sou · H2B354 · 2014-07-15 00:00:00 — Surveillance of Bovine Tuberculosis and Risk Estimation of a Future Reservoir Formation in Wildlife in and . PloS one 8(1):e54253. L., , R. L., & , S. develop- ment of supplementally fed, free-ranging elk. 61: 26–38. Antler size and mortality of elk: effects of environment, birth year, and parasites. 79: 1038–1044. feeding of elk in western North . 65: 173–190. Sorensen, A., van Beest, F. M., & , R. Impacts of wild- life baiting and supplemental feeding on infectious disease trans- mission risk: A synthesis of knowledge. Preventative Veterinary Medicine 113: 356–363. , A., Ouellet, J-P., Crête, M., Maltais, J., & Huot, J. Effects of partial cutting in on white-tailed deer. 20: 655–661. Tarr, M. D., & Pekins, P. Influences of supplemental feeding on the energy balance of white-tailed deer fawns in , U.S.A. 80: 6–15. K., , M. D., & , T. Alter- native feeding strategies and potential transmission in white-tailed deer. The journal of wildlife management 72: 416– 421. van Beest, F. M., , H., Mathisen, K. M., , J. M., & Skarpe, C. Long-term browsing impact around diversio- nary feeding stations for moose in Southern . and Management 259: 1900–1911. van Beest, F. M., , L. E., Mysteryd, A., & , J. Comparative space use and habitat selection of moose around feeding stations. 74: 219–227. Vaňková, D., Bartoŝ, L., , K. V., & Brandl, P. Behaviour of white-tailed and fallow deer during supplemental feeding. Foolia Zoologica 48: 87–92. Veiberg, V., , L. E., Mysterud, A., Langvatn, R., & Stenseth, N. Social rank, feeding and weight loss in red deer: any evidence of interference competition? Oecologica 138: 135– 142. Volpelli, L. A., Valusso, R., Morgante, M., Pittia, P., & Piasentier, E. Meat quality in male fallow deer (Dama dama): effects of age and supplementary feeding. Meat Science 65: 555–562. , J., J. Segales, U. Hofle, M. Balasch, J. , M. and C. Gortazar. Epidemiological Study on Porcine Circovirus Type 2 (Pcv2) Infection in Wild (). Vet Res 35(2):243-53. doi: 10.1051/vetres:2004008. , J., F. , D. , U. Hofle, P. Acevedo, D. Villanua, I. G. Fernandez-de-Mera, M. P. and C. Gortazar. Serosurvey of Aujeszky's Disease Virus Infection in European Wild in . Vet Rec 156(13):408-12. , , , and . The Importance of Parasite Life History and in Predicting . Oecologia 152(4):655-64. doi: 10.1007/s00442- 007-0690-6. , . and . . Predicting the Status of Wild Deer as Hosts of Mycobacterium Infection in . 58(1):127-35. doi: 10.1007/s10344-011-0553-7. Undersökning om jordbruksarrendatorer och vilt Totalt frågade vi 1600 jordbruk som lämnat in en SAM-ansökan 2013 och hade en brukningsenhet om ; 1500 var ett slummässigt urval från lantbruksregistret 2012, SCB, 100 jordbruk slumpmässigt från . Bruttosvarsfrekvensen var i urvalet från SCB och lantbruksregistret, i urvalet från . Uppdraget var att fokusera främst på de som arrenderade mark. 1.Det är mer vanligt att mindre markägare behåller rätten att jaga. På mark som jordbruket arrenderar är det vanligast att mark- ägaren behåller jakträtten (medelvärde 5; variation mellan 33– beroende av markens storlek) eller att det finns en annan jakträttshavare (;11–). En minoritet av arrendatorerna (;10–) anger att de har full jakträtt, eller har begränsat jakträtt (45;0–). 2.Två av tre () jordbruk anser att någon viltart ska jagas mer. Minst benägna att öka jakten är de som brukar små enheter; mest benägna är de med stora enheter. Mest benägna var brukare i skogsbygd (), mellanbygd () och minst i slättbygd (). Det var ingen skillnad mellan de som bru- kade egen ägd mark och som inte gjorde det. 3.Jordbrukarna anser att vildsvin (), gäss () och älg () ska jagas mer. 4.Arrendatorer med större mark var mer benägna att rapportera viltskador. Av dessa angav att de inte haft viltskador på växande grödor; lika stor andel angav att de haft viltskador men inte uppskattat omfattningen på den arrenderade marken. angav att de haft viltskador samt uppskattat omfatt- ningen av dessa (medel av arealen). 