II-direktivet) bör tjänstepensionsinstitutens verksamhet benämnas tjänstepen- sionsrörelse, medan försäkringsföretagens tjänstepensions- verksamhet benämnas försäkringsrörelse som avser tjänstepension. För att markera skillnaden mellan pensionsstiftelser – som inte ska omfattas av den nya regleringen13 – och andra former av tjänste- pensionsinstitut (t.ex. institut som motsvarar dagens under- stödsföreningar i form av tjänstepensionskassor) bör de former som ska regleras benämnas tjänstepensionsföretag. 13 Se avsnitt 3. 5Utgångspunkter för den nya regleringen 5.1Behovet av ny reglering Bedömning: Det behöver införas en ny och modern reglering för , baserad på bestämmelserna i tjänstepensionsdirektivet. Skälen för bedömningen: Som framgått i avsnitt 3.2 innebär tjänstepensionsdirektivet krav på nationell reglering av tjänste- pensionsinstitut och deras verksamhet. Av tjänstepensions- direktivet framgår det att tjänstepensionsinstitut kan ha olika former, och att en form av tjänstepensionsinstitut är sådana institut som står risk i den meningen att institutet gentemot tjänste- pensionstecknare och ersättningsberättigade står för åtaganden som avser risker kopplade till dödsfall, invaliditet, lång levnad, avkastning eller förmånsnivå. Det ursprungliga svenska genom- förandet1 av direktivet (se prop. 2004/2005:165) innebär att understödsföreningar som meddelar försäkring avseende tjänste- pension (tjänstepensionskassor) har reglerats som den form av tjänstepensionsinstitut som står risk, medan pensionsstiftelser2 har reglerats som en form av tjänstepensionsinstitut som inte står risk. Reglerna för de olika formerna av trädde i kraft . infördes en ny försäkringsrörelselag (2010:2043, FRL). Vid ikraftträdandet av FRL upphävdes den lag som reglerat bl.a. tjänstepensionskassorna, lagen om understödsföreningar (UFL). 1Det ursprungliga svenska genomförandet av direktivet behandlas närmare i avsnitt 4.8. 2De pensionsstiftelser som tryggar utfästelse om pension till färre än 100 personer undantas dock från de nya reglerna, men stiftelserna får själva välja att tillämpa dem. Utgångspunkter för den nya regleringen Understödsföreningarna får dock fortsätta driva sin verksamhet enligt den upphävda lagen. Efter över- gångsperiodens slut () måste föreningarna dock ansöka om tillstånd för att få bedriva verksamhet enligt FRL eller träda i likvidation (se prop. 2009/10:246 och prop. 2013/14:84). Den nuvarande regleringen innebär att det från inte har varit möjligt att bilda nya svenska tjänste- pensionsinstitut i någon annan form än pensionsstiftelser, och att det från inte kommer att finnas någon reglering för som står risk. Om det inte införs någon ny svensk reglering för tjänste- pensionsinstitut som står risk kommer inte längre att utnyttja den möjlighet som ges genom tjänstepensionsdirektivet att ha en särskilt anpassad reglering för företag som vill bedriva tjänstepensionsverksamhet som innefattar risk på de villkor som gäller enligt tjänstepensionsdirektivet, dvs. en särskilt anpassad reglering av det slag som har gällt för tjänstepensionskassor. Enligt utredningens mening finns det mot denna bakgrund behov av att införa en ny, modern och fristående reglering för som står risk, i syfte att anpassa det svenska regelverket för tillhandahållande av tjänstepensionsförmåner till den EU-rättsliga systematiken. Genom att införa en sådan reglering kan det nuvarande utbudet av tillgängliga tryggandeformer på tjänste- pensionsområdet behållas och breddas, vilket ökar möjligheterna att skapa olika former av tjänstepensionslösningar. Genom en modern och fristående sektorreglering för tjänstepensionsinstitut som står risk, i kombination med övergångs- och omvandlings- regler för de företag som har tillämpat