sou · H2B329 · 2014-05-16 00:00:00 — Det enda egentliga skälet för en föreskrift om särskilt samtycke eller motsvarande är att en annan ordning skulle kunna avhålla potentiella från att donera spermier för användning vid assisterad befruktning. Man utgår här från att de barn som kommer till genom behandling av en ensamstående kvinna är mer benägna än andra donatorbarn att inhämta information om och kanske till och med söka upp donatorerna samt från att det senare kan avhålla potentiella från att donera spermier. Om så är fallet, kan avsaknaden av en föreskrift om särskilt samtycke eller motsvarande innebära en minskning av antalet spermiedonatorer och längre köer till behandling. Det senare är negativt och drabbar inte bara ensam- stående kvinnor utan också olikkönade och samkönade par. Det finns visserligen forskning som talar för att ensamstående kvinnor kan vara mer benägna än t.ex. olikkönade par i en mot- svarande situation att berätta för barnet om dess tillkomst och forskning som talar för att de barn som tillkommer genom behand- ling av en ensamstående kvinna kan vara mer benägna än andra donatorbarn att inhämta information om donatorn och kanske till och med söka upp honom. Det finns forskning som talar för att många spermiegivare är positiva till att bli kontaktade av de barn som tillkommer genom behandlingar med deras spermier. Resultaten av vår egen begränsade enkätundersökning talar i samma riktning. Det förhållandet att det blivande barnet kan komma att ta kontakt med och kanske till och med söka upp donatorn verkar alltså inte avhålla från att fortsätta donera spermier för användning vid assisterad befruktning. Enligt vår mening kan man nog utgå från att detsamma gäller för många potentiella . Det nu anförda i förening med övriga resultat från vår enkät- undersökning talar för att det inte behöver införas någon föreskrift om särskilt samtycke eller motsvarande. Det finns dessutom skäl som talar mot en sådan föreskrift. Ett viktigt skäl är att en sådan föreskrift inte infördes i samband med att samkönade par gavs möjlighet till assisterad befruktning inom svensk hälso- och sjuk- vård. Att nu införa en föreskift av detta slag kan ge intrycket att familjer med en ensam förälder är att betrakta som sämre än andra familjer. Ett annat viktigt skäl är att avsaknaden av en föreskrift vid införandet av möjligheten till assisterad befruktning för samkönade par inte innebar någon egentlig minskning av det totala antalet spermiedonatorer. Det var visserligen så att enstaka inte ville fortsätta donera när deras spermier kunde mottas av sam- könade par. Det tillkom som särskilt ville hjälpa samkönade par att få barn på detta sätt. Det är inte uteslutet att en liknande effekt uppkommer när ensamstående kvinnor ges möjlighet till assisterad befruktning. Ett tredje skäl är att före- skrifter av detta slag kan vara ett första steg på vägen mot en utveck- ling som måste betraktas som negativ. Föreskrifter som innebär att en spermiegivare kan välja mottagare eller välja bort vissa personer som mottagare av hans spermier kan i förlängningen nämligen innebära att vi i har en ordning som uppfattas som dis- kriminerande eller som kan ifrågasättas av andra skäl, bl.a. etiska sådana. Vår bedömning är att skälet för en föreskrift om särskilt sam- tycke eller motsvarande är svagt och att det vid en jämförelse med de skäl som talar mot en sådan föreskrift måste betraktas som ännu svagare. Vi anser därför, i likhet med många deltagare vid hearingen (se bilaga 2), att det inte bör införas en föreskrift av detta slag. Detta innebär att de regler som gäller för donation av spermier till ett par också kommer att gälla för donation till ensamstående kvinnor. Vi anser däremot att hälso- och sjukvården vid införandet av möjligheten till assisterad befruktning för ensamstående kvinnor bör vidta aktiva åtgärder för att öka antalet spermiedonatorer. Åtgärderna bör rikta sig till potentiella samt innefatta tydlig information om bl.a. befintliga