sou · H2B352 · 2014-07-03 00:00:00 — I överensstämmelse med artikel 33.1 i Eba-förordningen förhindrar dock artikel 97 inte att medlemssta- terna själva ingår avtal med tredjeland. Artikel 97 behöver enligt kommitténs bedömning inte införlivas i svensk rätt genom någon uttrycklig bestämmelse. Om myndig- heternas överenskommelser med tredjeland inte är juridiskt bind- ande är de inte internationella överenskommelser enligt artikel regeringsformen. Myndigheterna behöver då inte något bemyndi- gande att ingå överenskommelserna. 22.5.3Resolutionsmyndighetens överenskommelser med tredjeland Kommitténs bedömning: Det behövs inte något bemyndigande i lag för att resolutionsmyndigheten ska kunna ingå bilaterala överenskommelser med myndigheter i tredjeland om samarbete och informationsutbyte. I det föregående har vi behandlat rådets mandat att ingå avtal med tredjeland och verkan av sådana avtal samt Ebas framtagande av ramavtal i samma frågor. Om rådet inte har ingått något avtal följer det av artikel 93.4 att en myndighet i ett land inom EES under vissa förutsättningar får ingå sådana avtal (se avsnitt 22.5.1). Dessa avtal behandlas dock inte närmare i resolutionsdirektivet. Skälen för kommitténs bedömning Som vi har nämnt i det föregående är det viktigt att resolutions- myndigheten har ett väl fungerande samarbete med myndigheter i tredjeland. För att säkerställa att de berörda myndigheterna vet vad som förväntas av dem är det viktigt att samarbetsformerna och informationsutbytet diskuteras i förväg och om möjligt kommer till uttryck genom en överenskommelse mellan länderna. Det behövs inte något bemyndigande i lag för att resolutionsmyndig- heten ska kunna ingå bilaterala överenskommelser med myndig- heter i tredjeland om samarbete och informationsutbyte. Om över- enskommelserna inte är bindande är det upp till myndigheterna att bestämma om de vill ingå dem eller inte. Om däremot överens- kommelsen är bindande är det fråga om en internationell överens- kommelse i regeringsformens mening. En sådan får bara ingås av regeringen eller av en myndighet som har bemyndigats av regeringen. Ett sådant bemyndigande kan ges för varje överens- kommelse eller tas in i föreskrifter meddelade av regeringen. En överenskommelse som ingås med stöd av ett sådant bemyndigande får dock inte hålla någon bestämmelse som strider mot lag eller som är av större vikt. 22.5.4Processen för erkännande av resolutionsförfaranden i tredjeland Kommitténs förslag: får erkänna ett resolutionsförfarande i tredjeland för ett tredjelandsinstitut eller ett moderföretag i tredjeland som har 1.ett dotterföretag som är ett institut eller en EES-filial i som är väsentlig, eller 2.tillgångar rättigheter och skulder som finns i eller som lyder under svensk lag. Om det finns ett europeiskt resolutionskollegium enligt artikel 89 i resolutionsdirektivet, ska resolutionsmyndigheten försöka komma överens med de utländska resolutionsmyndigheterna i kollegiet om att erkänna ett resolutionsförfarande i tredjeland beträffande ett tredjelandsinstitut eller ett moderföretag i tred- jeland. En sådan överenskommelse är bindande för resolutionsmyn- digheten och ska verkställas i . Om resolutionsmyndigheten inte kan komma överens med de utländska myndigheterna i det europeiska resolutionskolle- giet eller om det inte finns något resolutionskollegium, ska resolutionsmyndigheten självt besluta om ifall ett resolutions- förfarande i tredjeland ska erkännas. ska då beakta intressena i varje land inom EES där ett tredjelandsinstitut eller ett moderföretag i tredjeland verkar. Särskilt om erkännande av tredjelandsförfaranden För erkännande av resolutionsförfaranden i tredjeland gäller de särskilda bestämmelser som finns i artiklarna 94 och 95 och som beskrivs i det följande. Definitionen av resolutionsförfarande i tredjeland är centralt eftersom det är det som erkännandet ska avse. I artikel 2.1.88 definieras resolutionsförfarande i tredjeland som en åtgärd enligt rätten i ett tredjeland som