sou · H2B335 · 2014-06-04 00:00:00 — Utred- ningen bedömer dock att det framförallt är dammar där avsaknaden av underhållsansvarig utgör ett problem och där utredningens föreslagna regel kommer att få störst betydelse. Konsekvenser av utredningens förslag med uppgifter som samlats in av länsstyrelserna, innehåller cirka 11 000 dammobjekt.19 Uppgift om hur många av dessa som saknar underhållsansvarig eller där denna fråga är oklar har inte utredningen kunnat finna. Vilka åtgärder som ska vidtas för att upprätthålla underhållsskyldigheten kan variera stort. P.g.a. avsaknad av uppgifter om antal och omfattning av åtgärder har utredningen svårt att bedöma konsekvenserna av dess förslag. Staten ska enligt utredningens förslag ansvara för underhållet av sådana vattenanläggningar som hör till en numera avlyst flottled. saknar dessa anläggningar ett ansvarigt rättsubjekt. Eftersom utredningen inte har någon uppgift om hur många vattenanlägg- ningar som berörs av förslaget är det svårt att uppskatta konsekvenserna. Detsamma gäller omfattningen av åtgärder som ska vidtas vid dessa vattenanläggningar. Utredningen bedömer det som angeläget att i lag peka ut vem som är ansvarig för dessa vattenanläggningar och anser att ansvaret rimligen inte kan falla på någon annan än staten. Utredningen har övervägt att detta ansvar ska falla på ägaren av den fastighet där anläggningen är belägen, men att ålägga en fastighetsägare ansvar för något som har utgjort allmän egendom bedömer utredningen inte som rimligt. Syftet med utredningens översyn av reglerna om omprövning är som nämnts att de förslag som utredningen lämnar ska säkerställa att alla tillståndspliktiga vattenverksamheter drivs i överens- stämmelse med MB och gällande EU-rätt. Den EU-rätt som i första hand är aktuell i detta avseende är RDV, fågeldirektivet, art- och habitatdirektivet och förordningen om ål20. Dessa bestäm- melser och hur de har implementerats i svensk rätt redogörs för i utredningens delbetänkande SOU 2013:69.21 Utredningen bedömer att de nya regler som föreslås kommer att ytterligare möjliggöra för 20Rådets förordning (EG) nr 1100/2007 av om åtgärder för återhämtning av beståndet av europeisk ål. 21SOU 2013:69 s. 111 ff. Konsekvenser av utredningens förslag att efterleva de krav som ställs i ovan nämnda direktiv och förordning. Förslagen innebär inte att reglerna går utöver vad som följer av aktuell EU-rätt. Enligt utredningens uppdrag ska utredningen bedöma och redovisa vilka effekter förslagen kan få för uppfyllande av det krav om förnybar energi som ställs i förnybarhetsdirektivet. Även detta direktiv redogörs för i utred- ningens delbetänkande SOU 2013:69.22 uppgick den totala användningen av förnybar energi i till 48 procent.23 Prognosen är att den förnybara energi- användningen kommer att uppgå till , vilket indikerar att har goda möjligheter att uppnå ovan angivna mål.24 Av den förnybara energi som används i står vatten- kraften för cirka 45 procent.25 De förslag som utredningen lämnar avseende systemet för omprövning kan påverka vattenkraftsproduktionen. Som nämnts i avsnitt 11.5.6 är det däremot svårt för utredningen att bedöma omfattningen av en eventuellt produktionsbortfall av vattenkraft. Det är därmed även svårt att bedöma eventuella effekter på möjligheter att uppnå målen enligt förnybarhetsdirektivet. Utredningens förslag om omprövning kan komma att påverka sådana anläggningar som omfattas av kulturmiljölagen. Som utredningen nämnt i tidigare avsnitt kan inte utredningen ange vilka anläggningar som ska bli föremål för en omprövning och i vilka avseenden dessa anläggningar ska ändras. Utredningen kan därför inte ange i vilken utsträckning förslagen kommer att påverka anläggningar som omfattas av kulturmiljölagen. Utredningen framför i avsnitt 6.6.1 att det finns behov av nationella prioriteringsgrunder för omprövning, antingen som ett alternativ eller som ett komplement till systemet med ny prövning som föreslogs i delbetänkandet SOU 2013:69. 