forskningsresultat och gällande regler. Vi återkommer i kapitel 8 till vad som ska gälla för de spermier som har donerats före de nya reglernas ikraftträdande. Andra ändringar i nuvarande regleringar Vi har övervägt behovet av andra ändringar i lagen om genetisk integritet m.m. och kommit fram till att ytterligare två paragrafer behöver ändras. Vi har också kommit fram till att det bör införas en ny paragraf i 6 kap. lagen. Ändringarna innebär följande. Enligt nuvarande regleringar har ett par som vägras behandling en möjlighet att begära prövning av frågan. En ensamstående kvinna som vägras en behandling bör naturligtvis ha samma möjlighet. Detta föranleder ändringar i 6 kap. 3 § andra stycket och 7 kap. 5 § andra stycket lagen. I 7 kap. 2 § lagen anges det, såvitt avser befruktning utanför kroppen, att en givare av ägg eller spermier ska vara myndig, att givaren ska lämna skriftligt samtycke till att ägget får befruktas eller att spermier får användas för befruktning samt att givaren får återkalla sitt samtycke fram till dess befruktning skett. Detta bör i tillämpliga delar gälla även vid insemination (jfr förslaget i En ny biobankslag [SOU 2010:81 s. 66 och s. 582]). Vi föreslår därför att det införs en ny paragraf i lagen, 6 kap. 1 a §, och att det där före- skrivs att en givare av spermier ska vara myndig, att givaren ska lämna ett skriftligt samtycke till att hans spermier får användas för insemination och att givaren får återkalla sitt samtycke fram till dess att inseminationen har skett. Mer detaljerade bestämmelser om assisterad befruktning finns, som tidigare nämnts, i föreskrifter och allmänna råd om användning av vävnader och celler i hälso- och sjukvården och vid klinisk forskning m.m. (SOSFS 2009:32) och i Social- styrelsens föreskrifter om donation och tillvaratagande av organ, vävnader och celler (SOSFS 2009:30). Vi utgår från att Social- styrelsen reviderar dessa eller utarbetar särskilda föreskrifter och allmänna råd för assisterad befruktning av ensamstående kvinnor. Regleringen i 1–3 kap. (FB) syftar till att garantera varje barn två föräldrar och dessutom två rättsliga föräldrar. Den kvinna som föder barnet ska i rättsligt hänseende betraktas som barnets mor. Om modern är gift eller nybliven änka vid barnets födelse, ska hennes make eller avlidne make per automatik anses som barnets far. I andra fall har socialnämnden en långtgående skyldighet att försöka utreda faderskapet eller föräldraskapet och se till att det fastställs genom bekräftelse eller dom. Om barnet har kommit till genom en assisterad befruktning, anses moderns make, maka, registrerade partner eller sambo som barnets far eller förälder under förutsättningen att han eller hon har samtyckt till behandlingen och att det med hänsyn till samtliga omständigheter är sannolikt att barnet har avlats genom behand- lingen. Det förhållandet att en person ska anses som barnets far eller förälder, innebär dock inte att faderskap eller föräldraskap gäller i rättslig mening. För detta krävs att faderskapet eller för- äldraskapet fastställs genom bekräftelse eller dom. Undantag gäller i sådana fall som avses i föregående stycke, dvs. när det finns en faderskapspresumtion. Om en assisterad befruktning har genomförts med donerade spermier och enligt lagen om genetisk integritet m.m., finns det endast små möjligheter att fastställa spermiegivaren som far till barnet. För att så ska kunna ske, krävs att det brister i någon av de förutsättningar som anges i 1 kap. 6 eller 8 § FB. Det ska alltså brista i fråga om samtycket eller sambandet mellan behandlingen och barnets tillkomst. Det krävs också att spermiegivaren frivilligt bekräftar faderskapet enligt 1 kap. 4 § FB och att övriga förutsätt- ningar i det lagrummet är uppfyllda. Någon möjlighet att genom dom fastställa faderskapet för spermiegivaren finns inte (se 1 kap. 5 § andra stycket FB). Tanken med assisterad befruktning för ensamstående kvinnor är att en kvinna ska kunna bli ensam förälder till ett