5.En minoritet av arrendatorerna uppskattar bete-, tramp-, ligg- och bökskador av vilt på växande grödor som svåra (7 pro- cent;0–) eller medelsvåra (;5–). 6.I medeltal (59–) av arrendatorerna ansåg att ingen klövviltart orsakade oacceptabla skador. (14– ) ansåg att vildsvin orsakade oacceptabla skador. 7.Majoriteten, , ansåg att ingen fågelart orsakade oaccep- tabla skador (67–); större jordbruksföretag ansåg att framförallt gäss var orsaken till oacceptabla skador. 8.Huvuddelen (53–) rapporterade inga skador på betesvallar eller på naturbeten, förutom från vildsvin 10 pro- cent (5–) på odlad vall. ansåg gäss och tranor som problem. 9.Många ansåg att viltskador påverkade jordbruket ekonomiskt, men huvuddelen (80–) inventerade inte vilt- skador. Benägenheten att inventera ökade med arealen. 10.Endast en liten andel av arrendatorerna har ett avtal som reglarar viltskadorna (1–). 11.Konfliktnivån mellan markägare och arrendatorer verkar var låg. 608 jordbruk av 663 () svarar att det inte finns någon konflikt. 12.I de analyser där jordbruk med ägd och arrenderad mark jäm- fördes såg vi ingen skillnad. Utredaren ska därför undersöka och redovisa hur vanligt det är att jordägaren förbehåller sig jakträtten på arrenderad mark och hur stort problemet med viltskador på arrendestället eller på arrendatorns egendom är i dessa fall, hur möjligheterna till skyddsjakt på arrenderad mark hanteras i praktiken och om det finns några problem kring detta samt hur frågan om arrendatorns rätt till ersättning för viltskador hanteras i praktiken och om det finns några problem kring detta För att hantera det gav utredaren i uppdrag till SLU undersöka några frågor kopplade till jordbruksarrendatorers skador av vilt samt hur dessa regleras och om utfodring. Totalt frågade vi 1600 jordbruk (1200+100+100+100+100). Vi frågade 1200 jordbruk i ett slumpmässigt urval av jordbruk med i hela landet om vilt, skador och jord- bruk. För att säkerställa att större enheter kom med i undersökningen frågade vi ytterligare 100 stycken slumpmässigt valda jordbruk med 51–, 100 stycken slumpmässigt valda med 101– , samt 100 stycken slumpmässigt valda med mer än i hela landet. Alla dessa adresser kom från lantbruksregistret 2012, SCB. Vi fick ytterligare 100 stycken adres- ser slumpmässigt från säkerställa att vi fick med tillräckligt många stora brukningsenheter. Undersökningen genomfördes som en brevundersökning med upp till fyra kontakter. Bruttosvarsfrekvensen var i urvalet från SCB och lantbruksregistret, i urvalet från . Jordbruk som lämnat in en SAM-ansökan be- aktades bara i analyserna. Sedan gick med i EU finns möjlig- heten att få stöd och olika former av miljöersättningar för att bruka jordbruksmark. Marken skall vara registrerad hos (/saminternet), och den som skall söka stöd måste även ha personliga stödrätter för motsvarande areal. För att söka stöd specificerar man hur man avser bruka marken i SAM-ansökan till . I undersökningen har vi begränsat oss till brukare som ansökt om gårdsstöd för mark. Resultatdel med kommenterade tabeller Jordbruksföretagen i undersökningen brukade både egen och arren- derad mark. Framförallt var det tydligt att stora brukningsenheter i kategorin >201 ha också hade en stor del arrenderad mark. Det var också tydligt att ju större brukningsenhet, desto vanligare var det att de brukade både egen och arrenderad mark (Tabell 1). Bilaga 8 SOU 2014:54 svarade angav att de bedrev sitt jordbruk i slättbygd, i mellanbygd, och i skogsbygd . Summan i tabell 1 behöver inte bli . I exempelvis areal- klass 10–anger av de som svarat att de brukar egenägd, och att de brukar arrenderad mark. Genomgå- ende för alla arealklasser är att egenägd mark dominerar – till , och att huvuddelen också anger att de arrenderar mark, förutom i den lägsta arealklassen där en minoritet (38 pro- cent) anger det. Tabell 1 Andel i respektive arealklass som brukade egenägd mark, arrenderad mark och både egen och arrenderad mark. En central fråga