sou · H2B376 · 2014-11-28 00:00:00 — Bestämmelsen om att kammarrätten är domför med en lagfaren ledamot vid beslut att bevilja prövningstillstånd gäller inte vid par- tiella prövningstillstånd enligt 34 a § tredje stycket förvaltnings- processlagen (1971:291). Bestämmelsen gäller inte heller vid pröv- ning av frågor om prövningstillstånd i Migrationsöverdomstolen. En kammarrätt ska vid behandling av mål om laglighetsprövning enligt 10 kap. kommunallagen (1991:900) bestå av tre lagfarna leda- möter och två sådana särskilda ledamöter som anges i 13 b §. Om en av ledamöterna får förhinder sedan handläggningen har påbörjats, är rätten ändå domför om tre av de kvarvarande ledamö- terna är ense om slutet. Paragrafen innehåller bestämmelser om kammarrättens domförhet vid prövning av s.k. kommunalbesvärsmål. Förslaget behandlas i avsnitt 9.2. Första stycket är oförändrat. Andra stycket ändras så att det omfattar även situationen att en lagfaren ledamot får förhinder sedan handläggningen har påbörjats. Enligt bestämmelsen är kammarrätten således domför trots förhinder för antingen en lagfaren eller en särskild ledamot, om tre av de kvarvarande ledamöterna är ense om slutet. Om det i lag eller annan författning föreskrivs att talan ska väckas vid eller beslut överklagas till allmän förvaltningsdomstol, ska det göras vid en förvaltningsrätt. Ett beslut ska överklagas till den förvaltningsrätt inom vars dom- krets ärendet först prövats, om det inte för ett visst slag av mål före- skrivs annat i lag eller förordning. Förekommer det vid mer än en förvaltningsrätt flera mål som har nära samband med varandra, får målen handläggas vid en av förvalt- ningsrätterna om det kan göras utan avsevärd olägenhet för någon part. En förvaltningsrätt får, om det finns särskilda skäl och det kan göras utan avsevärd olägenhet för någon part, lämna över ett mål till en annan förvaltningsrätt som handlägger sådana mål. Utöver vad som följer av tredje och fjärde styckena får en migra- tionsdomstol lämna över mål enligt utlänningslagen (2005:716) till en annan migrationsdomstol som handlägger motsvarande måltyper om arbetsbelastningen vid domstolen föranleder det och det kan ske utan olägenhet för någon part. Regeringen meddelar närmare föreskrifter om överlämnande av mål mellan förvaltningsrätter. Paragrafen innehåller bestämmelser om förvaltningsrätts behörig- het samt om överlämnande av mål från behörig förvaltningsrätt. Förslaget behandlas i avsnitt 12.2. Första–fjärde samt sjätte styckena är oförändrade. Femte stycket är nytt. Enligt bestämmelsen får en migrations- domstol överlämna migrationsmål till en annan migrationsdomstol av arbetsbelastningsskäl. Möjligheten att överlämna mål för att jämna ut arbetsbelastningen ska användas om en migrationsdom- stol har dragits med stora balanser eller på grund av särskilda förhållanden har drabbats av särskilt stor måltill- strömning. Om en migrationsdomstol har behov av hjälp men i mindre omfattning bör den s.k. förstärkningsstyrkan i stället användas. Det är den överlämnande migrationsdomstolen som avgör om arbetsbelastningen är sådan att man behöver överlämna mål till annan migrationsdomstol. Beslutet bör dock inte fattas av en enskild domare, utan av lagmannen vid domstolen. Överlämnande får bara ske till en annan migrationsdomstol som handlägger mot- svarande måltyper (vissa migrationsmål är koncentrerade till vissa migrationsdomstolar, se 7 e och 7 f §§ förordningen [1977:937] om allmänna förvaltningsdomstolars behörighet). Den överlämnande domstolen måste naturligtvis samråda med den domstol som ska ta emot målen innan överlämnandet sker (se 8 § nämnda förordning). Valet av mål som ska överlämnas får inte ske på ett sådant sätt att vissa rättsfrågor samlas vid en migrationsdomstol. Överlämnande får endast ske om det kan ske utan olägenhet för någon part. Ett exempel på när överlämnandet kan utgöra en olä- genhet för en part är om muntlig förhandling ska hållas i målet och överlämnandet medför en längre resväg för