barn. Det är därför bara kvinnans förmåga att ge barnet en god uppväxt som beaktas vid den prövning som ska göras inför en behandling. Prövningen ska resultera i ett beslut som innebär att kvinnan bedöms lämplig eller inte lämplig som ensam förälder till ett barn. Det som gäller för behandlingen bör i möjligaste mån åter- speglas i den föräldraskapsrättsliga regleringen. Utgångspunkten bör därför vara att barnet vid födseln bara får en rättslig förälder, nämligen modern. En sådan utgångspunkt föranleder ett antal frågor. Vad bör t.ex. gälla om kvinnan gifter sig med en man mellan behandlingen och barnets födelse? Vad bör krävas för att ett faderskap eller föräldraskap inte ska behöva fastställas när en kvinna har genomgått en assisterad befruktning som ensam- stående? Ska det även i dessa fall finnas en möjlighet att fastställa faderskapet för en spermiegivare? ha en utred- ningsskyldighet och vad ska den i så fall innefatta? Vi ska i de följande avsnitten redogöra för våra överväganden i dessa och andra frågor. Det bör återigen framhållas att vi i del- betänkandet bara lämnar förslag till nödvändiga följdändringar. Ytterligare ändringar kan således aktualiseras i vårt slutbetänkande. 7.4.3Inget undantag från faderskapspresumtionen Vår bedömning: Det bör inte införas något undantag från faderskapspresumtionen för sådana fall där en kvinna gifter sig med en man mellan den assisterade befruktningen som ensam- stående och barnets födelse. Samma regler bör alltså gälla som i andra fall där en kvinna mellan befruktning och barnets födelse gifter sig med en annan man än barnets genetiska far. När fader- skapspresumtionen leder till ett felaktigt resultat, kan fader- skapet hävas med stöd av reglerna i 1 kap. 2 § (se också 3 kap. 1–4 §§ samma balk). Enligt nuvarande reglering ska en man anses som barnets far om han vid barnets födelse är gift med barnets mor. Detsamma gäller om modern är änka och barnets har fötts inom sådan tid efter makens död att barnet kan vara avlat (1 kap. 1 § FB). Om en kvinna genomgår en assisterad befruktning som ensam- stående och sedan gifter sig med en man mellan behandlingen och barnets födelse, kommer alltså mannen – med nuvarande reglering – per automatik att anses som barnets far. Bör det införas en bestämmelse om undantag från faderskapspresumtionen som inne- bär att kvinnans make i sådana fall inte ska anses som barnets far? Argument för respektive mot ett undantag Ett argument för ett undantag från faderskapspresumtionen är att den rättsliga regleringen annars kan uppfattas som inkonsekvent. Regleringen om assisterad befruktning för ensamstående kvinnor innebär att en kvinna, efter genomförda tester och undersökningar, ska kunna bedömas lämplig som ensam förälder till ett barn. En man som kvinnan gifter sig med mellan behandlingen och barnets födelse har inte omfattats av den lämplighetsprövning som föregått behandlingen. Man kan under sådana förhållanden tycka att utfallet av den genomförda lämplighetsprövningen bör vara styrande för regleringen om det rättsliga föräldraskapet och att kvinnan således, oavsett om hon mellan behandlingen och barnets födelse gifter sig med en man eller inte, bör vara barnets enda rättsliga förälder. Regleringen om assisterad befruktning för ensamstående kvinnor innebär också att behandlingen normalt ska utföras med spermier som har donerats av en för kvinnan okänd man. Om så har skett, torde det i många fall stå klart för såväl inblandade parter som en utomstående att moderns nyblivne make inte kan vara far till barnet och att presumtionen ger ett felaktigt resultat. Maken ska, trots detta och per automatik, anses som barnets rättslige far. Ett annat argument för ett undantag är att regleringen annars kan innebära negativa konsekvenser för barnet. Modern och hennes make kan efter barnets födelse välja mellan att godta faderskaps- presumtionen, och därmed också godta att maken anses som barnets rättslige far, eller vidta åtgärder för att häva faderskapet för