syftar till att hantera en kris i ett tredjelandsinstitut eller ett tredjelandsmoderföretag som är jämförbar, i termer av mål och förväntade resultat, med resolut- ionsåtgärder enligt detta direktiv. Resolutionsdirektivets utgångspunkt är att de europeiska till- synskollegierna (se avsnitt 22.3.2) ska ta ställning till om ifall ett resolutionsförfarande som beslutats i tredjeland ska erkännas eller inte. Om ett europeiskt resolutionskollegium har inrättats ska nämligen kollegiet fatta ett gemensamt beslut om att erkänna, för- utom enligt artikel 95, resolutionsförfaranden i tredjeland för ett institut i tredjeland eller ett moderföretag som a)har dotterföretag inom unionen som är etablerade i eller unions- filialer som är belägna i och betraktas som betydande av två eller flera medlemsstater, eller b)har tillgångar, rättigheter och skulder som finns i två eller flera medlemsstater eller som regleras av rätten i de medlemsstaterna. När det gemensamma beslutet om erkännande av resolutionsförfa- randen i tredjeland har fattats, ska de nationella resolutionsmyn- digheterna verkställa de erkända resolutionsförfarandena i tredje- land i enlighet med sin nationella rätt. I artikel 94.3 framgår att om myndigheterna inte kan komma överens, eller i avsaknad av ett europeiskt resolutionskollegium, ska varje berörd resolutionsmyndighet fatta sitt eget beslut om att erkänna, förutom enligt artikel 95, resolutionsförfaranden i tredje- land för ett institut i tredjeland eller ett moderföretag. Detta beslut ska, enligt artikel 94.3 andra stycket, vederbörligen beakta intressena i varje enskild medlemsstat där ett tredjelands- institut eller ett moderföretag verkar, särskilt de potentiella effekt- erna av erkännandet och verkställigheten av resolutionsförfaranden i tredjeland för andra delar av koncernen och på den finansiella stabiliteten i de medlemsstaterna. I de ovan återgivna bestämmelserna finns ett antal begrepp som definieras i artikel 2.1.86–90 (se avsnitt 5.11). Skälen för kommitténs förslag Den i direktivet beskrivna processen för att erkänna tredjelands- förfaranden måste införlivas med svensk rätt. I överensstämmelse med direktivet ska resolutionsmyndigheten få erkänna tredjelandsförfaranden. Det finns dock inte någon anledning att begränsa denna möjlighet till situationer då det finns kopplingar även till andra länder inom EES. Vi föreslår därför att resolutionsmyndigheten får erkänna ett resolutionsförfarande i tredje- land för ett tredjelandsinstitut eller ett moderföretaget i tredjeland som har 1.ett dotterföretag som är ett institut eller en EES-filial i som är väsentlig, eller 2.tillgångar rättigheter och skulder som finns i eller som lyder under svensk lag. Utgångspunkten i resolutionsdirektivet är att om det finns ett euro- peiskt resolutionskollegium enligt artikel 89, ska resolutionsmyn- digheten försöka komma överens med de utländska resolutions- myndigheterna i kollegiet om att erkänna ett resolutionsförfarande i tredjeland beträffande ett tredjelandsinstitut eller ett moder- företag i tredjeland. Detsamma bör vara utgångspunkten i svensk rätt. Liksom andra överenskommelser som beskrivs i detta betänk- ande blir en sådan överenskommelse en internationell överens- kommelse enligt regeringsformen. Om resolutionsmyndigheten ingår en sådan överenskommelse ska tredjelandsförfarandet sedan verkställas enligt svensk rätt. På vilka grunder resolutionsmyndig- heten kan vägra att erkänna ett tredjelandsförfarande eller att verkställa det behandlas i avsnitt 22.5.6. Om resolutionsmyndigheten inte kan komma överens med de utländska myndigheterna i det europeiska resolutionskollegiet eller om det inte finns något resolutionskollegium, ska resolutionsmyn- digheten själv besluta om ifall ett resolutionsförfarande i tredjeland ska erkännas. ska beakta intressen i varje enskilt land där ett tredjelandsinstitut eller ett moderföretag i tredjeland verkar. Även detta bör framgå av svensk rätt. Vilken betydelse ett erkännande får behandlas i nästa avsnitt. 