parten. Om det blir aktuellt med muntlig förhandling efter det att målet har överläm- nats, bör målet därför lämnas åter till den ursprungliga domstolen. En förvaltningsrätt är domför med en lagfaren domare och tre nämn- demän, om inte annat följer av 17 a eller 18 §. Om en av nämnde- männen får förhinder sedan handläggningen har påbörjats, är rätten domför med en lagfaren domare och två nämndemän. Om det finns skäl för det med hänsyn till målets omfattning eller svårighetsgrad, får antalet lagfarna domare utökas med en utöver vad som följer av första stycket, 17 a eller 18 §. Om nämndemän eller särskilda ledamöter ingår i rätten, ska även antalet nämndemän respektive särskilda ledamöter utökas med en. Om någon eller några av ledamöterna får förhinder sedan handläggningen har påbörjats, gäller första stycket andra meningen, 17 a och 18 §§ i fråga om dom- förhet. Bestämmelser om domförhet vid behandling av vissa mål finns i fastighetstaxeringslagen (1979:1152), tullagen (2000:1281), lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation och skatteförfarandelagen (2011:1244). Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska fastställa hur många nämndemän som ska finnas inom varje förvalt- ningsrätts domkrets för tjänstgöring i domstolen. Förvaltningsrätten fördelar tjänstgöringen mellan nämndemännen efter samråd med dem. Paragrafen innehåller bestämmelser om förvaltningsrätts domför- het. Förslaget behandlas i avsnitt 8.5. Första och fjärde styckena är oförändrade. Andra stycket första meningen ändras så att antalet lagfarna domare får utökas med en om det finns skäl för det med hänsyn till målets omfattning eller svårighetsgrad. Ändringen innebär en mild- ring jämfört med gällande lydelse enligt vilken krävs särskilda skäl för att antalet lagfarna ledamöter ska få utökas. Vidare tydliggörs, genom att en hänvisning till 17 a och 18 § lagen om allmänna förvaltningsdomstolar, LAFD, läggs till, att för- stärkning med en lagfaren domare också kan ske utöver vad som följer av dessa paragrafer. Detta innebär att förstärkning även kan ske i mål enligt 10 kap. kommunallagen, och i mål som enligt 18 § LAFD ska avgöras med en lagfaren domare ensam. Exempel på mål där utökad sits kan användas är mål rörande offentlig upphandling, mål om laglighetsprövning, mål om läkeme- delsförmåner, mål enligt ellagen (1997:857) samt mål som rör överklaganden av Datainspektionens och beslut. Det kan dock finnas skäl att utöka antalet lagfarna ledamö- ter även i andra måltyper, t.ex. om målet rör komplicerade frågor eller om målet är särskilt omfattande eller uppmärksammat i media. Om det finns skäl för det med hänsyn till målets omfattning eller svårighetsgrad kan ett utökat antal lagfarna ledamöter använ- das även vid interimistiska beslut. Om det är lämpligt kan förvaltningsrätten vid förstärkt sam- mansättning bestå av en ordinarie domare och en icke ordinarie domare, t.ex. en fiskal. Med hänsyn till regleringen i 10 § förord- ningen (1996:382) med förvaltningsrättsinstruktion, enligt vilken en förvaltningsrättsfiskal inte får tilldelas arbetsuppgifter som kräver särskild erfarenhet, bör fiskaler inte ingå i rätten när de allra svåraste målen avgörs. Om en större serie med sådana mål ska avgöras, bör dock fiskaler kunna döma i målen när en praxis har bildats. Andra stycket andra meningen ändras så att det blir tydligare att om nämndemän ingår i rätten och antalet lagfarna ledamöter utökas ska även antalet nämndemän utökas. Meningen utvidgas också till att omfatta även särskilda ledamöter. Kravet på utökning av antalet nämndemän respektive särskilda ledamöter gäller när utökning sker i vanliga mål för vilka domförheten regleras i 17 § första stycket LAFD och i mål enligt 10 kap. kommunallagen för vilka domför- heten regleras i 17 a § LAFD. Om utökning sker i mål i vilka för- valtningsrätten enligt 18 § LAFD är domför med en lagfaren domare ensam, behöver någon förstärkning med nämndemän eller särskilda ledamöter inte göras. Andra stycket tredje meningen