22SOU 2013:69 s. 157 ff. 23www.energimyndigheten.se (Energiläget i siffror 2012, s. 6). 24Energimyndighetens Långsiktsprognos 2012, ER 2013:03, s. 45. 25www.enerigmyndigheten.se (Forskning/Kraftforskning/Vattenkraft). Konsekvenser av utredningens förslag myndigheten i samråd med Kammarkollegiet och bör ges i uppdrag att ta fram vägledande prioriteringsgrunder som kan ligga till grund för bedömningen av vilka verksamheter och anläggningar som ska prioriteras för omprövning. När det gäller mark- avvattning har utredningen i avsnitt 8.8 föreslagit att motsvarande uppdrag ges till Havs- och vattenmyndigheten i samråd med , och . Vid fram- tagandet av dessa prioriteringsgrunder bör det skydd kulturmiljölagen ger beaktas. 11.9.3Särskilda insatser med anledning av förslagen En konsekvensutredning ska även innehålla uppgift om särskilda hänsyn behöver tas när det gäller tidpunkten för ikraftträdande och om det finns behov av speciella informationsinsatser. Utredningen bedömer att det utöver de övergångsbestämmelser som föreslagits inte behövs någon särskild hänsyn med anledning av ikraft- trädandet eller någon särskild informationsinsats. En konsekvensutredning ska även innehålla uppgift om särskilda hänsyn behöver tas till små företag vid reglernas utformning. I den utsträckning utredningen bedömt att det går att redogöra för berörda företag framgår att en del av dessa är små. Av statistiken som redogörs för angående berörda vattenkraftsägare framgår att en större del av dessa utgörs av enskilda ägare. Likaså bedömer utredningen att de förslag utredningen lämnar om markavvattning kommer att beröra små företag som bedriver jordbruk och skogsbruk. Utredningen bedömer dock att det redan genom de avvägningar som gjorts vid framtagandet av förslagen tagits hänsyn till att det finns både stora och små företag. Någon ytterligare hänsyn behöver inte tas. 12.1Förslaget till lag om ändring i Paragrafen motsvarar 11 kap. 3 § MB. I fjärde punkten tas hänvisningen till rensning bort. Med rensning enligt den nya definitionen i 11 kap. 4 § MB avses grävning för att bibehålla vattnets djup eller läge i en vattenanläggning. Grävning utgör redan vattenverksamhet enligt den aktuella punkten varför ordet rensning i detta sammanhang inte längre fyller någon självständig funktion. Övriga punkter motsvarar paragrafens nuvarande innehåll. Regleringen i nuvarande 11 kap. 1 § MB upphör att gälla. Paragrafen motsvarar 11 kap. 5 § MB. I paragrafen införs en ny definition av rensning. Med rensning avses grävning för att bibehålla vattnets djup eller läge i en vatten- anläggning. Rensning omfattar således endast grävning och inte t.ex. bort- tagning av omkullfallna träd, klippning av vass m.m. som inte inne- fattar grävning. Rensning kan ske i tillståndsgivna och lagliga anläggningar men inte i olagliga anläggningar. Med lagliga anläggningar avses även sådana som har tillkommit utan tillstånd före MB:s ikraftträdande och som inte var tillståndspliktiga enlig den lagstiftning som gällde vid tillkomsten Exempel på vattenanläggningar är anlagda diken och Vidare torde av människan fördjupade, breddade och rätade vattendrag i många fall vara vattenanläggningar. När det gäller tillståndsprövade anläggningar får grävning, för att det ska vara fråga om rensning, ske till det djup eller läge som följer av tillståndet. Det förekommer fall där det finns ett tillstånd med fastställda sektioner och bottenprofiler men där den naturliga ån är djupare och bredare med påföljden att vissa sektioner och profiler ligger i luften, dvs. där den naturliga ån är större än den ådimension som fastställts i tillståndet. Om ån senare slammar igen bör det vara fråga om rensning även såvitt gäller de delar som ligger i luften men endast till det djup eller läge som krävs för att återställa de fastställda dimensionerna. Grävning som utförs för att återställa den naturliga åns djup eller läge och som går utöver den ådimension som fastställts i tillståndet utgör