22.5.5Verkställighet av erkända resolutionsförfaranden Kommitténs förslag: När resolutionsmyndigheten har erkänt ett resolutionsförfarande i tredjeland får den besluta att verk- ställa det genom att 1.besluta om resolutionsåtgärder beträffande a.tillgångar som ett tredjelandsinstitut eller ett moderföretagi tredjeland har i eller som lyder under svensk lag, b.rättigheter och skulder som ett tredjelandsinstitut bokfört i EES-filialen i eller som lyder under svensk lag eller fordringar som hänför sig till sådana rättigheter och skulder som kan göras gällande i , 3.vidta eller förelägga någon annan att vidta åtgärder för att till ett tredjelandsinstitut eller moderföretag i tredjeland, över- föra aktier eller andra äganderättsinstrument som innehas av ett dotterinstitut i till tredjelandsinstitutet eller moderföretaget, 4.under vissa förutsättningar besluta om förbud att fullgöra vissa förpliktelser, ta i anspråk säkerheter, att utöva vissa rättshandlingar beträffande en motpart till ett dotterinstitut till ett tredjelandsinstitut eller ett moderföretag i tredjeland eller till en EES-filial i som är väsentlig eller andra koncernföretag. Verkställigheten av ett erkännande Artiklarna 94.2 och 94.3 i resolutionsdirektivet behandlar proces- sen för hur ett erkännande av ett resolutionsförfarande i tredjeland ska gå till. Av artikel 94.4 framgår vilken effekt ett sådant erkän- nande åtminstone ska ha beträffande beslut som har fattats av den relevanta myndigheten i tredjeland. Effekten är inte lika långt- gående som enligt winding up-direktivet Enligt artikel 94.4. ska medlemsstaterna säkerställa att resolut- ionsmyndigheterna åtminstone ges befogenhet att göra följande: a)Utöva resolutionsbefogenheterna för följande: i)Tillgångar som innehas av ett institut i tredjeland eller ett moderföretag och som är belägna i medlemsstaten eller regleras av rätten i denna. ii)Rättigheter eller skulder som innehas av ett institut i tredje- land och som bokförts av unionsfilialen i medlemsstaten eller regleras av rätten i denna, eller när fordringar som hänför sig till sådana rättigheter och skulder kan göras gällande i medlemsstaten. b)Genomföra, inklusive att föreskriva en annan person att vidta åtgärder för att genomföra en överföring av aktier eller andra äganderättsinstrument som innehas av ett dotterföretag inom unionen som är etablerat i medlemsstaten som utsett myndig- heterna. c)Utöva sina befogenheter enligt artiklarna 69, 70 eller 71 när det gäller rätten för en part att ingå avtal med en enhet som avses i artikel 94.2 där sådana befogenheter krävs för att verkställa resolutionsförfarandena i tredjelandet. d)Göra ogiltiga alla rättigheter att säga upp, avveckla eller påskynda avtal eller påverka avtalsenliga rättigheter som företag enligt artikel 94.2 och andra koncernföretag har, om sådana rättigheter härrör från resolutionsåtgärder som har vidtagits avseende institutet i tredjeland, sådana enheters moderföretag eller andra koncern- enheter, antingen av resolutionsmyndigheten i tredjeland själv eller enligt rättsliga eller tillsynsmässiga krav avseende resolut- ionsarrangemang i det landet, förutsatt att de väsentliga skyldigheterna enligt avtalet, inbegripet betalnings- och leverans- skyldigheter, även fortsättningsvis fullgörs och säkerheter till- handahålls. Erkännande och verkställighet ska inte förhindra nationella insol- vensförfaranden Enligt artikel 94.6 i resolutionsdirektivet ska erkännandet och verk- ställigheten av resolutionsförfaranden i tredjeland i förekommande fall inte påverka normala insolvensförfaranden enligt tillämplig nationell rätt i enlighet med detta direktiv. Skälen för kommitténs förslag Verkställigheten av ett erkännande Av direktivet framgår att det som resolutionsmyndigheten får erkänna är resolutionsförfaranden beträffande individuella tredje- landsinstitut och moderföretag i tredjeland. Genom att erkänna ett förfarande förklarar sig resolutionsmyndigheten beredd att efter en