är vem som har rådighet över jakträtten. På mark som ägs är det vanligt att markägaren behåller jakträtten (Tabell 2a). I SCB-urvalet ser vi att mer vanligt att mindre markägare behåller rätten att jaga på mark (Tabell 2b) som de äger och brukar. Tabell 2a Jakträtt på mark som jordbruket äger och brukar aktivt. Tabell 2b Jakträtt på mark som jordbruket äger och brukar aktivt uppdelat på arealklass. Avser 2013 och urvalet kommer från lantbruksregistret 2012, SCB. På mark som brukningsenheten arrenderar är det vanligast att mark- ägaren behåller jakträtten (33–) eller att det är en annan jakträttshavare (11–). En minoritet av arrendatorerna (10–) anger att de har full jakträtt på mark de arrenderar, eller har begränsat jakträtt (0–) (Tabell 3). Jakträtten på mark som arrenderas och brukas. Två av tre () tycker att något vilt ska jagas mer. Minst benägna är de som brukar små enheter, och mest benägna är de med stora enheter. Det är tänkbart att de med små enheter brukar mar- ken som komplement eller bisyssla till annan verksamhet vilket kan påverka synen på jakt och viltskador. Dock har inte undersök- ningen tittat på det. Mest benägna att jaga mer vilt för att begränsa skador var de som brukade mark i skogsbygd (), därefter de i mellanbygd () och de i slättbygd () vilket kan bero på större marginaleffekter av viltbete i skogsbygd, men det är inte studerat av undersökningen. Det var ingen skillnad mellan de som brukade egen ägd mark och som inte gjorde det. Det vilt som jordbrukarna anser ska jagas mer är vildsvin (), gäss () och älg (). (Tabell 4). 972 svar, både egen ägd mark och arrenderad mark. Tabell 4 Fördelning av vilt som jordbrukare anser ska jagas mer. 972 svar, både egen ägd mark och arrenderad mark. I följande frågor har vi fokuserat på arrendatornas svar och situation om inte annat anges. Den första frågan var om vilt skadat växande grödor under växtsäsongen 2013. Total svarade 669 st jordbruk som arrenderade jordbruksmark. 269 st, , svarade att de inte haft viltskador på växande grödor under växtsäsongen 2013, 268 st, att de haft viltskador men inte uppskattat omfattningen på den arrenderade marken. 130 st, angav att de haft vilt- skador som de uppskattat omfattningen av. Av tabellen 5 nedan fram- går att arrendatorer med större mark rapporter mer viltskador. Av de 93 stycken arrendatorer som angivet att de uppskattat skadorna, var de i genomsnitt (max ) på den arrenderade marken. Det var ingen skillnad mellan arrenderad och ägd mark som jämförelse (Tabell 5). SOU 2014:54 Bilaga 8 Viltskador på arrenderad mark växtsäsongen 2013. (Inom parentes för ägd mark, 881 svar). Skada, inte uppskattat I frågorna därefter har vi fokuserat på att förstå vilken typ av skador viltet orsakat och hur det påverkat arrendatorernas jordbruksföre- tagande. Den första frågan var om omfattningen av bete-, tramp-, ligg- och bökskador av vilt på växande grödor. Sammantaget är det en mino- ritet som uppskattar dem som svåra (0–) eller medelsvåra (5–) beroende vilken areal som jordbruket omfattar (Tabell 6). Tabell 6 Uppskattade bete-, tramp-, ligg- och bökskador av vilt på växande grödor . Svaren avser arrenderad mark. (Ägd mark, 690 svar). Uppföljningsfrågan var vilka klövviltarter som man ansåg orsakade oacceptable skador på växande grödor växtsäsongen 2013 (Tabell 7). Majoriteten (59–) av de svarande ansåg att ingen art orsa- kade oacceptabla skador. En betydande andel (14–) ansåg att vildsvin orsakade oacceptabla skador, tendensen var att mindre arrendatorer ansåg så. ansåg att kombina- tioner av vildsvin och hjortarter tillsammans var ett problem. Tabell 7 Anser ni att några klövviltarter orsakade oacceptabla skador på växande grödor ? Avser bara arrenderad mark. (Ägd mark, 735 svar). Motsvarande fråga ställdes i undersökningen om fåglar och oaccep- tabla skador till de jordbruk som arrenderade mark (Tabell 8). Huvuddelen svarade att ingen fågelart orsakade oacceptabla skador (67–). Här var trenden tydlig att större jordbruksföretag