sou · H2B346 · 2014-06-27 00:00:00 — Vilket beviskrav som ska tillämpas torde, liksom vid förtalsbrott när den tilltalade ska visa att en utsaga var sann, variera beroende på omständigheterna (se , Brottsbalk (1962:700) 5 kap. 1 §, Lexino ). Om den tilltalade hade tillgång till insiderinformationen som var ägnad att sänka priset på instrumentet och då förvärvade instrumentet i fråga (jfr undantaget i punkten 2 i 5 § i dess tidigare lydelse) torde det räcka att den tilltalade själv förklarar detta. Om den tilltalade däremot påstår att någon av undantagssituationerna i artikel 9 i marknadsmissbruksförordningen är för handen – t.ex. att det före- ligger ett ingånget och aktualiserat åtagande, såsom ett termins- kontrakt som leder till ett förvärv eller en avyttring av aktier, som ingåtts innan personen i fråga kom att förfoga över insider- information, se artikel 9.3.a i marknadsmissbruksförordningen – bör krävas skriftlig eller muntlig bevisning för när avtalet ingicks eller åtagandet gjordes. Obehörigt röjande av insiderinformation Den som röjer information som han eller hon inser är insiderinformation döms, utom i de fall då röjandet sker som ett normalt led i fullgörande av tjänst, verksamhet eller åliggande, för obehörigt röjande av insiderinforma- tion till böter eller fängelse i högst . Detsamma gäller den som vidare- befordrar ett sådant råd eller sådan information som avses i 3 § första stycket 2, om personen i fråga inser att rådet eller informationen grundas på insider- information. Om informationen blir allmänt känd med att den röjs, döms inte till ansvar. Paragrafen hade tidigare beteckningen 7 §. Bestämmelsen har be- handlats i avsnitt 13.3.8. Ändringarna i första stycket genomför artiklarna 4 och 7.3 i marknadsmissbruksdirektivet samt begränsar det straffbara om- rådet till enbart uppsåtliga brott. I de fall den som röjer informa- tionen faktiskt inte insåg, men borde ha insett, att det var insider- information kan inte dömas till ansvar enligt denna paragraf. I de oaktsamma fallen kan det i stället bli fråga om administrativa sanktioner för överträdelser av artikel 14 i marknadsmissbruks- förordningen (se avsnitt 9.4). I paragrafens nuvarande lydelse gäller ett subjektivt rekvisit (uppsåt) för själva röjandet och ett annat (uppsåt eller oaktsamhet) i förhållande till att det är fråga om insiderinformation. När nu det subjektiva rekvisitet blir detsamma för samtliga objektiva rekvisit behövs inte markeringen av att det ska vara fråga om ett uppsåtligt röjande längre. Ordet uppsåtligen har därför tagits bort ur lagtexten. Undantag för röjande som sker som ett normalt led i fullgörandet av tjänst, verksamhet eller åliggan- den inbegriper även ett röjande som kan anses utgöra marknads- sondering och som utförts i enlighet med artikel 11.1–11.8 i mark- nadsmissbruksförordningen. Undantaget ska tillämpas restriktivt. Höjningen av maximistraffet i straffskalan är bl.a. föranledd av kravet i artikel 7.3 i direktivet. Liksom tidigare gäller att i de fall bestämmelsen om obehörigt röjande av insiderinformation kommer i konflikt med meddelar- friheten eller rätten till anonymitet enligt tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen, ska meddelarfriheten respektive rätten till anonymitet ha företräde och förevarande bestämmelse blir utan verkan (jfr artikel 4.5 i marknadsmissbruksdirektivet). Bestämmelsen i andra stycket har i svensk rätt motiverats med att ett röjande av insiderinformation i dessa situationer inte kan anses skada allmänhetens förtroende för de finansiella marknaderna (prop. 1999/2000:109 s. 56 f.). I marknadsmissbruksdirektivet finns inte någon motsvarande undantagsbestämmelse, men kriminali- seringskravet gäller å andra sidan enbart för de allvarligaste fallen av marknadsmissbruk, varför det fortfarande får anses finnas ett utrymme för bestämmelsen. Ett beteende som omfattas av undan- tagsbestämmelsen utgör dock en överträdelse av artikel 14.c i marknadsmissbruksförordningen. I 10 § föreslås en bestämmelse om åtalsprövning för bl.a. obe- hörigt röjande av insiderinformation i vissa specifika fall, se av- snitt 9.5.4. 