maken. Det första alternativt kan innebära sämre möjligheter för barnet att efterforska sitt genetiska ursprung, dvs. att utöva sin rätt att inhämta information om spermiegivaren. Konsekvensen kan uppkomma om moderns make vid barnets födelse automatiskt registreras som barnets far och föräldrarna sedan inte berättar för barnet om dess tillkomst. Forskning visar att andelen föräldrar med donatorbarn som berättar för barnet om dess tillkomst visser- ligen har ökat, men också att det fortfarande finns föräldrar som inte berättar. Det andra alternativet, dvs. att faderskapet hävs, kan i vissa fall få negativa konsekvenser för barnet och barnets relation till vuxna personer i dess närhet. Barnet kan t.ex. under sin uppväxt få veta att dess far, dvs. dess sociala far, har vidtagit åtgärder för att häva faderskapet och uppfatta detta som att fadern inte vill vara barnets far. Det kan också förhålla sig så att modern och hennes make inledningsvis väljer att godta resultatet av faderskaps- presumtionen och att moderns make senare, t.ex. vid en skilsmässa, vidtar åtgärder för att häva faderskapet. I sådana fall kan de nega- tiva konsekvenserna för barnet bli än mer omfattande. Att en sådan händelse t.ex. kan vara emotionellt smärtsam för barnet behöver inte motiveras närmare. Det finns dock även argument mot ett undantag från fader- skapspresumtionen. Ett av dessa är att moderns make i undantags- fall faktiskt kan vara barnets genetiska far och att faderskaps- presumtionen då ger ett riktigt resultat. Situationen kan uppkom- ma om kvinnan i nära anslutning till en insemination har samlag med den man som hon sedan gifter sig med. Vi har tidigare angett att behovet av konsekvens i den rättsliga regleringen kan tala för ett undantag från faderskapspresumtionen vid assisterad befruktning för ensamstående kvinnor. Detta behov kan också anföras som ett argument mot ett undantag. Faderskaps- presumtionen kan nämligen även i andra fall ge ett felaktigt resul- tat. Situationen uppkommer i alla sådana fall där en kvinna mellan en befruktning och barnets födelse gifter sig med en annan man än barnets genetiska far. Införandet av ett undantag från faderskaps- presumtionen vid enbart assisterad befruktning för ensamstående kvinnor skulle således innebära att den rättsliga regleringen blev inkonsekvent. Slutligen finns det skäl att ifrågasätta behovet av en särreglering vid assisterad befruktning för ensamstående kvinnor. Det torde nämligen bli ovanligt att en kvinna beslutar sig för att genomgå en assisterad befruktning som ensamstående, inklusive alla tester och undersökningar, och att hon därefter – under den relativt korta tid som förflyter mellan behandlingen och barnets födelse – gifter sig med en man. Det torde också bli ovanligt att en kvinna genomgår en assisterad befruktning om hon strax före behandlingen har träffat en man som hon sedan gifter sig med mellan behandlingen och barnets födelse. Vår bedömning är att argumenten mot ett undantag från fader- skapspresumtionen är tyngre än argumenten för. Argumentet att utfallet av lämplighetsprövningen före en behandling bör vara styrande för regleringen om det rättsliga föräldraskapet, är ganska svagt. Detta gäller i vart fall om man som här vill använda argu- mentet till stöd för att skapa en särreglering vid enbart assisterad befruktning för ensamstående kvinnor. Argumentet tar nämligen inte hänsyn till den omständigheten att förhållanden kan ändras mellan lämplighetsprövningen och barnets födelse. Om en kvinna har gift sig med en man mellan en insemination och barnets födelse och har haft samlag med mannen i nära anslutning till inse- minationen, kan det inte uteslutas att mannen också är barnets far. Det förhållandet att en kvinna har bedömts lämplig som ensam för- älder och genomgått en insemination som ensamstående behöver alltså inte alltid innebära att faderskapspresumtionen ger ett fel- aktigt resultat. Argumentet att det i dessa fall ofta torde stå klart för såväl parter som utomstående