således inte rensning. När det gäller lagliga anläggningar utan tillstånd ska det djup eller läge som fanns vid tillkomsten eller efter den senaste lagliga rensningen, som innebär att en ny laglig vattenanläggning till- skapas, utgöra utgångspunkt. Verksamhetsutövaren är, i analogi med 16 kap. 10 § MB, bevisskyldig härför. Det ovan sagda beträffande djup och läge gäller även om ett nytt naturtillstånd inträtt sedan tillståndsprövningen eller, när det gäller lagliga anläggningar, sedan tillkomsten alternativt den senaste rensningen. Nytt naturtillstånd saknar således betydelse i detta avseende. Rensningsbegreppet omfattar inte naturliga vattendrag. Åtgärder i dessa vattendrag ska istället bedömas enligt de allmänna reglerna om anmälnings- och tillståndsplikt för vattenverksamhet. Nuvarande 11 kap. 4 § MB byter beteckning till 11 kap. 3 § MB. Regleringen är ny och motsvarar utredningens förslag i SOU 2013:69 till 11 kap. 9 c § MB med förtydligandet att även vatten- anläggningar omfattas. Nuvarande 11 kap. 5 § MB byter beteckning till 11 kap. 4 § MB. Regleringen är i huvudsak ny. I paragrafen definieras tillstånds- och anmälningsplikten för vatten- verksamhet. Sättet att definiera har hämtats från motsvarande reglering för miljöfarlig verksamhet i 9 kap. 6 § MB. Av paragrafen framgår att allt som enligt 11 kap. 1 § MB definieras som vattenverksamhet kräver tillstånd eller anmälan om detta krävs enligt föreskrifter. Andra stycket motsvarar i huvudsak den reglering avseende markavvattningsförbudet som tidigare fanns i 11 kap. 14 § MB. Hänvisningen i tidigare andra stycket, som blir tredje stycket, till elberedskapslagen har fortfarande relevans även om 20 § första stycket i den lagen behöver redigeras när regleringen om samhällsekonomisk tillåtlighet utmönstras. I ett nytt fjärde stycke erinras om att det beträffande vatten som medför betydande olägenhet för omgivningen eller trafiken finns ytterligare bestämmelser i 8 kap. PBL. Regleringen är ny och motsvarar 9 kap. 6 a § MB för miljöfarlig verksamhet. I och med omdefinieringen av tillståndsplikten för vattenverksam- het behövs, på samma sätt som gäller för miljöfarlig verksamhet, ett särskilt bemyndigande för tillsynsmyndigheten att i enskilda fall kunna förelägga en verksamhetsutövare att ansöka om tillstånd, trots att sådan skyldighet inte följer av föreskrift meddelad med stöd av 11 kap. 6 § MB. En förutsättning för ett sådant föreläggande är att verksamheten medför risk för betydande föroreningar eller andra betydande olägenheter för människors hälsa eller miljön. Ett före- läggande att ansöka om tillstånd kan gälla både planerade och pågå- ende verksamheter och även verksamheter eller åtgärder som innebär efterbehandling. Möjligheten kan användas när tillsynsmyndigheten anser att det inte är tillräckligt att förelägga verksamhetsutövaren att vidta vissa åtgärder i enlighet med hänsynsreglerna. På detta sätt kan hela verksamheten komma att prövas och regleras i en tillstånds- prövning genom initiativ från tillsynsmyndigheten. Delar av nuvarande 11 kap. 7 § MB införs i 16 kap. 7 § MB. Regleringen motsvarar 11 kap. 9 § andra stycket MB och 9 kap. 6 b § MB för miljöfarlig verksamhet. Av paragrafen följer att den som bedriver eller avser att bedriva vattenverksamhet kan få sin verksamhet prövad och få tillstånd till verksamheten, även om verksamheten enligt föreskrifter som följer av 11 kap. 6 § MB inte omfattas av tillståndsplikt. Även om verksamheten inte är tillståndspliktig kan det vara värdefullt för verksamhetsutövaren att få ett tillstånd. Detta gäller mot alla och innebär ett visst skydd såvitt avser de frågor som prövats i tillståndet. Exempelvis vid större investeringar kan detta vara värdefullt. Paragrafen motsvarar 11 kap. 9 b § tredje stycket MB. Nuvarande 11 kap. 9 § första och tredje stycket MB upphör att gälla och andra stycket byter beteckning till 11 kap. 8 §. Regleringen är ny och motsvarar 9 kap. 6 d § MB för miljöfarlig verksamhet. Paragrafen