1.den som genomför en transaktion eller lägger en order eller annars agerar på ett sätt som ger falska eller vilseledande signaler avseende pris, tillgång eller efterfrågan på finansiella instrument eller till instrumenten relaterade spotavtal på råvarumarknaden, om det inte finns legitima skäl för agerandet och transaktionen eller ordern inte har genomförts i enlighet med godtagen marknadspraxis på den aktuella marknadsplatsen, 2.den som genomför en transaktion eller lägger en order eller annars agerar på ett sätt som låser priset på ett eller flera finansiella instrument eller till instrumenten relaterade spotavtal på råvarumarknaden, på en onormal eller konstlad nivå, om det inte finns legitima skäl för agerandet och trans- aktionen eller ordern inte har genomförts i enlighet med godtagen mark- nadspraxis på den aktuella marknadsplatsen, 3.den som genomför en transaktion eller lägger en order eller annars agerar på ett sätt som påverkar priset på finansiella instrument eller till instrumenten relaterade spotavtal på råvarumarknaden genom falska förespeg- lingar eller genom att utnyttja andra slag av vilseledande eller manipula- tioner, 4.den som sprider information som ger falska eller vilseledande signaler avseende pris, tillgång eller efterfrågan på finansiella instrument eller till instrumenten relaterade spotavtal på råvarumarknaden, eller som låser fast priset på ett eller flera sådana instrument eller spotavtal på en onormal eller konstlad nivå, eller 5.den som sprider falska eller vilseledande uppgifter, tillhandahåller orik- tiga eller vilseledande ingångsvärden eller på annat sätt manipulerar beräk- ningen av ett referensvärde. Straffet är fängelse i högst . Är brottet med hänsyn till omfattningen av manipulationen eller övriga omständigheter att anse som grovt, ska dömas för grov marknadsmani- pulation till fängelse i lägst och högst . Om brottet är ringa döms inte till ansvar. Paragrafen hade tidigare beteckningen 8 §. För att åstadkomma ett mer direktivnära genomförande av marknadsmissbruksdirektivet har brottet otillbörlig marknadspåverkan fått en ny rubricering: marknadsmanipulation. Även ordalydelsen i och utformningen av paragrafen i övrigt har ändrats för att bättre motsvara artikel 5 i Ändringen, som genomför artikel 5, har behandlats i avsnitt 13.4. Första stycket 1 och 2 motsvarar artikel 5.2.a. i marknadsmiss- bruksdirektivet. Transaktioner och orderläggning enligt denna bestämmelse ska inte anses vara marknadsmanipulation om det finns legitima skäl för agerandet och transaktionerna eller orderläggningen sker i enlighet med godtagen marknadspraxis på marknadsplatsen i fråga. Med godtagen marknadspraxis avses en marknadspraxis som har accepterats av enligt artikel 13 i marknadsmissbruksförordningen och som har offentlig- gjorts i enlighet med samma artikel, se definitionen i 1 § 6. Utrymmet för undantag är således mycket begränsat. Det ska dels vara fråga om en av , eller någon annan behörig myndighet, fastslagen och offentliggjord marknadspraxis avseende just den aktuella marknadsplatsen, dels måste den som agerar ha ett legitimt intresse av att använda sig av denna marknadspraxis. finns det i inte någon sådan praxis som upp- fyller förordningens krav. Undantaget för legitima skäl och godtagen marknadspraxis gäller inte för marknadsmanipulation enligt första stycket 3–5, som motsvarar artikel 5.2.b–d i marknadsmissbruksdirektivet. Straffet för marknadsmanipulation är, som tidigare, fängelse i högst , vilket följer av andra stycket. Straffskalan för det grova brottet, som finns i tredje stycket höjs däremot från fyra till fängelse, och brottet får också en egen brottsrubricering, grov marknadsmanipulation, se vidare avsnitten 13.4 och 13.6. Avkrimi- naliseringen av ringa brott har behandlats i avsnitt 9.4. Liksom otillbörlig marknadspåverkan ligger brottet marknads- manipulation nära det allmänna