en svensk specialreglering för tjänstepensionsverksamhet, ges dessa företag möjlighet att fortsätta att bedriva sin verksamhet på de villkor som gäller enligt tjänstepensionsdirektivet, och därigenom möjlighet att fullt ut utnyttja den inre marknadens fördelar. Att det finns en nationell reglering för tjänstepensionsinstitut i form av pensionsstiftelser och en nationell reglering för försäkrings- företag utgör inte skäl för att avstå från att också ha en nationell reglering för tjänstepensionsinstitut som står risk, eftersom det finns skillnader i den bakomliggande EU-rättsliga regleringen av respektive företagsform (se även avsnitt 5.4.2). 3 Eller den senare tidpunkt då samtliga ansökningar om tillstånd enligt FRL slutligt prövats. Utgångspunkter för den nya regleringen Sammanfattningsvis delar alltså utredningen den uppfattning som kommer till uttryck i utredningsdirektiven, nämligen att det är angeläget att skapa en reglering som gör det möjligt att – vid sidan av möjligheten att bilda nya pensionsstiftelser – bilda nya tjänstepensionsinstitut i . 5.2Ramarna för den nya regleringen Bedömning: Det finns en relativt stor frihet för att bestämma vilka närmare former av som ska vara tillåtna, men det finns också tydliga begränsningar i denna frihet. Skälen för bedömningen: När det gäller de yttre ramarna för den svenska regleringen av tjänstepensionsinstitut bör det uppmärk- sammas att det i skäl 9 i tjänstepensionsdirektivet sägs att medlemsstaterna i enlighet med subsidaritetsprincipen fortfarande bör ha det fulla ansvaret för tjänstepensionssystemets uppbyggnad och när det gäller tjänstepensioner också det fulla ansvaret för den roll och funktion som de olika institut som tillhandahåller tjänstepensionsförmåner har. Vidare ska det understrykas att tjänstepensionsdirektivet inte innehåller några krav på att ett tjänstepensionsinstitut måste ha någon viss rättslig form.4 Här ska också erinras om att utredningen i avsnitt 4.2.3 och 4.5.3 har gjort bedömningen att direktivvalsreglerna (avgräns- ningsreglerna, se artikel 9.2 i Solvens II-direktivet och artikel 2.2 i tjänstepensionsdirektivet) inte innebär någon grundläggande associations- eller näringsrättslig begränsning av utrymmet för den svenska regleringen av tjänstepensionsinstitut. Mot denna bakgrund anser utredningen att det finns en relativt stor frihet för att bestämma vilka närmare former av som ska vara tillåtna, men att det också finns begränsningar i denna frihet. 4 Se artikel 6 a. Utgångspunkter för den nya regleringen En självklar begränsning är att den nya regleringen endast kan omfatta sådana institut och verksamheter som ryms inom direktivets definition av tjänstepensionsinstitut. En annan självklar begränsning är att inte får bryta mot bestämmelsen i artikel 2.2 i tjänstepensionsdirektivet, som tydligt anger att direktivet inte ska tillämpas på vissa institut och verk- samheter. En begränsning av ett annat slag är att utredningen enligt utred- ningsdirektiven inte ska behandla regleringen av pensionsstiftelser, som är en form av tjänstepensionsinstitut. Av främst pedagogiska skäl har utredningen valt att först behandla vissa särskilda institut som inte ska omfattas av den nya regleringen (avsnitt 5.2.2), för att därefter – utifrån en analys av bestämmelserna i tjänstepensionsdirektivet och innehållet i utredningsdirektiven – behandla vilka institut och verksamheter som kan och bör omfattas av den nya regleringen (5.2.3). 5.2.2Institutsformer som inte ska omfattas av den nya regleringen Bedömning: Vissa former av institut (företag eller verksamheter) ska enligt tjänstepensionsdirektivet vara undantagen från den nationella regleringen av tjänstepensionsinstitut (t.ex. försäkrings- företag och s.k. kontotryggande).