som arrenderade mark ansåg att framförallt gäss var orsaken till oacceptabla skador på växande grödor . Tabell 8 Andel arrendatorer som anser att fågelarter orsakade oacceptable skador på växande grödor . tranor, komb. Uppföljningsfrågan efter att vi etablerat att framförallt vildsvin och hjortvilt i viss mån orsakade skada på växande gröda var att se om jordbruksföretagen ansåg att viltskador påverkar det ekonomiska utfallet negativt (Tabell 9). Trenden var tydlig även här; större jord- bruk som arrenderade mark ansåg i högre grad att viltet påverkade dem ekonomiskt; obetydligt eller delvis. För de som svarade att viltet avsevärt påverkade dem ekonomiskt (6–) fanns ingen koppling till storleken på jordbruket i hektar. Tabell 9 Andel arrendatorer som ansåg att de påverkades ekonomiskt av viltskada. Nästa steg i uppföljningen var viltskador på betesvallar eller natur- betesbetesmarken för arrendatorerna (10). Huvuddelen (53– ) rapporterade inga skador på betesvallar eller natur- Av de 100 arrendatorerna () som också rapporterade andel som skadats låg skadeandelen i genomsnitt på av den arrenderade betesvallen, spannet som rapporte- rades var mellan skadat. Av de 83 arrendatorerna som rapporterade att de fått arrenderad naturbetesmark skadad låg den genomsnittliga skadeandelen på (0–). Tabell 10 Uppskattade viltskador på betesvallar eller naturbetesbetesmarken på arrenderad mark. har skadats av vilt Vi frågade separat om några klövviltarter orsakade ett oacceptabelt betestryck på odlad vall (Tabell 11) Huvuddelen ansåg inte att var ett oacceptabelt betestryck från någon art (81–), förutom från vildsvin (5–). Andel arrendatorer och ett oacceptabelt betestryck på odlad vall Motsvarande fråga om acceptabelt betestryck på odlad vall för fåglar gav att framförallt större jordbruksföretag som arrenderade såg gäss och tranor som problem (Tabell 12). Tabell 12 Fågel som arrendatorerna anser orsakade ett oacceptabelt betestryck på odlad vall. tranor, komb. Trots den låga andelen som angav att skadorna vara oacceptabla ansåg relativt många att viltskador på odlad vall påverkade jordbruket ekonomiskt (Tabell 13). Avsevärd påverkan ekonomiskt ansåg mellan att det förelåg, delvis 13–och obetydlig 14–av jordbruken som arrenderade mark. Tabell 13 Uppskattad ekonomisk påverkan på odlad vall. Avser bara arrenderad mark. De två frågor som fokuserade på om det förelåg ett oacceptabelt betestryck på naturbetesmark för jordbruk som arrenderade mark pekade att det generellt inte var något problem; förutom vildsvin bland klövviltet (3–av jordbruken; Tabell 14a) samt i viss mån för gäss (1–av jordbruken; Tabell 14b) Tabell 14a Andel arrendatorer och oacceptabelt betestryck på naturbetesmarker från klövvilt. Rådjur Kronhjort Dovhjort Vildsvin Tabell 14b Andel arrendatorer och oacceptabelt betestryck på naturbetesmarker från fågel. Svanar Gäss, tranor, Liksom för odlad vall ansåg en minoritet av jordbruken som arren- derade mark att viltskador på naturbetesmark påverkade dem eko- nomiskt (Tabell 15). Avsevärd påverkan ansåg 1–förelåg, delvis 6–samt obetydlig 10–av alla jordbruks- företag. SOU 2014:54 Bilaga 8 Uppskattad ekonomisk påverkan på naturbetesmark. Av jordbruken som arrenderar mark var det en liten andel som också inventerade viltskador. Mellan 80–av alla som svarade sa att de inte inventerade viltskador. Benägenheten att inventera vilt- skador ökade med arealen i hektar (Tabell 16). Tabell 16 Andel av jordbruken som arrenderar mark och inventerar viltskador. Internt i familjen, Endast en liten andel av arrendatorerna har ett avtal som reglarar viltskadorna (1–) med en tendens att större jordbruk oftare har det inskrivet (Tabell 17). 