anger vad som gäller i fråga om domförhet om rätten har utökats enligt 17 § andra stycket och en eller flera ledamöter får förhinder sedan handläggningen har påbörjats. Om det är fråga om mål där förvaltningsrättens dom- förhet regleras i 17 § första stycket, gäller vid sådant förhinder första stycket andra meningen i fråga om rättens domförhet. Om det är fråga om mål enligt 17 a eller 18 §, gäller i samma situation bestämmelserna i dessa paragrafer i fråga om förvaltningsrättens domförhet. Detta innebär att förvaltningsrätten, om förstärkning skett enligt andra stycket men någon eller några ledamöter får för- hinder, kan vara domför med en lagfaren domare och två eller tre nämndemän (om domförheten regleras i 17 § första stycket andra meningen LAFD), med en lagfaren domare och två särskilda leda- möter (om domförheten regleras i 17 a § LAFD) eller med en lag- faren domare ensam (om domförheten regleras i 18 § LAFD). Tredje stycket, som hänvisar till vissa författningar som innehål- ler särskilda domförhetsbestämmelser, kompletteras med hänvis- ningar till tullagen och skatteförfarandelagen, SFL. En förvaltningsrätt är domför med en lagfaren domare ensam 1.vid åtgärd som avser endast måls beredande, 2.vid förhör med vittne eller sakkunnig som begärts av en annan förvaltningsrätt, 3.vid beslut som avser endast rättelse av felräkning, felskrivning eller annat uppenbart förbiseende och 4.vid annat beslut som inte innefattar slutligt avgörande av mål. Om det inte är påkallat av särskild anledning att målet prövas av fullsutten rätt, är en förvaltningsrätt domför med en lagfaren domare ensam vid beslut som inte innefattar prövning av målet i sak. Åtgärder som avser endast beredandet av ett mål och som inte är av sådant slag att de bör förbehållas lagfarna domare får utföras av en annan tjänsteman som har tillräcklig kunskap och erfarenhet och som är anställd vid förvaltningsrätten eller vid en tingsrätt på samma ort som förvaltningsrätten. Regeringen meddelar närmare föreskrifter om detta. Vad som sägs i andra stycket gäller även vid avgörande i sak av 1.mål av enkel beskaffenhet, 2.mål om besiktning enligt fastighetstaxeringslagen (1979:1152), 3.mål om omhändertagande enligt 6 § lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, mål om vård i enskild- het enligt 15 b § samma lag, mål om avskildhet enligt 15 c § samma lag, mål om tillfälligt flyttningsförbud enligt 27 § samma lag, mål om omhändertagande enligt 13 § lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall, mål om vård i enskildhet eller avskildhet enligt 34 § samma lag, mål om vård i enskildhet enligt 14 § lagen (1998:603) om verkställighet av sluten ungdomsvård, mål om avskildhet enligt 17 § samma lag, mål om tillfällig isolering enligt 5 kap. 3 § smittskyddslagen (2004:168), mål enligt 12 § första stycket och 33 § lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård, mål enligt 18 § första stycket 3–5 och 9 när det gäller de fall då vården inte har förenats med särskild utskrivningsprövning eller 6 lagen (1991:1129) om rätts- psykiatrisk vård, mål om förvar och uppsikt enligt utlänningslagen (2005:716), mål enligt lagen (1974:202) om beräkning av strafftid m.m., mål enligt fängelselagen (2010:610) samt mål enligt lagen (1963:193) om samarbete med , , och angående verkställighet av straff m.m., 4.mål enligt folkbokföringsförfattningarna och mål rörande preli- minär skatt, 5.mål enligt lagen (2007:1091) om offentlig upphandling, lagen (2007:1092) om upphandling inom områdena vatten, energi, trans- porter och posttjänster eller lagen (2011:1029) om upphandling på försvars- och säkerhetsområdet, 6.mål som avser en fråga av betydelse för inkomstbeskattningen, dock endast om värdet av vad som yrkas i målet uppenbart inte över- stiger hälften av prisbasbeloppet enligt 2 kap. 6 och 7 §§ socialförsäk- ringsbalken, 7.mål enligt lagen (2004:629) om trängselskatt och 8.mål enligt lagen (2008:962) om valfrihetssystem och lagen (2013:311) om valfrihetssystem i fråga om tjänster