sou · H2B317 · 2014-03-31 00:00:00 — I miljötill- synsförordningen (2011:13) regleras hur den operativa tillsynen är fördelad mellan statliga myndigheter och de kommunala nämnderna. Det finns även bestämmelser om tillsyn i arbetsmiljö- lagen (1977:1160), och lagen (2010:1011) om brandfarliga och explosiva varor. har rätt till tillträde till verksamheter, med hjälp av polis om så behövs. har även rätt till upplysningar och tillgång till de handlingar som behövs. 26.3.1.1 Utredningen översyn inom Sevesoområdet Utredningen översyn inom Sevesoområdet, SOU 213:14, har föreslagit att möjlighet att överlåta Sevesotillsynen till kommunen tas bort. Utredningen har även föreslagit att det i Sevesolagen föreskrivs att tillsynsmyndigheterna ska samordna 1998/99:64 s. 49. 1998/99:64 s 51. tillsynen med den tillsyn som sker enligt och arbets- miljölagen i den utsträckning det är lämpligt. ska efter ett Sevesotillsynsbesök meddela verksam- hetsutövaren resultaten av tillsynen i en tillsynsrapport och läns- styrelsen ska i tillsynsrapporten ange vilka brister som upptäckts och som behöver åtgärdas. I de fall flera myndigheter utfört tillsyn ska tillsynsrapporten vara samordnad med övriga tillsyns- myndigheters tillsynsrapporter och ska säkerställa att verksamhetsutövaren, inom en rimlig period efter att ha tagit emot tillsynsrapporten, åtgärdar alla de brister som upptäckts. Föreskriftsrätten i Sevesolagen ska ges en mer generell räckvidd då det finns ett behov av att Myndigheten för samhällsskydd och beredskap fördjupar sin Sevesotillsynsvägledning samt tar ett större ansvar när det gäller att utbilda Sevesohandläggare, samordna inblandade myndigheter och att utveckla myndighetsgemensamma metodstöd för Sevesotillsynen. Detta skulle enligt utredningen leda till en mer effektiv, enhetlig och samordnad Sevesotillsyn. Enligt utredningsförslaget ska hänvisningen till kommunen vid samråd om påverkan på omgivningen tas bort då de kan vara tillsynsmyndighet när det gäller Sevesotillsynen samt att tillägget görs att länsstyrelserna på begäran även ska lämna den information som behövs för att Myndigheten för samhällsskydd och beredskap ska kunna utföra sitt kontrollerande ansvar.3 26.3.2Behörig myndighet i svensk rätt I finns flera myndigheter som har uppgifter kopplat till Seveso II-direktivet. Dessa är Myndigheten för samhällsskydd och beredskap, , länsstyrelserna, och kom- munerna, samt till viss del även och Kemikalieinspektionen. Dessutom har mark- och miljödomstolen en roll i samband med tillståndsgivning enligt . Ingen myndighet har ett klart uttalat samordningsansvar. I 15–19 §§ Sevesolagen regleras tillsyn. Myndigheten för samhällsskydd och beredskap, och kommunerna är tillsynsmyndigheter. och kommunerna ska ha tillsyn över verksamhet som omfattas av tillståndsplikt enligt i enlighet med den ansvarsfördelning för tillsynen av miljöfarlig verksamhet som följer av , enligt 15 § andra stycket Sevesolagen. 3 SOU 2013:14 s. 145. Kommunen utövar tillsyn över miljöfarlig verksamhet som inte kräver tillstånd, enligt 26 kap. 3 § tredje stycket . I vissa fall kan överlåta tillsynen till kommunen. Tillsynsmyndigheterna ska samordna tillsynen med den tillsyn som sker enligt , enligt 15 § andra stycket Sevesolagen. Detta på grund av det nära samarbetet mellan miljö, hälsa och säkerhet.4 Vid genomförandet i svensk rätt harmoniserades tillsyns- organisationen för den operativa tillsynen av Sevesolagen med vad som gäller i fråga om organisation av tillsynen enligt . På så sätt kan miljö- och säkerhetstillsynen samordnas.5 Viss samordning mellan myndigheterna på central nivå sker även via den gemensamma webbplatsen Sevesoportalen. För verksamhet som inte omfattas av tillståndsplikt ska läns- styrelsen vara tillsynsmyndighet. får överlåta åt en kommun att ha tillsynen om kommunen gjort framställning om det. Utredningen effektiv Sevesolagstiftning6 har föreslagit att denna möjlighet tas bort. Länsstyrelserna samt kommunerna är operativa