att moderns nyblivna make inte kan vara barnets far, får visserligen betraktas som riktigt. Motsvarande situation kan dock uppkomma även i andra fall där en kvinna gifter sig med en man kort före barnets födelse. Situationen uppkommer alltså inte bara vid assisterad befruktning för ensamstående kvin- nor. Till detta kommer det som har sagts, nämligen att moderns nyblivne make i vissa fall faktiskt är eller kan vara barnets genetiska far. Även det andra argumentet för ett undantag måste därför bedömas som ganska svagt. Det enda argument för ett undantag som då kvarstår är att faderskapspresumtionen kan innebära negativa konsekvenser för barnet. Inte heller detta är dock unikt för de fall där en kvinna har genomgått en assisterad befruktning som ensamstående. Negativa konsekvenser kan uppkomma i alla sådana fall där en kvinna före barnets födelse gifter sig med en annan man än barnets genetiska far. Till detta kommer att faderskapspresumtionen naturligtvis inte behöver innebära negativa konsekvenser för barnet. Det för- hållandet att maken inte vidtar åtgärder för att häva faderskapet behöver inte innebära negativa konsekvenser för barnet om kvin- nan och mannen tidigt berättar för barnet om dess tillkomst. Barnet får då två rättsliga föräldrar och dessutom goda förutsätt- ningar att senare utforska sitt genetiska ursprung. Inte heller det förhållandet att maken vidtar åtgärder för att häva faderskapet behöver innebära negativa konsekvenser för barnet om kvinnan och mannen noga förklarar för barnet varför mannen har vidtagit åtgärderna. De argument som kan anföras för en särreglering, dvs. ett undantag från faderskapspresumtionen, väger alltså inte särskilt tungt. Dessutom finns det, som tidigare framgått, argument som i sig talar mot ett sådant undantag och som också måste betraktas som tyngre. Det första argumentet är att faderskapspresumtionen även i andra fall medför ett felaktigt resultat i fråga om det rättsliga faderskapet. Resultatet blir felaktigt i alla sådana fall där en kvinna mellan en befruktning och barnets födelse gifter sig med en annan man än barnets genetiska far. Situationen kan dessutom uppstå även vid andra typer av assisterad befruktning. Att under sådana förhållanden införa ett undantag för enbart här aktuella fall skulle inte bara medföra en inkonsekvens i den föräldraskapsrättsliga regleringen utan också en inkonsekvens som är svår att motivera. Det andra argumentet är att den här skisserade situationen, dvs. att en kvinna genomgår en assisterad befruktning och sedan gifter sig med en man mellan behandlingen och barnets födelse, måste bli sällsynt och att det därför inte finns något behov av en särreglering. Situationen torde under alla förhållanden inte bli mer vanligt före- kommande än andra situationer i vilka en kvinna före barnets födelse gifter sig med en annan man än barnets genetiska far. Även det bristande behovet av en särreglering talar således mot att införa ett undantag för enbart här aktuella fall. Det bör i sammanhanget tilläggas att det redan enligt nuvarande reglering finns goda möjligheter att åstadkomma en ändring i de fall då faderskapspresumtionen leder till ett felaktigt resultat. För- farandet är dessutom relativt enkelt och smidigt. Vår slutsats blir således att argumenten mot ett undantag är tyngre än argumenten för ett undantag. Någon ändring i 1 kap. 1 § FB behöver därför inte göras. 