15 av 626 anger att avtal finns som anger skadenivån men endast tre angav vilken procentnivå avtalet innehåller (5, 20 samt ). Endast 7 stycken anger att de fått ersättning från markägaren för viltskador. Bilaga 8 SOU 2014:54 Andel jordbruk som ett avtal med markägaren hur viltskador ska Ja, det finns en skadenivå angivet i avtalet (%) En minoritet av jordbruken som arrenderar mark anger att de har be- drivit skyddsjakt utanför ordinarie jakttid (Tabell 18). Av 634 svar avger 141 () att det har bedrivits skyddsjakt. Skydds- jakten domineras av vildsvin (8–), gäss (2–) och kombinationer av flera arter (1–). Trenden är att större jordbruk anger att i större utsträckning bedrivet skyddsjakt utanför ordinarie jakttid. Tabell 18 Andel jordbruk som anger att de bedrivet skyddsjakt under växtsäsongen. Samverkan med markägaren för att begränsa viltskadorna upplevs av 32–fungera bra. Trenden är att ju större areal jordbruks- företaget har, desto bättre anger de att samverkan fungerar (Tabell 19). Sammantaget kan det vara att de som anger att de har störst problem med viltskador i tidigare frågor också är de som är drivande till att få till en fungerande samverkan med markägaren. En försiktig tolkning av våra data utesluter inte ett sådant samband. Tabell 19 Upplevd samverkan med markägaren för att begränsa skador av vilt på mark som arrenderas och brukas. Den rapporterade konfliktnivån mellan markägare och arrendatorer var låg. 608 jordbruk av 663 () svarar att det inte finns någon konflikt. Av de 55 som anger att det finns någon konflikt så anger 14 () att det är mot markägaren, 10 () anger att det finns en konflikt mot annan jakträttshavare på den arren- derade marken, 7 () mot jakträttshavare på mark som de äger, 5 () mot jakträtthavare på angränsande marker. Övriga 19 () anger att det finns en konflikt som både är mot mark- ägare och jakträttshavare på egen arrenderad eller angränsad mark. Ang. del II – förslag Förslag till lag om ändring i jaktlagen (1987:259) Viltet skall vårdas i syfte att -bevara de viltarter som till- hör landets viltbestånd och de fågelarter som tillfälligt förekom- mer naturligt i landet, och -främja en med hänsyn till allmänna och enskilda intressen lämplig utveckling av viltstam- marna. I viltvården ingår att genom särskilda åtgärder sörja för att viltet får skydd och stöd och att anpassa jakten efter tillgången på vilt. För att åtgärderna utförs och anpassningen sker svarar markägaren och jakträttshavaren. Viltet skall vårdas i syfte att -bevara de viltarter som till- hör landets viltbestånd och de fågelarter som tillfälligt förekom- mer naturligt i landet, och -främja en med hänsyn till allmänna och enskilda intressen lämplig utveckling av viltstam- marna. I viltvården ingår att genom särskilda åtgärder sörja för att viltet får skydd och stöd och att anpassa jakten efter tillgången på vilt. För att åtgärderna utförs och anpassningen sker svarar markägaren och jakträttshavaren. Stödåtgärder kan bland annat avse utfodring. Eventuell utfodring ska ske med hänsyn till mängden vilt och viltets behov beroende på klimatförhållanden samt övriga omständigheter. Utan lov är det inte tillåtet att skrämma eller mota vilt från någon annans jaktområde i andra fall än som avses i 5 § andra stycket andra meningen. Det är inte heller tillåtet att utan lov locka vilt från någon annans jakt- område genom utfodring eller på något annat sätt.Regeringen eller den myndig- het regeringen bestämmer får med- dela föreskrifter om utfodring samt andra medel och metoder för att locka vilt. Regeringen eller den myndig- het regeringen bestämmer får med- dela föreskrifter om förbud mot utfodring av klövvilt i huvudsak- ligen stödjande syfte under vegeta- tionsperioden. Regeringen eller den myndig- het regeringen bestämmer får med- dela föreskrifter om förbud mot utfodring av klövvilt av trafik- säkerhetsskäl. Utan lov är det inte tillåtet att skrämma eller mota vilt från någon annans jaktområde i andra fall än som avses i 5 § andra stycket andra meningen. Det är inte heller tillåtet att utan lov locka vilt från någon annans jakt- område genom utfodring eller på något annat sätt. 4 § ang. viltvården och markägarens respektive jakträttshavarens skyldigheter att bedriva viltvård i form av utfodring bör förtydligas. Om utfodring sker är