tillsynsmyndig- heter.7 Operativ tillsyn är tillsyn som utövas direkt gentemot den som bedriver en verksamhet. I miljötillsynsförordningen (2011:13) regleras hur den operativa tillsynen är fördelad mellan statliga myndigheter och de kommunala nämnderna. Vidare framgår vilka statliga myndig- heter som ska ge tillsynsvägledning till operativa tillsynsmyndigheter. Myndigheten för samhällsskydd och beredskap ska ge tillsyns- vägledning i frågor om miljöfarliga verksamheter i de fall frågorna regleras i Sevesolagen, enligt 3 kap. 8 § miljötillsynsförordningen. Tillsynsvägledande myndigheter ska aktivt verka för samordning och samverkan i frågor om tillsynsvägledning. Tillsynsvägledande myndig- heter på statlig central nivå ska inom sitt vägledningsområde särskilt ge stöd till länsstyrelsernas tillsynsvägledning till kommunerna, enligt 3 kap. 1 § miljötillsynsförordningen. Inom länsstyrelsernas finns den fristående miljöprövningsdelegationen som beslutar i ärenden om tillstånd för miljöfarlig verksamhet samt i ärenden som rör ändring av tillstånd eller villkor för sådana verksamheter. I praktiken genomförs Sevesotillsynen av länsstyrelserna. Myndigheten för samhällsskydd och beredskaps ansvars- områden är flera. Myndigheten är part i miljöbalksprövningar vid 1998/99:64 s. 31. 1998/99:64 s. 63. 6SOU 2013:14 s. 138. 7lagen (1999:381) om åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga kemikalieolyckor, 15 §. mark- och miljödomstolen samt ofta remissinstans till läns- styrelsernas miljöprövningsdelegationers tillståndsprövningar av Sevesoverksamheter. Detta innebär att myndigheten har rätt att föra talan och kan därmed framföra yrkanden och överklaga domar och beslut. Myndigheten för samhällsskydd och beredskap deltar i kommittéarbetet inom EU inklusive flera underliggande expert- och arbetsgrupper. Vidare har Myndigheten för samhällsskydd och beredskap föreskriftansvar8 och ansvar som central tillsyns- myndighet.9 Myndigheten för samhällsskydd och beredskap ansvarar även för information till Europeiska kommission om inträffade allvarliga kemikalieolyckor samt information om verk- samheter som omfattas av direktivet.10 är central förvaltningsmyndighet för arbets- miljö och arbetstidsfrågor. får sitt tillsyns- mandat genom Arbetsmiljölagen. Det finns kopplingar till i och med att pröv- ningsprocessen för Sevesoverksamheter är införd genom miljö- balksprövningsprocessen samt att är central tillsynsmyndighet enligt . Andra kopplingar till är genom de närliggande direktiv som t.ex. industriutsläppsdirektivet (IED)och miljöinformationsdirektivet. Kommunerna har ansvar kopplat till kommunens plan för räddningsinsats,11 information till allmänheten12 samt som plan- myndighet. Dessutom finns kopplingar till miljöbalkstillsynen och tillsyn enligt lagen om skydd mot olyckor.13 ansvara för regler om markanvändning (fysisk planering). I Seveso II-direktivet återfinns krav om fysisk planering kopplat till Sevesoverksamheter i direktivets artikel 12. har i samverkan med dåvarande , och givit ut allmänna råd Bättre plats för arbete14 som handlar om kvalitetskrav och arbetsmetoder för att nå uppsatta mål för miljö, hälsa och säkerhet samt tar upp krav på bl.a. skyddsavstånd. 8förordningen (1999:382) om åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga kemikalieolyckor, 4, 6, 9-12 §§. 9förordningen (1999:382) om åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga kemikalieolyckor, 12 §. 10förordningen (2003:789) om skydd mot olyckor, 4 kap 35 §. 11förordningen (2003:789) om skydd mot olyckor, 3 kap 6 §. 12lagen (1999:381) om åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga kemikalieolyckor, 14 §. 13Lagen (2003:778) om skydd mot olyckor, 5 kap. 1 §. 