för elektronisk identifiering. Paragrafen innehåller bestämmelser om i vilka fall förvaltningsrätt, med avvikande från de annars gällande domförhetsreglerna, är domför med en lagfaren domare. Förslaget behandlas i avsnitt 8.5 och 8.6. Första–tredje styckena samt fjärde stycket p. 1, 3 samt 5–8 är oför- ändrade. Fjärde stycket p. 2 ändras så att punkten inte längre omfattar mål om bevissäkring och betalningssäkring enligt SFL och mål om upp- gifts eller handlings undantagande från kontroll enligt SFL eller annan skatteförfattning. Fjärde stycket p. 4 ändras så att punkten inte längre omfattar mål om anstånd med att betala skatt eller avgifter enligt skatteförfatt- ningarna. Ändringarna innebär att förvaltningsrättens möjlighet att pröva de aktuella måltyperna med en lagfaren domare får avgöras enligt 18 § första–tredje stycket samt fjärde stycket p. Genom ändringarna i 17 § LAFD andra stycket klargörs att det är möjligt att utöka antalet lagfarna domare även i mål i vilka för- valtningsrätten enligt förevarande paragraf är domför med en lag- faren domare ensam. Om det finns skäl för det kan således antalet lagfarna domare utökas med en enligt 17 § andra stycket. I sådana situationer är förvaltningsrättens sammansättning efter förstärk- ning således två lagfarna domare. Möjligheten att utöka antalet lagfarna domare enligt 17 § andra stycket är oberoende av regleringen i 18 § andra stycket. Det är fortfarande möjligt att pröva mål som regleras i 18 § LAFD av fullsutten rätt, om det av särskild anledning är påkallat med sådan sammansättning. I de fall domförheten vid fullsutten rätt regleras i 17 § första stycket, är det möjligt att förstärka rätten med en lag- faren domare och en nämndeman utöver vad som följer av 17 § första stycket. Det skulle således kunna inträffa att ett mål som enligt 18 § normalt ska avgöras av en lagfaren domare ensam, avgörs av förvaltningsrätten i en sammansättning om två lagfarna domare och fyra nämndemän. Se även kommentaren till 17 §. Denna lag träder i kraft i fråga om 18 § och i övrigt . Bestämmelsen innebär att lagförslagen träder i kraft , utom vad gäller 18 § om förvaltningsrättens domförhet i vissa fall. Dessa förslag träder i kraft . Bestämmelserna om rättens domförhet ska tillämpas för mål som kommit in före ikraftträdandet, om muntlig förhandling eller före- dragning i målet påbörjas efter ikraftträdandet. Se kommentaren under avsnitt 19.2. 19.5Förslag till lag om ändring i fastighetstaxeringslagen (1979:1152) Vid prövning av mål om allmän eller förenklad fastighetstaxering består kammarrätt av tre lagfarna ledamöter samt två av de särskilda ledamöter som avses i 5 §. Om en av ledamöterna får förhinder sedan handläggningen har påbörjats, är rätten ändå domför om tre av de kvarvarande ledamöterna är ense om slutet. Utan hinder av vad som sägs i första stycket får regeringen beträf- fande vissa grupper av ifrågavarande mål föreskriva, att bestämmelsen om att särskilda ledamöter ska delta vid målens prövning inte ska tillämpas. Paragrafen innehåller bestämmelser om kammarrättens domförhet vid prövning av fastighetstaxeringsmål. Förslaget behandlas i avsnitt 9.2. Första stycket första meningen är oförändrad. Första stycket andra meningen ändras så att den omfattar även situationen att en lagfaren ledamot får förhinder sedan handlägg- ningen har påbörjats. Enligt bestämmelsen är kammarrätten således domför trots förhinder för antingen en lagfaren eller en särskild ledamot, om tre av de kvarvarande ledamöterna är ense om slutet. Ändringarna i andra stycket är endast språkliga justeringar. Denna lag träder i kraft . Se kommentar under avsnitt 19.3. 