det viktigt att man anpassar mängden foder efter mängden vilt och viltets behov. Vid stränga och långa vintrar är behovet större. Vid mild väderlek kan behovet vara obefintligt. Rätten för regeringen eller den myndighet som regeringen be- stämmer att meddela föreskrifter måste avgränsas till områden där problem i någon form faktiskt påvisats. Således omfattar bemyn- digandet endast klövvilt och kan användas endast under vissa förut- sättningar. Föreskrifterna bör bland annat definiera vad som utgör ett huvudsakligen stödjande syfte och tydliggöra att avledande ut- fodring samt åtling inte omfattas. Även dessa begrepp bör definieras. Dessutom bör av rättssäkerhetsskäl vad som avses med vegetations- perioden definieras. Denna definition bör för tydlighets skull utgöras av ett datumbestämt intervall som kan vara olika för olika delar av landet. Föreskrifterna bör också ange med vad och hur utfodring av klövvilt får ske. Reglering av mängder foder är dock olämpligt; här föreslås istället aktsamhetsregeln i det föreslagna tredje stycket i paragrafen gälla. Föreskrifterna kan även innefatta förbud mot all utfodring av klövvilt nära (närmare än från) allmän väg (med upp till fyrsiffrigt vägnummer). En sådan ordning kan moti- veras av trafiksäkerhetsskäl, och skulle även/istället kunna kopplas till 27 § jaktlagen. Ett totalt förbud mot utfodring är inte accepta- belt – vare sig i lag eller genom föreskrift, då det skulle innebära en alltför långtgående rådighetsinskränkning. Endast regeringen eller den nationellt ansvariga jaktmyndigheten ska kunna utfärda bindande föreskrifter. ska inte kunna meddela föreskrifter baserade på 4 §. En sådan ordning skulle leda till en icke acceptabel rättsolikhet. En nationell samordning behövs i principiella frågor så medborgarna bedöms lika under lagen, oav- sett i vilket län de bor. Enkla regler som är lätta att tillämpa och genomdriva bör eftersträvas. De resurser som skulle krävas för att säkra efterlevnaden av länsvisa regelverk är oöverblickbar. En regional nivå är därför inte lämplig för denna typ av frågor. 34 § ang. olovligt lockande bör kompletteras med ett bemyndigan- de för den nationellt ansvariga jaktmyndigheten att utfärda före- skrifter om eventuell avståndsgräns som ska gälla för att olovligt lockande ska anses föreligga eller inte ska anses föreligga i samband med utfodring. Bemyndigandet ska som utgångspunkt ta att samtliga fastighetsägare som äger fastighet som ligger inom visst avstånd, t.ex. 400 m, från respektive utfodringsplats i syfte att locka klövvilt ska samtycka till utfodringsplatsens placering. När det gäller så korta av- stånd får utgångspunkten vara att olovligt lockande annars föreligger. Bemyndigandet omfattar inte rätt att föreskriva krav om samtycke från samtliga fastighetsägare som äger fastighet gränsande till en fastighet på vilken utfodring sker, även för utfodring som sker på plats som uppfyller avståndsbestämmelsen. Detta då ett sådant krav skulle innebära en alltför långtgående rådighetsinskränkning. I övrigt kan behov föreligga att föreskriva vilka metoder som anses utgöra lockande i sig, t.ex. användandet av tjära för att locka vildsvin. Vad gäller övrigt vilt får den nationellt ansvariga jaktmyndigheten bedöma behovet av att reglera vad som ska anses utgöra olovligt lockande eller inte. Advokat, som ombud för 3.Boende utanför det egna hemmet –placeringsformer för barn och unga. 4.Det måste gå att lita på konsument- skyddet. 5.Staten får inte abdikera –om kommunaliseringen av den svenska skolan. 6.Män och jämställdhet. 7.Skärpta straff för vapenbrott. 8.Översyn av statsskuldspolitiken. –en översyn av ersättningssystemet. 10.Ett steg vidare – nya regler och åtgärder för att främja vidareutnyttjande av handlingar. 11.Kunskapsläget på kärnavfallsområdet 2014. Forskningsdebatt, alternativ och beslutsfattande. 12.Utvärdera för utveckling – om utvärde- ring av skolpolitiska reformer. 13.En digital agenda i människans tjänst –en ljusnande framtid kan bli vår.