14Boverkets allmänna råd 1995:5. Kemikalieinspektionen ansvarar för kemikalielagstiftningen, tidigare ämnes- och preparat direktivet och Reach15 och CLP16 som ligger till grund för bilaga I i Seveso II respektive Seveso III-direktivet. Den nuvarande samordning mellan myndigheterna sker förutom vid den operativa tillsynen (mellan de olika tillsynsmyndigheterna, främst länsstyrelserna och ) genom samverkans- forumen chefsgrupp Seveso och arbetsgrupp Seveso, i vilka Myndigheten för samhällsskydd och beredskap, , samt representanter för länsstyrelserna deltar. Myndigheten för samhällsskydd och beredskap har dessutom ett särskilt samarbetsavtal med Kemikalieinspektionen som bl.a. omfattar Sevesofrågor. Dessutom samverkar myndigheterna (Myndigheten för samhällsskydd och beredskap, och ) med flera branschorganisationer bl.a. inför den årliga . 26.3.3Seveso III-direktivets bestämmelser om behörig myndighet Seveso III-direktivet har blivit tydligare vad gäller samordningen mellan olika behöriga myndigheter i en medlemsstat. Detta framgår i artikel 6 och uttrycks Medlemsstater som inrättar eller utser fler än en behörig myndighet ska se till att förfarandena för att uppfylla deras skyldigheter samordnas fullt ut. Vidare lyfter artikel 6 fram behovet av att samarbete mellan de behöriga myndigheterna och kommissionen samt övriga intressenter. Artikeln gör även gällande att de behöriga myndigheterna ska godta likvärdig information som verksamhetsutövarna lämnat in till en annan myndighet, om informationen uppfyller kraven. För enkelhetens skull använder direktivet den behöriga myndigheten även i de fall då det kan röra sig om flera behöriga myndigheter. I direktivet fastställs krav på den 15REACH (Registration, Evaluation, Authorisation and Restriction of Chemicals), formellt och rådets förordning (EG) nr 1907/2006 av om registrering, utvärdering, godkännande och begränsning av kemikalier (Reach), inrättande av en europeisk kemikaliemyndighet, ändring av direktiv /45/EG och upphävande av rådets förordning (EEG) nr 793/93 och kommissionens förordning (EG) nr 1488/94 samt rådets direktiv /769/EEG och kommissionens direktiv /155/EEG, 93/67/EEG, 93/105/EG och 2000/21/EG. 16CLP = classification, labelling and packaging, förordning (EG) nr 1272/2008 som gäller klassificering, märkning och förpackning av kemiska ämnen och blandningar. Den ändrar och upphäver direktiven /548/EEG och 1999/45/EG samt ändrar förordning (EG) nr 1907/2006 (Reach). Kraven återfinns framförallt i artiklarna 9 Dominoeffekter, 10 Säkerhetsrapport, 12 Planer för räddningsinsats, 13 Planering av markanvändning, 15 Offentligt samråd och deltagande i beslutsprocessen, 17 Åtgärder som ska vidtas av den behöriga myndigheten efter en allvarlig olyckshändelse, 20 Tillsyn och artikel 22 Tillgång till information och konfidentialitet. Vidare återfinns krav då verksamhetsutövaren ska kontakta, informera eller lämna uppgifter till den behöriga myndigheten. Den sista delen av artikel 6 handlar om att minska den administrativa bördan för företagen när det gäller informations- inlämning. Om informationskrav i Seveso III-direktivet uppfylls genom att lämna information enligt andra direktiv ska detta godtas av myndigheterna. 26.4Myndigheten för samhällsskydd och beredskap har en viktig roll i tillsynen Det framgår inte tydligt vad som avses med att förfarandena för att uppfylla deras skyldigheter samordnas fullt ut i Seveso III- direktivets artikel 6. En rimlig tolkning är, i de fall det finns flera behöriga myndigheter, att dessa myndigheter tolkar kraven på den behöriga myndigheten och verksamhetsutövarna på samma sätt, dvs. att det finns en samsyn gällande tillämpningen av reglerna. För att tydliggöra samordningen skulle en myndighet kunna pekas ut som sammanhållande för området. Alternativt tydliggörs kravet på samordning i lagstiftningen, om det ska gå utöver samverkans- kravet i förvaltningslagen. Ur ett tillsynsperspektiv föreslår utredningen översyn inom Sevesoområdet – förslag till förstärkt organisation för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga kemikalieolyckor18 att det ska finnas krav på att tillsynsmyndigheternas tillsynsrapporter ska samordnas, då flera myndigheter deltagit vid tillsyn. Att tillsyns- rapporterna ska samordnas betyder dock inte att myndigheterna behöver upprätta en gemensam tillsynsrapport. Om informationskrav i Seveso III-direktivet uppfylls genom att lämna information enligt andra direktiv ska detta godtas av myndigheterna. 