har samband med 11 kap. 7–8 §§ MB. Enligt första punkten bemyndigas regeringen att meddela föreskrifter om när verksamheter som inte omfattas av tillståndsplikt ändå ska vara skyldiga att ansöka om tillstånd. Enligt andra punkten bemyndigas regeringen att meddela före- skrifter om vad som gäller vid ändring av dels verksamheter som bedrivs med stöd av tillstånd som har sökts frivilligt enligt 11 kap. 8 § MB, dels verksamheter som bedrivs med stöd av tillstånd men där tillståndsplikten har upphört att gälla t.ex. till följd av en regel- ändring eller till följd av att verksamhetens omfattning har ändrats. Föreskrifterna kan även avse anmälnings- och tillståndsplikt vid ändring av en sådan verksamhet. Paragrafen har även samband med att verksamhetsutövare avseende vattenverksamhet numera enligt 24 kap. 8 § MB kan ansöka om att tillståndet upphävs. Paragrafen motsvarar 11 kap. 9 b § första och andra stycket MB. Av första stycket framgår att all tillståndspliktig verksamhet prövas av mark- och miljödomstol. Den tidigare specialregleringen att markavvattning som huvudregel skulle prövas av utgår. I andra stycket räknas de myndigheter upp som tar emot anmälan när det är fråga om en anmälningspliktig verksamhet. , som ska handlägga anmälningar om rensning, har lagts till. Paragrafen moderniseras språkligt. Paragrafen motsvarar 11 kap. 16 § MB. Eftersom antalet anmälningspliktiga verksamheten kan antas öka, införs ett nytt tredje stycke med innebörden att paragrafen i vissa fall även är tillämplig i anmälningsärenden. Här kan framförallt tänkas mycket brådskande åtgärder, där det inte finns tid att avvakta handläggningen av ett anmälningsärende. Det är emellertid av stor vikt att åtgärderna alltjämt, så långt möjligt, utförs efter samråd med tillsynsmyndigheten. Utrymmet för anmälningspliktiga verksam- heter bör bl.a. därför vara begränsat, men det går inte att utesluta att sådana situationer kan uppstå. Paragrafen moderniseras språkligt. Nuvarande 11 kap. 12 § MB upphör att gälla. Paragrafen motsvarar 11 kap. 17 § MB. Genom ett nytt andra stycke förtydligas att för markavvattnings- anläggningar är syftet med markavvattningen styrande för underhålls- skyldighetens omfattning. Exempel på sådana vattenanläggningar är anlagda diken och kanaler. Vidare torde av människan fördjupade, breddade och rätade vattendrag omfattas. Om en vattenanläggning anlagts i syfte att avvattna jordbruks- mark torde underhållsskyldigheten endast gå så långt som krävs för jordbruksmarken. Sådana vattenanläggningar kan mycket väl vara dimensionerade så att verksamhetsutövaren räknar med att jord- bruksmarken översvämmas med vissa tidsintervall. Problem kan uppstå om det uppförs bebyggelse invid vattenanläggningen som förutsätter att översvämning inte sker. Verksamhetsutövaren torde, så länge som fastigheten med den nya bebyggelsen inte i juridisk mening anslutits till markavvattningen, inte vara skyldig att vidta åtgärder utöver de som krävs för jordbruksmarken och som följer av det ursprungliga syftet med markavvattningen även om dessa åtgärder är nödvändiga för att undvika översvämning vid bebyggelsen. Följaktligen torde verksamhetsutövaren inte heller kunna bli skade- ståndsansvarig för eventuella översvämningsskador som uppstår om sådana åtgärder inte vidtas. Genom ett nytt tredje stycke förtydligas att för underhålls- åtgärder gäller vad som i MB är föreskrivet om anmälnings- och tillståndsplikt. De nuvarande andra och tredje stycket flyttas till fjärde och femte stycket. Hänvisningarna i femte stycket justeras som en följd av ändrade beteckningar. En ny hänvisning införs till 11 kap. 18 § MB som innehåller ytterligare bestämmelser om överflyttning av underhållsskyldigheten. Nuvarande 11 kap. 13 § MB upphör att gälla. Regleringen är ny. Första stycket behandlar fastighetsägarens subsidiära underhållsansvar för en vattenanläggning. En fastighets- ägare kan enligt 11 kap. 13 § MB också vara primärt underhållsansvarig för en