brottet svindleri enligt 9 kap. 9 § , och det kan förekomma att en gärning passar in under båda brottsbeskrivningarna. Med tanke på att svindleri kräver direkt uppsåt framstår det som naturligt att gärningsmannen åtalas och döms för svindleri, om alla rekvisit för det brottet är uppfyllda. Om det exempelvis brister i det subjektiva rekvisitet kan åtal för marknadsmanipulation vara ett alternativ. Frågan får lösas med utgångspunkt i allmänna regler om brottskonkurrens (se prop. 2004/05:142 s. 72). Försök och föreberedelse till brott För försök till insiderbrott och marknadsmanipulation samt för försök eller förberedelse till grovt insiderbrott och för försök till grov marknads- manipulation döms till ansvar enligt 23 kap. . Paragrafen, som tidigare hade beteckningen 4 §, reglerar försöks och förberedelse till brott. I förhållande till tidigare lydelse är även marknadsmanipulation och grov marknadsmanipulation straffbart på försöksstadiet, se avsnitt 9.4. Ageranden som enligt tidigare lydelse har varit straffbara som otillbörlig marknadspåverkan för att de varit ägnade att otillbörligt påverka priset eller andra villkor blir, med den ändrade utformningen av marknadsmanipulationsbrottet tillsammans med denna paragraf, straffbara som försök till mark- nadsmanipulation. Det finns dock även ageranden som inte är straffbara som kan utgöra försök till marknadsmanipulation. Den som inleder ett agerande, t.ex. lägger order men på grund av tekniska problem misslyckas, kan göra sig skyldig till försök, se skäl 41 i marknadsmissbruksförordningen. Ändringen genomför artikel 6 i direktivet. Om den tilltalade kan visa att insiderinformation inte utnyttjats och att ett fullbordat brott skulle ha omfattats av ansvars- frihetsregeln i 4 §, blir försöks- eller förberedelsebrott inte aktuellt. Bestämmelserna i 3–7 §§ ska inte tillämpas på 1. handel med egna aktier i återköpsprogram eller på stabilisering av finansiella instrument, förutsatt att handeln utförs i enlighet med artikel 5 i och rådets förordning (EU) nr 596/2014, eller 2. transaktioner eller andra åtgärder enligt artikel 6 i och rådets förordning (EU) nr 596/2014. Paragrafen, som tidigare hade beteckningen 9 §, genomför artikel 1.3 i marknadsmissbruksdirektivet. Undantaget i punkten 1 avseende åter- köpsprogram och stabilisering motsvarar i sak nuvarande undantag i tidigare 9 §. Beskrivningen av vilka program och åtgärder som ska vara undantagna har dock på EU-nivå flyttats från genomförande- förordningen till marknadsmissbruksdirektiv till marknads- missbruksförordningen. Definitionen av återköpsprogram finns i artikel 2.3 i direktivet. Ändringarna har behandlats i avsnitt 13.2.5. 10–16 §§ Bestämmelserna i 10–13 §§ fastställer bl.a. skyldigheten för vissa marknadsaktörer att anmäla misstänkt marknadsmissbruk. Denna skyldighet finns i marknadsmissbruksförordningen varför bestäm- melserna om detta i marknadsmissbrukslagen måste upphävas (se avsnitt 14.2). Detsamma gäller för bestämmelserna i 16–20 §§ som rör roll. ansvar och befogenheter som tillsynsmyndighet regleras i den nya lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s marknadsmissbruksförord- ning. Beteckningarna 10–13 och 16 §§ används för fem av de nya paragrafer som tas in lagen. Åtal ska väckas endast om det är påkallat från allmän synpunkt i fråga om 1.obehörigt röjande av insiderinformation där någon utan att det har varit befogat har fått insiderinformation och förts in på en sådan förteckning som avses i artikel 18 i och rådets förordning (EU) nr 596/2014, eller 2.marknadsmanipulation som består i enstaka transaktioner som inte leder till någon förändring av det verkliga ägandet av ett finansiellt instrument. Paragrafen är ny. Regeln om åtalsprövning är en presumtion för att åtal inte ska väckas i de fall som pekas ut i paragrafen. Om en åklagare kan konstatera att förutsättningarna för att väcka åtal inte är för handen, kan åklagaren besluta att inte inleda någon för- undersökning eller att lägga ned en inledd förundersökning, se 