särskild prövning av hur åtgärden påverkar förhållandena i eller andra medlemsstater (se avsnitt 22.5.6) verkställa det beslut som tredjelandsmyndigheten fattat i . Erkännandet av reso- lutionsförfarandet i tredjeland innebär alltså inte att alla åtgärder som beslutas med automatik får genomföras i (eller i någon annan medlemsstat). Det är också rimligt eftersom resolutionsför- faranden kan variera ganska mycket mellan olika tredjeländer, även om FSB:s för att förfarandena ska innehålla vissa grundläggande beståndsdelar. Det kan inte heller uteslutas att tredjelandsmyndigheten inte tar tillräcklig hänsyn till svenska för- hållanden, t.ex. den finansiella stabiliteten eller insättare som finns här, och därför beslutar om åtgärder som är olämpliga att genom- föra. Det kan också vara en fördel att resolutionsmyndigheten kan besluta att vissa åtgärder får genomföras men inte alla, om alter- nativet i stället hade varit att inte några åtgärder alls får genom- föras. Som vi återkommer till i det följande finns det också några typfall då resolutionsmyndigheten får avstå från att erkänna eller verkställa ett resolutionsförfarande beslutat i tredjeland. Mot denna bakgrund föreslår vi att det införs en bestämmelse motsvarande den i direktivet som innebär att erkännandet av ett tredjelandsförfarande innebär att resolutionsmyndigheten, för att verkställa beslut som fattas i tredjeland, får besluta om någon av de åtgärder som räknas upp i resolutionsdirektivet. Erkännande och verkställighet ska inte förhindra nationella insolvensförfaranden Enligt resolutionsdirektivet har erkännandet och verkställigheten inte heller hindersverkan. Enligt artikel 94.6 förhindrar nämligen inte sådana beslut att det inleds ett normalt insolvensförfarande. Det behöver dock inte framgå av någon uttrycklig bestämmelse i svensk rätt utan följer av att beslutet inte innebär konkurshinder. 22.5.6Skäl att inte erkänna eller verkställa ett resolutionsförfarande Kommitténs förslag: behöver inte godkänna ett resolutionsförfarande i tredjeland eller vidta åtgär- der för att verkställa ett sådant förfarande om 1.resolutionsförfarandet skulle ha negativ effekt på den finansiella stabiliteten i eller i en annan medlemsstat, 2.det är nödvändigt att vidta separata resolutionsåtgärder mot en EES-filial för att uppnå ett eller flera resolutionsändamål, 3.resolutionsförfarandet innebär att insättare och andra bor- genärer som är hemmahörande i EES eller som ska betalas i EES inte skulle få samma behandling som insättare och andra borgenärer med liknande rättigheter i det land där det utländska resolutionsförfarandet beslutats, 4.erkännandet eller verkställigheten av resolutionsförfarandet skulle få avsevärda budgetkonsekvenser för , eller 5.effekterna av ett sådant erkännande eller en sådan verk- ställighet skulle strida mot svensk rätt. I det föregående har vi beskrivit den process som kan leda till att ett tredjelandsförfarande kan erkännas och vilka åtgärder som resolutionsmyndigheter får vidta för att verkställa tredjelands- besluten. Direktivet preciserar emellertid också i artikel 95 när resolutionsmyndigheterna får avstå från att erkänna eller verkställa ett förfarande. I artikel 95 anges att resolutionsmyndigheten får, efter samråd med andra resolutionsmyndigheter, när ett europeiskt resolutions- kollegium har inrättats enligt artikel 89, vägra att erkänna eller verkställa resolutionsförfaranden i tredjeland enligt artikel 94.2 om den anser a)att resolutionsförfarandena i tredjeland skulle ha motsatt effekt på den finansiella stabiliteten i den medlemsstat där reso- lutionsmyndigheten är belägen eller att förfarandena skulle få motsatt effekt på den finansiella stabiliteten i en annan med- lemsstat, b)att en separat resolutionsåtgärd enligt artikel 96 som avser en unionsfilial är nödvändig för att uppnå ett eller flera reso- lutionsmål, c)att borgenärer, särskilt insättare som är etablerade eller ska betalas i en medlemsstat, inte skulle få samma behandling som borgenärer