19.6Förslag till lag om ändring i lagen (1990:676) om skatt på ränta på skogskontomedel, m.m. Bestämmelserna i 67 kap. skatteförfarandelagen (2011:1244) om överklagande av förvaltningsrättens och kammarrättens beslut och om förvaltningsrättens sammansättning gäller för mål enligt denna lag. Paragrafen innehåller hänvisningar till tillämpliga bestämmelser i skatteförfarandelagen. Förslaget behandlas i avsnitt 8.6. Paragrafen kompletteras så att den även hänvisar till de före- slagna bestämmelserna om förvaltningsrättens sammansättning i 67 kap. SFL. Aktuella bestämmelser finns i 67 kap. 37 a och 37 b §§ SFL. Genom hänvisningen blir dessa bestämmelser avgörande för förvaltningsrättens sammansättning i mål enligt lagen om skatt på ränta på skogskontomedel, i stället för bestämmelserna i . 1.Denna lag träder i kraft . 2.Bestämmelserna om rättens domförhet ska tillämpas för mål som kommit in före ikraftträdandet, om muntlig förhandling eller före- dragning i målet påbörjas efter ikraftträdandet. Se kommentarerna under avsnitt 19.2. 19.7Förslag till lag om ändring i lagen (1995:575) mot skatteflykt Fråga om tillämpning av denna lag prövas av förvaltningsrätten efter framställning av . I fråga om handläggning av framställ- ning om tillämpning av lagen, överklagande av beslut med anledning av sådan framställning och i fråga om förvaltningsrättens samman- sättning gäller i tillämpliga delar bestämmelserna i 67 kap. skatteför- farandelagen (2011:1244). Framställning enligt första stycket får göras före utgången av de frister som enligt 66 kap. 27, 29–34 §§ skatteförfarandelagen gäller för beslut om efterbeskattning. Paragrafen innehåller bestämmelser om att lagens tillämplighet prövas av förvaltningsrätten efter framställning av . Dessutom innehåller paragrafen hänvisningar till tillämpliga bestämmelser i . Förslaget behandlas i avsnitt 8.6. Första stycket första meningen och andra stycket är oförändrade. Första stycket andra meningen kompletteras så att den även hän- visar till de föreslagna bestämmelserna om förvaltningsrättens sammansättning i 67 kap. SFL. Aktuella bestämmelser finns i 67 kap. 37 a och 37 b §§ SFL. Genom hänvisningen blir dessa bestäm- melser avgörande för förvaltningsrättens sammansättning i mål enligt lagen mot skatteflykt, i stället för bestämmelserna i . 1.Denna lag träder i kraft . 2.Bestämmelserna om rättens domförhet ska tillämpas för mål som kommit in före ikraftträdandet, om muntlig förhandling eller före- dragning i målet påbörjas efter ikraftträdandet. Se kommentarerna under avsnitt 19.2. 19.8Förslag till lag om ändring i lagen (1997:238) om arbetslöshetsförsäkring Ett överklagande ska ges in till den arbetslöshetskassa eller förvalt- ningsmyndighet som har meddelat beslutet. Överklagandet ska ha kommit in från den dag klaganden fick del av beslutet eller, om Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen är kla- gande, för beslutet. Paragrafen innehåller bestämmelser rörande sättet och tiden för överklagande. Förslaget behandlas i avsnitt 16.5. Paragrafen ändras så att den endast omfattar beslut av en arbetslöshetskassa eller en förvaltningsmyndighet och inte, som enligt nuvarande lydelse, beslut av allmän förvaltningsdomstol. Bestämmelser om tid för överklagande av domstols beslut finns i 6 a § FPL. Övriga ändringar är endast språkliga. Denna lag träder i kraft . Se kommentaren under avsnitt 19.1. Äldre föreskrifter gäller för beslut som har meddelats före ikraft- trädandet. Bestämmelsen innebär att avgöranden av allmän förvaltningsdom- stol som har meddelats före ikraftträdandet ska överklagas enligt de äldre föreskrifterna i 54 § lagen om arbetslöshetsförsäkring. 19.9Förslag till lag om ändring i lagen (1997:239) om arbetslöshetskassor Ett överklagande ska ges in till den arbetslöshetskassa eller förvalt- ningsmyndighet som har meddelat beslutet. Överklagandet ska, om inte annat anges i 103 och 104 §§, ha kommit in från den dag klaganden fick del av beslutet. Paragrafen innehåller bestämmelser rörande sättet och tiden för överklagande. Förslaget behandlas i avsnitt 16.5. Paragrafen ändras så att den endast omfattar överklagande av beslut av en arbetslöshetskassa eller en förvaltningsmyndighet och inte, som enligt nuvarande lydelsen, beslut av allmän förvaltnings- domstol. Bestämmelser om tid för överklagande av domstols beslut finns i 6 a § FPL. Övriga ändringar