23 kap. 4 a § 2 . I dessa fall kan undersökningen i stället hanteras av för utredning om even- tuella administrativa sanktioner. Regeln om åtalsprövning gäller för det första den situationen att insiderinformation har röjts till någon utan att detta har varit befogat, och personen i fråga har tagits upp på en s.k. insider- förteckning (punkten 1). Det är alltså endast situationer då någon har tagits upp på en insiderförteckning som omfattas av åtals- prövningsregeln. Det torde i dessa situationer vara fråga om vårdslöshet och gärningen är således inte straffbar redan av den anledningen. Genom åtalsprövningsregeln behöver dock inte någon utredning om huruvida röjandet har skett uppsåtligen genomföras. Denna typ av överträdelser hänger samman med förandet av insiderförteckning enligt artikel 18 i marknadsmiss- bruksförordningen. Det är som övervakar efterlevnaden av den artikeln, och brister hos den som för förteck- ningen kan leda till administrativa sanktioner enligt den nya lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s marknadsmissbruks- förordning. Om bristen består i att förteckningen innehåller personer som inte borde ha fått del av informationen är det dock inte fråga om en överträdelse av reglerna om att föra förteckningen, utan det kan då vara en överträdelse av förbudet mot att obe- hörigen röja insiderinformation i artikel 14.c i förordningen. I sin tillsyn över förandet av insiderförteckningar kan således inspek- tionen även komma att stöta på denna typ av överträdelser, och det är även av det skälet lämpligt att inspektionen utreder och ansvarar för sanktionsfrågan i dessa fall. Det sagda innebär dock inte att samtliga fall av obehörigt röjande där någon tas upp i insider- förteckningen ska leda till administrativa sanktioner. Om det fram- står som uppenbart att någon försöker undkomma straffrättsliga sanktioner genom att föra in personer på en insiderförteckning kan det vara påkallat ur allmän synpunkt att väcka åtal. Den andra situationen som omfattas av åtalsprövningsregeln är när det är fråga om sådana vändningstransaktioner som innebär att samma person i realiteten uppträder som både köpare och säljare i en transaktion (punkten 2). Det handlar normalt om skattedrivna transaktioner där värdepapperet säljs från t.ex. en privatpersons depå och köps in till en av samma person kontrollerad företagsdepå eller en kapitalförsäkring. Transaktionen ger i sig en felaktig bild av omsättningen. Personen i fråga hade ingen avsikt att sälja eller köpa, utan var bara intresserad av att skattemässigt realisera en vinst eller en förlust men ändå behålla värdepapperet. I de fall det är fråga om enstaka transaktioner bör det betraktas som mindre allvarligt och lämpar sig bättre för ett administrativt förfarande. Metoden – att uppträda som både säljare och köpare – kan dock användas mer systematiskt så att en felaktig bild av omsättningen presenteras , t.ex. . fall finns det risk för att fler investerare vilseleds av denna fiktiva omsättning och prisbild. Agerandet framstår i dessa fall som mer allvarligt och åtal kan då vara påkallat från allmän synpunkt. Åtals- prövningsregeln har behandlats i avsnitt 9.5.4. Åklagare som leder en förundersökning enligt 23 kap. av- seende marknadsmissbruksbrott får vid undersökningens verkställande anlita biträde av . Åklagare får anlita biträde av också i fråga om ut- redning av brott innan förundersökning har inletts. Paragrafen är ny och har utformats med 2 § lagen (1997:1024) om skatteverkets medverkan i brottsutredningar som förebild, se av- snitt 10.5.3. Enligt första stycket fordras beslut av åklagare för att inleda för- undersökning i dessa fall. Åklagaren leder sedan förundersökningen och kan, i motsats till vad som är fallet när en polismyndighet eller biträder, inte lämna över förundersökningsledningen till . Andra stycket reglerar förfarandet innan förundersökning har inletts. Åklagaren kan även på detta tidiga stadium anlita biträde av . Detta motsvarar den rättsligt oreglerade