7.4.4Faderskap eller föräldraskap behöver normalt inte fastställas Vårt förslag: Det införs ett nytt lagrum i 1 kap. där det anges att faderskap eller föräldraskap inte behöver fast- ställas om modern har genomgått en insemination eller befrukt- ning utanför kroppen enligt lagen om genetisk integritet m.m., hon vid behandlingen var en ensamstående kvinna enligt 1 kap. 5 § den lagen och det med hänsyn till samtliga omständigheter är sannolikt att barnet har avlats genom behandlingen. Våra bedömningar: En spermiegivare ska även i dessa fall kunna fastställas som far till barnet. Faderskapet för en spermiegivare ska dock bara kunna fastställas genom bekräftelse och enligt bestämmelserna i 1 kap. 4 § . Bedömningarna i denna del föranleder inga författningsändringar. Enligt nuvarande regler ska faderskap eller föräldraskap enligt 1 kap. 9 § FB fastställas i alla sådana fall där det inte gäller en faderskapspresumtion (1 kap. 3 § FB). Om barnet har kommit till genom samlag, ska den man som modern haft samlag med fast- ställas som barnets far. Om barnet i stället har kommit till genom en assisterad befruktning, ska moderns maka, registrerade partner eller sambo fastställas som barnets far eller förälder. har en långtgående skyldighet att försöka utreda faderskapet eller föräldraskapet och se till att det fastställs genom bekräftelse eller dom (2 kap. 1 och 8 a §§ FB). Möjligheten att fastställa faderskapet för en spermiegivare är begränsad i sådana fall där den assisterade befruktningen har genom- förts enligt lagen om genetisk integritet m.m. För att så ska kunna ske, krävs att moderns maka, registrerade partner eller sambo inte har samtyckt till behandlingen eller att det inte med hänsyn till samtliga omständigheter är sannolikt att barnet har avlats genom behandlingen. Det krävs också att spermiegivaren, som normalt är okänd för paret, är villig att bekräfta faderskapet och att övriga förutsättningar i 1 kap. 4 § FB är uppfyllda. En viktig förutsättning är att modern eller en särskilt förordnad vårdnadshavare för barnet godkänner bekräftelsen. Om barnet är myndigt eller om det enligt 6 kap. 2 § FB inte står under någons vårdnad, ska bekräftelsen i stället godkännas av barnet självt. Det finns således ingen möjlighet att fastställa faderskapet för en spermiegivare i strid med moderns vilja eller, om det är barnet som ska godkänna bekräftelsen, barnets vilja. Om behandlingen har genomförts enligt lagen om genetisk integritet m.m., finns det inte heller någon möjlighet att fastställa faderskapet för en spermiegivare genom dom (1 kap. 5 § andra stycket FB). Förutom ovanstående, krävs det naturligtvis att det inte gäller en faderskapspresumtion i det enskilda fallet. Fader- skapet för en spermiegivare kan nämligen inte fastställas om det finns en annan man som ska anses som barnets far. Om en assisterad befruktning har genomförts på något annat sätt än enligt lagen om genetisk integritet m.m., gäller olika regler för olikkönade och samkönade par. För olikkönade par gäller i stort sett detsamma som om behandlingen har genomförts enligt lagen om genetisk integritet m.m. En skillnad är dock att fader- skapet för en spermiegivare i sådana fall kan fastställas även genom dom. För samkönade par gäller här inte reglerna om bl.a. samtycke som grund för gemensamt föräldraskap. Om ett samkönat par genomgår en assisterad befruktning i egen regi eller utomlands, gäller i stället allmänna regler om fastställande av faderskap. I dessa fall ska alltså faderskapet fastställas genom bekräftelse eller dom. Ett gemensamt föräldraskap för personerna i det samkönade paret kan – om övriga förutsättningar för det är uppfyllda – åstadkom- mas genom en s.k. närståendeadoption (se 4 kap. 1 och 3 §§ FB). Om en kvinna genomgår en assisterad befruktning som ensam- stående och är ensamstående även vid barnets födelse, skulle för- hållandena – med nuvarande reglering – vara sådana att ett fader- skap eller föräldraskap ska fastställas. I detta fall finns det normalt bara en person som kan fastställas som barnets andra rättsliga förälder och då som far, nämligen spermiegivaren. Denna reglering behöver ändras. Utgångspunkten ska nämligen vara att modern i dessa fall blir barnets enda rättsliga förälder. Frågan är dock vad som bör krävas för att ett faderskap eller föräldraskap inte ska behöva fastställas. En annan fråga är om det i dessa fall bör vara möjligt att fastställa faderskapet för en spermiegivare och, om så är fallet, under vilka förutsättningar det bör kunna ske. Vi inleder den fortsatta framställningen med att behandla dessa frågor.