17 Förvaltningslagen (1986:223), 6 § Varje myndighet skalämna andra myndigheter hjälp inom ramen för den egna verksamheten. 18 En översyn inom Sevesoområdet, SOU 2013:14, s.144. 26.5Seveso III-direktivets bestämmelser om tillsyn De inledande två punkterna i artikel 20 i Seveso III-direktivet sammanfaller i huvudsak med första punkten i artikel 18 i Seveso II- direktivet vad gäller målsättningen för tillsyn. De största förändringarna i Seveso III-direktivet gäller tillsynsplan, hur en systematisk bedömning kopplat till tillsynsprogrammet ska genomföras, när icke-rutinmässig och förnyad tillsyn ska genomföras samt vilka tidsgränser som ska gälla för återkoppling efter tillsyn. Seveso III-direktivet anger att alla verksamheter ska omfattas av en tillsynsplan på antingen nationell, regional eller lokal nivå. Planen ska regelbundet ses över och vid behov uppdateras. Tillsynsplanen ska omfatta följande: En allmän utvärdering av relevanta säkerhetsaspekter. Det geografiska område som tillsynsplanen omfattar. En förteckning över de verksamheter som tillsynsplanen omfattar. En förteckning över grupper av verksamheter med eventuella dominoeffekter (dvs. påverkan på och från omgivningen) enligt artikel 9. En förteckning över de verksamheter där särskilda externa risk- eller farokällor kan öka riskerna för eller följderna av en allvarlig kemikalieolycka. Förfaranden för rutinmässig tillsyn, inklusive programmet för sådan tillsyn som det anges i artikel 20 punkt 4. Förfaranden för icke-rutinmässig tillsyn, dvs. tillsyn som går utanför tillsynsprogrammet. Bestämmelser om samarbete mellan olika tillsynsmyndigheter. Program för rutinmässig tillsyn ska upprättas för alla verksamheter. Av programmen ska framgå hur ofta besök på plats ska göras. Perioden mellan två på varandra följande besök på plats ska inte överskrida för verksamheter på högre kravnivå och för verksamheter på lägre kravnivå, såvida den behöriga myndigheten inte redan har utarbetat ett tillsynsprogram grundat på en systematisk bedömning av faran för en allvarlig kemikalieolycka vid de berörda verksamheterna. Den systematiska bedömningen av faror ska baseras på verksam- hetens potentiella inverkan på människors hälsa och miljön samt utgå från erfarenheten av tidigare efterlevnad av bestämmelserna. Relevant resultat från tillsyn som utförts enligt annan unionslagstiftning ska beaktas, om det är lämpligt. Tillsyn utanför tillsynsprogrammet, dvs. vad som i direktivet kallas för icke-rutinmässig tillsyn, ska genomföras för att undersöka allvarliga klagomål, allvarliga olyckor och händelser som kunde ha lett till en olyckshändelse. Även tillbud och bristande efterlevnad ska föranleda icke-rutinmässig tillsyn. Direktivet anger inte att det specifik ska vara ett besök. Det är dock utredningens uppfattning att tillsynen ska, när det är påkallat, genomföras genom tillsynsbesök. Endast på detta sätt får tillsynen den bredd och djup som omständigheterna kräver. efter varje tillsyn ska den behöriga myndig- heten meddela resultaten av tillsynen till verksamhetsutövaren. I meddelandet ska alla nödvändiga åtgärder som denne ska vara tvungen att vidta anges. Därefter ska den behöriga myndigheten se till att verksamhetsutövaren vidtar åtgärderna inom en rimlig period. Denna ändring har diskuterats i utredningen översyn inom Sevesoområdet.19 Om det vid tillsyn upptäcks ett allvarligt fall av bristande efter- levnad ska förnyad tillsyn göras . Tillsynen ska då det är möjligt samordnas med tillsyn enligt annan unionslagstiftning och kombineras, där det är lämpligt. Myndigheterna ska uppmuntras att utbyta erfarenheter och delta i utbyte av erfarenheter på unionsnivå.20 Resultatet från erfarenhetsutbytet ska användas för att förstärka kunskapen på nationell nivå. Medlemsstaterna ska se till att verksamhetsutövarna ger myndigheten allt nödvändigt stöd så att tillsyn kan genom- föras.21 Möjligheten för den behöriga myndigheten, dvs. tillsyns- myndigheten, att begära in komplettering är oförändrad jämförd med Seveso II-direktivet. 