vattenanläggning. Enligt nämnda paragraf är även en rättighets- havare primärt underhållsansvarig för en vattenanläggning till dess att den rivs ut eller att underhållsansvaret förs över till fastighetsägaren eller annan enligt 11 kap. 17–18 §§ MB. Med rättighetshavare avses en fysisk eller juridisk person som har uppfört en vattenanläggning med stöd av en tvångsrätt enligt MB eller ett servitut enligt FBL. Därutöver torde den som har rätt till allmän farled och gruvföretag kunna vara underhållsskyldig. Rättighetshavarens ansvar för under- hållet kvarstår enligt 11 kap. 13 § MB även om rättigheten upphört och äganderätten övergått till fastighetsägaren. Stadgande om övergång av äganderätten finns bl.a. i 28 kap. 14 §. Fastighetsägaren får ett subsidiärt ansvar för vattenanläggningar som inte utgör fastighetstillbehör. Detta gäller i de fall det inte går att fastställa vilken rättighetshavare som är underhållsskyldig. Viss skälighetsavvägning ska dock göras vid bedömningen av omfatt- ningen av de åtgärder som krävs för att uppfylla underhållsansvaret. Vid denna bedömning ska bl.a. beaktas om det gått sedan vattenanläggningen övergavs. Andra stycket reglerar underhållsansvaret för vatten- anläggningar som hör till avlysta flottleder. Dessa har till skillnad från vattenanläggningar i andra vattendrag tidigare saknat ett ansvarigt rättssubjekt. Bestämmelsen pekar ut staten som ansvarig för underhållet. Ansvaret är dock begränsat till de vattenanläggningar som hör till en avlyst flottled. För underhåll av vattenanläggningar som efter det att flottleden avlysts ianspråktagits för annat ändamål än flottning ansvarar i stället den som bedriver verksamheten vid anläggningen, dvs. ägaren eller en rättighetshavare enligt 11 kap. 13 § MB. Nuvarande 11 kap. 14 § MB justeras något och byter beteckning till 11 kap. 6 § andra stycket MB. Paragrafen motsvarar 11 kap. 19 § MB och moderniseras språkligt. Hänvisningen till 20 § ändras till 17 §. Nuvarande 11 kap. 16 § MB byter beteckning till 11 kap. 12 § MB. Paragrafen motsvarar 11 kap. 20 § MB. Första och fjärde stycket moderniseras språkligt. Nuvarande 11 kap. 17 § MB byter beteckning till 11 kap. 13 § MB. Regleringen är ny. Enligt första stycket ges fastighetsägare och vissa andra rättssubjekt möjlighet att ta över underhållsansvaret för en vattenanläggning i ytvatten utan att en ansökan om utrivning är föremål för domstolens prövning. Vad som avses med skyldigheten att underhålla en anläggning framgår av 11 kap. 13 § MB. Innan ett sådant förordnande sker ska dock den som är underhållskyldig för anläggningen höras. Det senare innebär inte att den som är under- hållsskyldig måste godkänna en överföring av underhållskyldigheten. Liksom vid ett övertagande av underhållsskyldiheten enligt 11 kap. 17 § MB innebär ett beslut enligt förevarande paragraf inte att äganderätten till anläggningen övergår på den som blir under- hållsskyldig. Den som övertar underhållsskyldigheten har givetvis rätt att disponera anläggningen i den mån det behövs för att fullgöra sina skyldigheter. Med beslutet följer inte heller någon rätt att tillgodogöra sig vattnet vid anläggningen, t.ex. för kraft- produktion. Enligt andra stycket punkten 1 får ett förordnande ske på ansökan av ägare av en fastighet som påverkas av anläggningens underhåll. Det innebär att fastigheten i något avseende måste påverkas av hur vattenanläggningen hanteras. Det innebär inte att fastigheten måste lida skada eller riskera att lida skada av handhavandet av vatten- anläggningen. Enligt andra stycket punkten 2 följer att underhållsskyldigheten även kan övertas av staten, en kommun eller ett vattenförbund. För detta krävs inte heller att någon direkt skada uppstår, utan kravet är att övertagandet sker till skydd för allmänna intressen. Det kan t.ex. gälla intresset av att från naturvårds- eller miljöskydds- synpunkt hålla en genom en dammbyggnad uppdämd sjö på oförändrad nivå eller att bevara en kulturhistoriskt intressant