befogenhet som åklagaren anses ha att utnyttja polisens biträde i motsvarande situationer. Förfarandet brukar benämnas förutred- ning. En förutredning kan avse utredningsåtgärder som register- slagning eller inhämtande av muntliga uppgifter under hand. I regel handlar det om att ta reda på enkla förhållanden, t.ex. vem som är legal ställföreträdare för ett bolag. En förutredning kan också ta sikte på den juridiska bedömningen av föreliggande fakta, se prop. 1997/98:10 s. 51–52 och JO 1997/1998 s. 98. Åklagare ska underrätta om beslut att inleda eller lägga ned en förundersökning samt beslut att väcka åtal avseende marknads- missbruksbrott. Paragrafen är ny. För att utredningar om misstänkt marknads- missbruk ska fungera effektivt krävs ett samarbete mellan Eko- brottsmyndigheten och . Samarbetet regleras även i den nya lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s marknadsmissbruksförordning. En förutsättning för att undvika att någon enskild utsätts för parallella rättsliga förfaranden är att Eko- brottsmyndigheten och håller varandra under- rättade om avgörande steg i utredningen. För Ekobrottsmyndig- hetens del innebär det att myndigheten måste underrätta inspek- tionen om beslut att inleda en förundersökning. Efter ett sådant beslut är det som ansvarar för utredningen och kan då anlita biträde av inspektionen, se 11 §. Inspektionen ska i ett sådant läge inte vidta utredningsåtgärder på eget bevåg. måste också underrätta inspektionen om förundersökningen läggs ned, eftersom det då kan vara aktuellt att inspektionen tar vid och utreder ärendet för eventuell administrativ sanktion. Slutligen måste underrätta inspek- tionen om beslut att väcka åtal. När ett sådant beslut är fattat kan inspektionen inte utreda ärendet för eventuella administrativa sanktioner. Samarbetet mellan myndigheterna och frågan om han- tering av sekretessbelagda uppgifter behandlas i avsnitt 10.5.4. I 2 kap. 19 § lagen (0000:0000) med kompletterande bestämmelser till EU:s marknadsmissbruksförordning finns ytterligare bestämmelser om samarbetet mellan åklagare och avseende marknadsmissbruk. Som nämnts i kommentaren till 12 § regleras samarbetet mellan och också i den före- slagna lagen med kompletterande bestämmelser till marknadsmiss- bruksförordningen. Paragrafen erinrar om detta. Utbyte av brott enligt denna lag ska förklaras förverkat, om det inte är uppen- bart oskäligt. I paragrafen görs endast redaktionella ändringar. är rätt domstol i mål enligt denna lag. Paragrafen är ny och innebär att en särskild forumregel införs i lagen. För misstänkta brott som har ägt rum på Stockholmsbörsen eller övriga handelsplatser i innebär redan allmänna forumregler att åtal väcks vid , efter- som börsen och nuvarande handelsplatser har sitt säte i . Genom förevarande paragraf kommer åtal för alla miss- tänkta transaktioner, handelsorder eller beteenden avseende finan- siella instrument att handläggas i en och samma domstol. Var handelsplatsen är belägen eller var agerandet äger rum – på en handelsplats eller någon annanstans (jfr artikel 1.5 i marknadsmiss- bruksdirektivet) – blir därmed inte avgörande. Vidare omfattas sådana fall där gärningen är begången utomlands, om det finns till- räcklig anknytning till för att det ska föreligga svensk juris- diktion (se avsnitt 14.8). Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 9.6. Även när det gäller överträdelser avseende förbuden mot mark- nadsmissbruk som ska handläggas i det administrativa förfarandet ska prövning ske i , i de fall ett utfärdat sank- tionsföreläggande inte har godtagits, se 3 kap. 13 § i den nya lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s marknadsmissbruks- förordning. 1.Denna lag träder i kraft , utom 1 § 2 b och 2 § 4 som träder i kraft den X Y ZZZZ. 2.