19SOU 2013:14 s 143. Utredningen har föreslagit att efter ett Sevesotillsynsbesök ska meddela verksamhetsutövaren resultaten av tillsynen i en tillsynsrapport. Vidare föreslår utredningen att det i tillsynsrapporten ska anges vilka brister som upptäckts och som behöver åtgärdas. Utredningen föreslår att i de fall flera myndigheter utfört tillsyn ska tillsynsrapporten vara samordnad med övriga tillsynsmyndigheters tillsynsrapporter. ska också säkerställa att verksamhets- utövaren, inom en rimlig period efter att ha tagit emot tillsynsrapporten, åtgärdar alla de brister som upptäckts. 20Seveso III-direktivet artikel 20 punkt 10. 21Seveso III-direktivet artikel 20 punkt 11. 26.6Tillsynsplan på regional nivå22 Utredningens förslag: Alla verksamheter som omfattas av Sevesolagen ska ingå i en tillsynsplan. beslutar om planen. I Seveso III-direktivet införs ett krav på att alla verksamheter ska omfattas av en tillsynsplan på antingen nationell, regional eller lokal nivå. Då det i är som är den behöriga myndigheten för den operativa tillsynen och därmed är den myndighet som genomför tillsynen av Sevesoverksamheter, är det som för svenskt vidkommande ska utgöra den behöriga myndigheten, när det gäller att besluta om tillsynsplaner. Det blir då fråga om en tillsynsplan på regional nivå. Det ska framgå av Sevesolagen. Genom förordningen till lagen bör Myndigheten för samhällsskydd och beredskap bemyndigas att ge närmare föreskrifter om vad en tillsynsplan och tillsynsprogram ska omfatta. Föreskriften bör således omfatta vad som anges i artikel 20 punkt 3 i direktivet. Eventuellt behov av reglering i svensk rätt av bestämmelserna i artikel 20 punkt 1 och 2 om innehållet i och formerna för tillsynen täcks även det av bemyndigandet. 26.7Tillsynsprogram för alla verksamheter och obligatoriska tillsynsbesök Utredningens förslag: Program för rutinmässig tillsyn ska upprättas för alla verksamheter. Krav på obligatoriska tillsynsbesök införs med möjlighet till anpassning efter vunna erfarenheter. Så väl Seveso II och Seveso III-direktivet ställer krav på att program för rutinmässig tillsyn ska upprättas för alla verksamheter. Till skillnad från Seveso II-direktivet gör Seveso III-direktivet ingen skillnad på vilken grundval dessa program ska utformas med hänsyn till om verksamheten är på den lägre eller högre nivån. Sevesolagens bestämmelse att För verksamheter som omfattas av 22 Vi har utgått från förslaget i SOU 2013:14 En översyn inom Sevesoområdet, s. 138 f. att tillsynen inte ska delegeras från till kommunerna. kravet på säkerhetsrapport ska därför tas bort när det gäller på vilken grund tillsynsprogrammet ska tas fram. ska löpande bedöma hur verksamheten efterlever lagstiftningens krav till undvikande av allvarliga olycks- händelser, samt vilka åtgärder verksamheten vidtar för att begränsa följderna av en sådan olyckshändelse. Efter en period av genomförd tillsyn, är det lämpligt att tillsynmyndigheten omarbetar tillsyns- program efter överväganden som grundar sig på en systematisk bedömning av hur verksamheten efterlever kraven. Om tillsyns- myndigheten bedömer att verksamhetsutövaren iakttar vad som gäller och erfarenheterna även i övrigt av tillsynen är goda, ska inte obligatoriska tillsynsbesök behöva göras med de intervaller som gäller som huvudregel enligt direktivet, dvs. högst för verksamheter på den högre nivån och för verksamheter för verksamheter på den lägre nivån. Hänsyn måste också tas till verksamhetens art och omfattning, då detta kan utgöra omständligheter som har betydelse för allmänhetens intressen av fortlöpande information. Vi utgår från som en självklarhet att tillsynsmyndigheten samordnar tillsynen med den som ska ske enligt och arbetsmiljölagen i den utsträckning och omfattning som gynnar både myndigheternas verksamhet och företagens planering. Något krav på obligatoriska tillsynsbesök finns inte i Sevesolagen, men Seveso III-direktivet ställer upp sådana krav. Vi föreslår att tillsynsbesökens regelbundenhet vid ordinarie tillsyn samt möjlighet till förlängning av intervallen ska framgå av , lämpligast i Sevesoförordningen. Liksom vad gäller för tillsynsprogrammen enligt 14 § Sevesolagen ska inte heller tillsynsplanerna kunna överklagas. 