är endast språkliga. Om Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen är klagande ska över- klagandet ha kommit in till den arbetslöshetskassa som meddelat beslutet för beslutet. Paragrafen innehåller bestämmelse rörande sättet och tiden för överklagande när Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen är klagande. Förslaget behandlas i avsnitt 16.5. Paragrafen ändras så att den inte längre omfattar överklagande av allmän förvaltningsdomstols beslut (jfr 102 §). Bestämmelser om tid för överklagande av domstols beslut finns i 6 a § FPL. Övriga ändringar är endast språkliga. Denna lag träder i kraft . Se kommentaren under avsnitt 19.1. Äldre föreskrifter gäller för beslut som har meddelats före ikraftträ- dandet. Bestämmelsen innebär att avgöranden av allmän förvaltningsdom- stol som har meddelats före ikraftträdandet ska överklagas enligt de äldre föreskrifterna i 102 och 103 §§ lagen om arbetslöshetskassor. 19.10Förslag till lag om ändring i lagen (1998:506) om punktskattekontroll av transporter m.m. av alkoholvaror, tobaksvaror och energiprodukter Bestämmelserna om förvaltningsrättens sammansättning i 67 kap. 37 a och 37 b §§ skatteförfarandelagen (2011:1244) gäller för mål enligt 1–4 kap. Paragrafen är ny. Förslaget behandlas i avsnitt 8.6. Paragrafen inne- håller en hänvisning till de föreslagna bestämmelserna om förvalt- ningsrättens sammansättning i 67 kap. SFL. Aktuella bestämmelser finns i 67 kap. 37 a och 37 b §§ SFL. Genom hänvisningen blir dessa bestämmelser avgörande för förvaltningsrättens sammansättning i mål enligt 1–4 kap. lagen om punktskattekontroll av transporter m.m. av alkoholvaror, tobaks- varor och energiprodukter i stället för bestämmelserna i . Bestämmelsen avser endast mål enligt 1–4 kap. Vad avser 5 kap. innehåller det kapitlet bestämmelser om straff och föranleder inte beslut av den karaktären att de kan överklagas. Inte heller 6 kap. omfattas eftersom det kapitlet innehåller särskilda bestämmelser avseende överklagande av beslut enligt det kapitlet. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Bestämmelserna om rättens domförhet ska tillämpas för mål som kommit in före ikraftträdandet, om muntlig förhandling eller före- dragning i målet påbörjas efter ikraftträdandet. Se kommentarerna under avsnitt 19.2. 19.11Förslag till lag om ändring i tullagen (2000:1281) Förvaltningsrätten är domför med två lagfarna domare, om inte annat följer av 18 § lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar. Paragrafen är ny. Paragrafen innehåller bestämmelser om förvalt- ningsrättens sammansättning vid prövning av mål enligt tullagen. Förslaget behandlas i avsnitt 8.6. Bestämmelserna innebär att 17 § första och andra styckena LAFD inte är tillämpliga. Enligt paragrafen är en förvaltningsrätt som huvudregel domför med två lagfarna domare vid prövning av mål enligt tullagen. Hänvisningen till 18 § LAFD innebär att förvaltningsrätten trots nämnda huvudregel kan avgöra mål enligt tullagen med en lagfaren domare i vissa fall. Av 18 § LAFD följer att detta gäller bl.a. vid åtgärder som avser endast måls beredande och vid annat beslut som inte innefattar slutligt avgörande av mål, och vid avgö- rande i sak av mål av enkel beskaffenhet. Om det finns anledning till det med hänsyn till frågorna i målet, får tre nämndemän ingå i rätten. Om en av nämndemännen får förhinder sedan handläggningen har påbörjats, är rätten ändå domför. Paragrafen är ny. Paragrafen innehåller bestämmelser om att nämn- demän får ingå i rätten. Bestämmelserna innebär att 17 § första och andra styckena LAFD inte är tillämpliga. Förslaget behandlas i avsnitt 8.6. Enligt första stycket finns möjlighet för förvaltningsrätten att låta nämndemän ingå i rätten om det finns anledning till det med hänsyn till frågorna i målet. Detta kan vara fallet om målet till exempel rör bevisvärdering eller skälighetsbedömning av sådan omfattning att deltagande av nämndemän skulle vara värdefullt genom att de kan bidra med sina praktiska erfarenheter.