gammal stenvalvbro. Stadgandet i tredje stycket ger domstolen möjlighet att avslå en ansökan enligt första stycket. En grund för avslag är att fastig- hetsägaren på grund av sina ekonomiska förhållanden eller annat inte kan antas vara i stånd att fullgöra de skyldigheter som följer med övertagandet. Ytterligare en grund för avslag är att det kan anses mera angeläget att anläggningen rivs ut. Denna intresse- avvägning ska ske även om det är staten, en kommun eller ett vattenförbund som vill överta underhållsansvaret. Detta innebär att ett allmänt intresse av att anläggningen rivs ut, t.ex. för att anläggningen utgör ett hinder för vandringsfisk, kan ställas mot ett allmänt bevarandeintresse. Av fjärde stycket framgår att en ansökan enligt förevarande paragraf ska handläggas som ett ansökningsmål enligt 21 kap. 1 § a MB. Kravet på ansökans och domens innehåll måste dock anpassas efter vad som är skäligt. Det bör t.ex. inte krävas att sökanden i dessa mål ger in en MKB. Däremot behöver ansökan innehålla en redogörelse för varför underhållsskyldigheten ska övergå. I de fall sökanden är en fastighetsägare måste ansökan även innehålla en redogörelse för vilka ekonomiska förutsättningar sökanden har att underhålla anläggningen i fråga. Nuvarande 11 kap. 18 § MB byter beteckning till 11 kap. 15 § MB. Paragrafen motsvarar 11 kap. 21 § MB. I paragrafen läggs till att den omfattar även sådana övertaganden av underhållsskyldigheten som regleras i den nya 11 kap. 18 § MB. Paragrafen moderniseras språkligt. Nuvarande 11 kap. 19 § MB byter beteckning till 11 kap. 16 § MB. Paragrafen motsvarar 11 kap. 22 § MB och moderniseras språkligt. Nuvarande 11 kap. 20 § MB byter beteckning till 11 kap. 17 § MB. Paragrafen motsvarar 11 kap. 23 § MB och moderniseras språkligt. Nuvarande 11 kap. 21 § MB byter beteckning till 11 kap. 19 § MB. Paragrafen motsvarar 11 kap. 25 § MB. Hänvisningen till 11 kap. 24 § MB ändras till 11 kap. 22 § MB. Nuvarande 11 kap. 23 § MB byter beteckning till 11 kap. 21 § MB. Paragrafen motsvarar 11 kap. 26 § MB. Hänvisningen till 11 kap. 24 och 25 §§ MB ändras till 11 kap. 22 och 23 §§ MB. Nuvarande 11 kap. 24 § MB byter beteckning till 11 kap. 22 § MB. Paragrafen justeras genom att delar av 11 kap. 7 § MB inarbetas. Även miljöfarlig verksamhet kommer genom denna förändring att omfattas av kravet på hänsynstagande till kommande verksamheter av vikt. Regleringen är ett förtydligande av vad som i och för sig redan gäller med tillämpning av balkens allmänna principer i 2– 3 kap. Paragrafen moderniseras språkligt. Hänvisningen i andra stycket ändras som en följd av att mark- avvattningssamfälligheter omfattas av AL och övriga vattenrättsliga samfälligheter omfattas av den nya lagen om vattenrättsliga sam- fälligheter. Paragrafen moderniseras språkligt. Hänvisningen i andra stycket ändras som en följd av att vissa omprövningsregler flyttas från LSV till 24 kap. MB. Paragrafen, som hänvisar till reglerna om gemensam handläggning av mål och ärenden enligt 21 kap. 3 § MB, justeras på två sätt. Begränsningen att endast får förbehålla sig prövningen av ärenden som handläggs av en kommun utgår. På så sätt kan ta till sig ett ärende hos en annan förvalt- ningsmyndighet om ärendet bör handläggas tillsammans med ett ärende som handläggs av . handlägger ärende dels som tillsynsmyndighet, dels som miljöprövningsdelegation. Ett nytt andra stycke införs som klargör att även miljöprövningsdelegationen för gemensam handläggning kan ta till sig ett ärende som handläggs av i dess egenskap av tillsynsmyndighet. Första stycket första punkten ändras till att utöver miljöfarlig verksamhet omfatta även vattenverksamhet och andra och tredje punkterna upphör att gälla. Ändringen är en följd av ändringen i 11 kap. MB av tillståndspliktens utformning för vattenverksamhet. Ändringen är även en konsekvens av att markavvattning inte längre ska prövas av länsstyrelse som första instans och att reglerna i detta avseende utmönstras ur LSV.