och insättare i tredjeland med liknande rättigheter enligt resolutionsförfaranden i det egna tredjelandet, d)att erkännandet eller verkställigheten av resolutionsförfarandena i tredjelandet skulle ha avsevärda budgetkonsekvenser för med- lemsstaten, eller e)att effekterna av ett sådant erkännande eller en sådan verk- ställighet skulle strida mot den nationella rätten. Skälen för kommitténs förslag Enligt resolutionsdirektivet får resolutionsmyndigheten vägra ett erkänna eller verkställa tredjelandsförfaranden under de förutsätt- ningar som anges i direktivet. Kriterierna syftar på förfaranden eller åtgärder som skulle kunna ge innebära negativa effekter för eller någon annan medlemsstat eller för borgenärer där. Det räcker med att ett av kriterierna föreligger. Det är enligt vår bedömning rimligt att resolutionsmyndigheten kan välja att vägra erkännande eller verkställighet i alla de angivna fallen. Enligt direktivet får myndigheten vägra att erkänna eller verk- ställa ett tredjelandsförfarande om något av de angivna kriterierna föreligger men den är inte skyldig inte göra det. Det ger resolut- ionsmyndigheten utrymme att godkänna ett tredjelandsförfarande även om något av de angivna kriterierna är uppfyllda, men tredje- landsförfarandet erbjuder den bästa globala lösningen jämfört med alternativen. I överensstämmelse med direktivet föreslår vi därför att reso- lutionsmyndigheten får vägra att erkänna och verkställa ett tredje- landsförfarande om de omständigheter som anges i direktivet före- ligger. Att resolutionsmyndigheten ska samråda med andra reso- lutionsmyndigheter i ett relevant europeiskt resolutionskollegium, följer av den generella bestämmelsen om samarbete, se kapitel 32. 22.5.7Åtgärder mot ett svenskt moderföretag Kommitténs förslag: får besluta att ett finansiellt holdingföretag, ett blandat finansiellt holdingfö- retag eller ett holdingföretag med blandad verksamhet som är moderföretag till ett tredjelandsinstitut ska försättas i resolu- tion, om 1.en myndighet i detta tredjeland har beslutat att tredjelands- institutet uppfyller förutsättningarna för resolution, och 2.det är nödvändigt med hänsyn till det allmännas intresse. I det föregående har vi beskrivit vilka åtgärder den svenska reso- lutionsmyndigheten får vidta för att verkställa ett erkänt tredje- landsförfarande. I vissa situationer kan det emellertid finnas skäl att vidta åtgärder mot i hemmahörande företag som inte direkt träffas av resolutionsbeslutet i tredjeland. Enligt artikel 94.5 får resolutionsmyndigheterna, om det är nöd- vändigt med hänsyn till allmänintresset, vidta resolutionsåtgärder avseende ett moderföretag när den berörda myndigheten i tredje- landet avgör att ett institut som är registrerat i det tredjelandet uppfyller villkoren för resolution enligt rätten i det tredjelandet. För att möjliggöra detta ska medlemsstaterna säkerställa att resolut- ionsmyndigheterna har befogenhet att utöva resolutions- befogenheter avseende det moderföretaget, och artikel 68 ska tillämpas. Skälen för kommitténs förslag I avsnitt 7.4 behandlar vi artikel 33 och beskriver vi under vilka förutsättningar som resolutionsmyndigheten får vidta åtgärder mot finansiella institut och vissa holdingföretag hemmahörande inom EES. Bestämmelsen i artikel 94.5 behandlar en liknande situation men här finns institutet i tredje land. För ett institut som uppfyller förutsättningarna för resolution och vars moderföretag finns i , får resolutionsmyndigheten då besluta att moderföretaget ska försättas i resolution och vidta de resolutionsåtgärder som är motiverade. Även om direktivbestäm- melsen talar om moderföretaget såsom vilket moderföretag som helst, torde dock avsikten ha varit att träffa just de kategorier holdingföretag som kan bli föremål för resolution (finansiella holdingföretag, blandade finansiella holdingföretag och holding- företag med blandad verksamhet). För att kunna bidra till att resolutionsförfaranden med anknyt- ning till tredjeland kan genomföras på bästa sätt, föreslår vi att en motsvarande bestämmelse införs i svensk rätt. Det bör noteras att ingenting hindrar att resolutionsmyndig- heten inleder resolution mot institut eller andra företag när de övriga förutsättningar som beskrivs i kapitel 7 är uppfyllda. 