26.8Oregelbundna tillsynsbesök och förnyad tillsyn Utredningens förslag: Av Sevesoförordningen ska framgå när tillsyn utöver den tillsyn som görs i enlighet med tillsyns- programmet ska genomföras och när tillsynen ska följas upp. I Seveso III-direktivet införs krav om att så kallad icke- rutinmässig tillsyn ska göras och att förnyad tillsyn ska göras vid allvarligt fall av bristande efterlevnad. Då uttrycket icke- rutin- mässig tillsyn inte används i svensk rätt ska bestämmelsen betecknas som tillsyn utöver ordinarie tillsyn. Bestämmelser om sådan tillsyn ska framgå av Sevesoförordningen. Av Sevesoförordningen ska även framgå att om vid tillsyn har upptäckt en allvarlig brist, ska tillsynen följas upp senast . Tidsintervallet är givetvis inget hinder för att utfärdar de förelägganden och förbud som är nödvändiga. 26.9Resultatet av tillsynen ska meddelas verksamhetsutövaren senast efter tillsynbesöket Utredningens förslag: Resultatet av den ordinarie tillsynen enligt tillsynsprogrammet ska meddelas verksamhetsutövaren senast efter tillsynsbesöket. Vid tillsyn som genom- förs på grund av allvarliga klagomål, allvarliga kemikalieolyckor, tillbud och situationer ska resultatet meddelas så snart det kan ske. Detta ska framgå av Sevesoförordningen. Enligt Seveso III-direktivet ska tillsynsmyndigheten efter varje tillsyn meddela resultaten av tillsynen till verk- samhetsutövaren. Det bedömer vi vara . Då Seveso- verksamhet till sin karaktär är sådan att den kan medföra fara för allvarliga olyckshändelser behöver verksamhetsutövaren få resultatet av tillsynen i sådan ordning att riskreducerande åtgärder kan vidtas utan onödigt dröjsmål. Också allmänhetens intresse av att risk- reducerande åtgärder snabbt vidtas, talar för att en tidsutdräkt av , innan resultatet görs tillgängligt, framstår som väl lång. Enligt utredningens mening bör det vara möjligt att få fram tillsynsprotokollet eller motsvarande redovisning , om tillsynsmyndigheterna för den yttre och inre miljön dvs. , miljönämnden vid överlåten miljöbalkstillsyn, rädd- ningstjänsten och samordnar sina insatser redan före själva den fysiska tillsynen. Om allvarliga brister avseende säkerhetsarbetet eller den fysiska säkerheten upptäcks vid tillsynen, ska tillsynsmyndigheten förelägga om rättelse eller förbud omgående. Finner tillsynsmyndigheten att verksamhetsutövaren inom sitt säkerhetsarbete inte omgående behöver vidta åtgärder i enlighet med direktivet och att verksamheten därmed bedrivs på ett tillfreds- ställande sätt, ska tillsynsprotokollet tillsändas verksamhetsutövaren . Tillsynsprotokollet eller motsvarande handling utgör inte ett föreläggande i Sevesolagens mening. Protokollet bör alltså inte innehålla krav på omedelbara åtgärder på grund av åsidosättande från verksamhetsutövarens sida. Frågor av den karaktären handläggs särskilt av tillsynsmyndigheten. Tillsynsprotokollet bör i stället främst ha en sådan utformning att det kan användas vid den löpande tillsynen och ligga till grund för en utveckling av tillsynsarbetet hos myndigheterna och vara ett stöd för företagen i deras säkerhetsarbete. Är det fråga om sådan tillsyn som har föranletts av t.ex. klagomål från omgivningen ska tillsynsmyndigheten i det enskilda fallet bedöma hur man avser att gå vidare med ärendet, eller vid obefogade klagomål avskriva ärendet från fortsatt handläggning. Resultatet av tillsynen ska dock meddelas så snart det kan ske. 27Tillgång till information samt regler om konfidentialitet