Äldre föreskrifter gäller i fråga om gärningar som har företagits före ikraftträdandet. Om en bedömning enligt lagens nya lydelse leder till fri- het från straff eller till lindrigare straff, tillämpas dock den nya lydelsen. Ikraftträdande- och övergångsbestämmelserna behandlas i kapitel 16. EU-rättsakterna och den nya lagen med komplettande bestäm- melser till EU:s marknadsmissbruksförordning medför behov av följdändringar i andra författningar. I de flesta fall är det fråga om okomplicerade ändringar, såsom att bestämmelser upphävs. De föreslagna författningstexterna har därför inte infogats här utan framgår av kapitel 1 (avsnitt 1.3–1.9). 18.3.1Förslag till lag om ändring i lagen (1991:980) om handel med finansiella instrument Ändringarna innebär att 5 a kap. upphävs och att hänvisningen till lagen (2005:377) om straff för marknadsmissbruk vid handel med finansiella instrument i 6 kap. 1 a § utgår. Ändringarna är en följd av att bestämmelser om investeringsrekommendationer finns i arti- kel 20 i marknadsmissbruksförordningen och att befogenheten för i 6 kap. 1 a § har en motsvarighet i 2 kap. 1 § i den nya lagen med kompletterande bestämmelser till marknads- missbruksförordningen. 18.3.2Förslag till lag om ändring i lagen (2000:1087) om anmälningsskyldighet för vissa innehav av finansiella instrument Bestämmelserna om insynspersoners anmälningsskyldighet och handel finns numera i marknadsmissbruksförordningen. Motsvarande bestämmelser i denna lag (1 a–8, 10 a, 10 b, 15, 16 och 20–24 §§), tillsammans med de definitioner i 1 § som hängde samman med dem, har därför utgått. Ändringen i första stycket är föranledd av att insynspersoners anmälningsskyldighet regleras i marknadsmissbruksförordningen. Offentliggörandet av insynsregistret sköts dock även i fortsätt- ningen av , se avsnitt 14.5. Ändringen är en följd av att bestämmelser om särskild avgift har utmönstrats ur lagen. 18.3.3Förslag till lag om ändring i lagen (2004:1199) om handel med utsläppsrätter 8 kap. 1 a–1 f §§ Ändringarna innebär att 8 kap. 1 a–1 f §§ ska upphöra att gälla. Bestämmelserna rör straff för marknadsmissbruksbrott avseende utsläppsrätter. Marknadsmissbruksförordningen och lagen (2005:377) om straff för marknadsmissbruk vid handel med finansiella instru- ment kommer att gälla även utsläppsrätter, se artikel 2.1 i förord- ningen och 1 § 2 b i förslaget till ändring av marknadsmissbruks- lagen. Bestämmelserna i 1 a–1 f §§ i lagen om handel med utsläpps- rätter ska därför utmönstras ur lagstiftningen. 18.3.4Förslag till lag om ändring i lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation 6 kap. 22 § I paragrafens första stycke tas in en ny punkt 9. Bestämmelsen genomför artikel 23.2.h i marknadsmissbruksförordningen, se av- snitt 10.6.7. 18.3.5Förslag till lag om ändring i lagen (2007:528) om värdepappersmarknaden 11 kap. 6–8 a § och 15 kap. 6, 7, 9 och 9 a §§ Emittenters skyldighet att offentliggöra insiderinformation och möj- ligheterna att skjuta upp sådana offentliggöranden samt skyldig- heten att i efterhand underrätta den behöriga myndigheten om det uppskjutna offentliggörandet regleras i artikel 17 i marknadsmiss- bruksförordningen. Bestämmelsen i 11 kap. 6 § 3 respektive 15 kap. 6 § 3 utgår därför och i 11 kap. 7 § respektive 15 kap. 7 § görs i stället en erinran om bestämmelserna i marknadsmissbruksförordningen. I 11 kap. 7 § och 15 kap. 7 § anges också att emittenten på begäran ska lämna en förklaring som avses i artikel 17.4 tredje stycket, dvs. en förklaring som visar att villkoren för att ett upp- skjutande fick ske var uppfyllda. Bestämmelsen i 11 kap. 8 § respektive 15 kap. 9 § har kompletterats med en hänvisning till reglerna om offentliggörande i marknads- missbruksförordningen. 8 a och 9 a §§ i 11 kap. respektive 15 kap. är nya och innebär att den som driver en handelsplattform respektive en börs ska rappor- tera misstänkta överträdelser av reglerna om offentliggörande till . När det gäller tidpunkten () för när en misstänkt överträdelse ska rapporteras till bör man beakta att den som driver en handelsplattform respektive en börs har en egen skyldighet enligt 11 kap. 8 § respektive 15 kap. 9 § att kontrollera att emittenterna fullgör sina informationsskyldig- heter.