22.5.8Åtgärder mot en EES-filial etablerad i Kommitténs förslag: Om en EES-filial inte omfattas av ett resolutionsförfarande i tredjeland eller om resolutionsmyndig- heten inte har erkänt resolutionsförfarandet, får myndigheten besluta att hantera filialen genom resolution, om det är nöd- vändigt med hänsyn till det allmännas intresse och någon av föl- jande förutsättningar är uppfyllda: 1.Filialen uppfyller inte längre eller kommer sannolikt inte längre att uppfylla villkoren för filialtillståndet och det inte finns alternativa åtgärder som inom rimlig tid skulle för- hindra det eller att den fallerar. 2.Resolutionsmyndigheten bedömer att tredjelandsinstitutet inte kan eller vill eller sannolikt inte kommer att kunna fullgöra sina förpliktelser mot sina borgenärer inom EES, eller förpliktelser som filialen ingått eller bokfört här när de förfaller till betalning och resolutionsmyndigheten är för- säkrad om att det inte har inletts eller kommer att inledas något resolutionsförfarande eller något annat insolvens- förfarande mot institutet inom rimlig tid. 3.En myndighet i tredjeland har inlett ett resolutionsförfarande mot tredjelandsinstitutet eller har underrättat resolutions- myndigheten att det avser att inleda ett sådant förfarande. innehåller också en möjlighet att vidta resolutionsåtgärder mot filialer till tredjelandsinstitut. Av artikel 96.1 framgår nämligen att medlemsstaterna ska säkerställa att resolutionsmyndigheter har de nödvändiga befogenheterna för att agera i fråga om en EES-filial (benämnt unionsfilial i direktivet)som inte omfattas av några resolutionsförfaranden i tredjeland eller som omfattas av förfaranden i ett tredjeland och någon av de omständig- heter som avses i artikel 95 föreligger. I andra stycket framgår att medlemsstaterna ska säkerställa att artikel 68 tillämpas på utövandet av sådana befogenheter. Enligt artikel 96.2 ska medlemsstater säkerställa att de befogen- heter som krävs i artikel 96.1 får utövas av resolutionsmyndigheter om resolutionsmyndigheten anser att åtgärder är nödvändiga med hänsyn till allmänintresset och att ett eller flera av följande villkor är uppfyllt: a)EES-filialen uppfyller inte längre, eller kommer sannolikt inte att uppfylla, de nationella lagstadgade villkoren för dess auktorisa- tion och verksamhet i den medlemsstaten och det inte finns några utsikter för att någon åtgärd av privata köpare, tillsyn eller relevant tredjeland skulle återställa filialens efterlevnad eller förhindra fallissemang inom rimlig tid. b)Institutet i tredjeland enligt resolutionsmyndighetens mening kan inte eller vill inte eller kommer sannolikt inte att kunna fullgöra sina förpliktelser gentemot borgenärer i unionen eller förpliktelser som filialen ingått eller bokfört när de förfaller till betalning, och resolutionsmyndigheten är försäkrad om att inga resolutionsförfaranden eller insolvensförfarande i tredjeland har eller kommer att inledas avseende detta institut i tredjeland inom rimlig tid. c)Den berörda myndigheten i tredjeland har inlett resolutions- förfaranden i ett tredjeland som avser institutet i tredjeland, eller har underrättat resolutionsmyndigheten om att den avser att inleda ett sådant förfarande. I artikel 96.3 framgår att om en resolutionsmyndighet vidtar en separat åtgärd som avser en EES-filial ska den beakta resolut- ionsmålen och vidta åtgärden i enlighet med följande principer och krav, i den mån de är relevanta: a)Principerna i artikel 34. b)Kraven gällande tillämpningen av resolutionsverktygen i avdel- ning IV kapitel III. Skälen för kommitténs förslag Artikel 96 anger medlemsstaterna ska ha möjlighet att inleda ett förfarande mot en inhemsk filial om förutsättningarna i direktivet är uppfyllda.