sou · H2B36 · 2014-02-13 00:00:00 — I denna rapport kommer både social utsatthet samt sociala problem att användas eftersom de är så nära sammankopplade som fenomen. Innan forskning om män och social utsatthet redogörs för mer i detalj kommer en kortare historisk överblick att presenteras i följande avsnitt. 3 En kort historisk tillbakablick Eftersom det dröjde med forskning som mer explicit handlade om män och sociala problem eller social utsatthet, precis som inom annan genusforskning, kommer jag här rikta fokus mot en del slut- satser som kunnat dras i jämförelser mellan män och kvinnor. Anled- ningen är att denna forskning synliggör en del av de dilemman som relationen män och social utsatthet står inför, också . Fraser och (1994) utgår från tre sfärer i sin förklaring av hur män och kvinnor särskiljs från varandra. Den första sfären, socialt-ekonomisk, handlar om hur män haft möjlighet att genom egen försörjning genom yrkesarbete och tillgångar tillskansa sig makt över sitt eget liv till skillnad från kvinnor som i samma utsträckning saknade dessa möjligheter. Politiskt-juridiska sfären är den andra, här beskrivs hur män som grupp både haft politisk makt men också behandlats som fria och självständiga rättssubjekt till skillnad från kvinnor. Slutligen den tredje sfären, den moraliskt- psykologiska sfären. Detta kan vara hur en polariserad och komple- mentär syn på kvinnor och män reproduceras utifrån föreställningar om moral och psykologi. (se ex. Herz, 2012a; Jordansson, 1998: 44– 64; , 1998: 31–49). Exempelvis är en psykologiserad syn på föräldraskapet vanlig, vilket ofta leder till att moderskapet görs primärt (Herz, 2012a). I denna sfär ligger också förväntningarna på och därmed också möjligheterna för kvinnor att söka hjälp från det offentliga i högre utsträckning än hos män (jfr Jordansson, 1998: 44–64; , 2004, 2005). Anledningen till att jag tar upp dessa tre sfärer är att denna typ av särskiljande återfinns då utsatthet och problem diskuteras även . För att förstå exempelvis mäns ovilja att söka hjälp eller de problem vissa män upplever då de ska prata med en terapeut eller läkare, underlättar det att även denna historiebild finns med. Ett konkret exempel på hur den moralisk-psykologiska sfären kan ta sig uttryck är hur sociala insatser tenderar att organiseras med utgångs- punkt i en föreställning om att män till skillnad från kvinnor inte vill eller inte behöver prata om sina problem (jmf. , 2005). Men, precis som tidigare nämnts är sociala problem och social utsatthet inte något statiskt. Som flera forskare påpekar, är utsattheten relaterat både till individen och också dennes tillgång till eller avsaknad av resurser som alstrar ekonomisk trygghet. Dessa faktorer kan förklara en del av de skillnader mellan könen som kan ses mellan män och kvinnor (Fraser & 1994; Jordansson, 1998). Synen på social utsatthet och vad exempelvis fattigdom som socialt problem är samt hur dessa problem ska lösas är dynamiskt, det vill säga att det har förändrats . Dels hänger det ihop med den tillgång till resurser olika grupper i samhället har och tilldelas och dels även på den tonvikt som i olika sammanhang läggs på de tre ovan beskrivna sfärerna: den moraliska, den juridiska och slutligen den ekonomiska (Fraser & , 1994; Midrés, 1990). Tre sfärer som inte bara bidrar till ett upprätthållande av skillnad mellan män och kvinnor utan även mellan män och män. 4 Problemområden och utsatthet Social utsatthet handlar om en rad mer eller mindre disparata områden, allt från hälsa, ekonomi, arbete, våld och brott eller miss- bruk. Varje delområde innebär dessutom en rad olika ingångar, det är möjligt att titta närmare på antalet missbrukare, vilka som får behandling, vilken typ av behandling, vem som behandlar, hur livet ser ut innan, under och efter behandling, risken för återfall och hur missbruket samverkar med andra faktorer. Det är omöjligt att här täcka in alla områden där social utsatthet bland män förekommer. I detta avsnitt kommer därför ett urval av problemområden att tas upp. Syftet är att dels lyfta hur män och manlighet kan förstås i relation till social utsatthet, samt dels försöka synliggöra vilken roll manlighet och maskulinitet kan spela för förekomsten av social utsatthet och vår förståelse av denna utsatthet som sociala problem. Män och våldsbrott är närmast synonymt. Män är klart överrepresen- terade vad gäller all brottslighet, av alla lagförings- beslut rörde män. Även bland de som döms till fängelse är män överrepresenterade, är män. Störst över- representation hittar man bland annat vid grov brottslighet som våldtäkt, rån, mord, dråp, hot (BRÅ, 2012). Det största intresset ur ett könsperspektiv har dock troligen mäns våld mot kvinnor rönt, både vad gäller synligheten i media och i forskning. Detta har tidigare förklarats på en rad olika sätt, bland annat psykisk ohälsa, påverkan från barndomen eller alkoholism. Det allra vanligaste sättet att förklara mäns våld, åtminstone inom ramen för en offentlig diskurs, har dock troligen varit att utgå från ett könsmaktperspektiv (se t.ex. m.fl.). Det finns dock de som poängterar vikten av att ha en mer dialektisk syn på mäns våld mot kvinnor där både individuella och strukturella faktorer spelar in (Brå 2009a; , 2008). När det gäller mäns våld finns det en viktig balansgång, å ena sidan menar jag att det krävs en jämförelse mellan mäns våld mot kvinnor och mäns våld mot män, för att på så sätt kunna förstå hur före- ställningar om maskulinitet och manlighet spelar in för våldet. Å andra sidan kan det vara vanskligt att föreslå den jämförelsen då det i första hand inte är kvinnor som utsätts för mäns våld, det är andra män. Att uppmärksamma mäns våld mot män får därför inte innebära att mäns våld mot kvinnor reduceras eller glöms bort, men det får heller inte innebära att det inte är möjligt att jämföra meka- nismer och attityder dem emellan (jmf. Herz & , 2011). På liknande sätt har exempelvis mäns våld mot djur uppmärk- sammats (se , 2004). Det finns även viktiga skillnader mellan män och kvinnor som utsätts för våld, kvinnor utsätts oftare av en närstående medan män inte i lika hög utsträckning känner förövaren. Det gör att våldet mot kvinnor ofta medför andra typer av utmaningar, som att offer och förövare kan ha en relation eller på annat sätt starka band till varandra. Få studier, även om intresset har ökat, tar upp våld i nära relationer som inte består av ett heterosexuellt par där mannen är förövare. Ett undantag är dock (2010) som även har studerat män som utsatts för sexuella trakasserier och våldtäkt. Männen som utsatts uppgav i av fallen att förövaren var en man och i av fallen en kvinna. Övergreppen sker oftast i hemmen följt av på arbetsplatsen eller på skolan. Både kvinnor och män som utsatts känner förövaren, bland män är det vanligast med en arbetskamrat följt av partner. visar också att anmälningsbenägenheten bland män är lägre. När det istället gäller utsatthet för sexuellt ofredande och våld- täkt är kvinnor starkt överrepresenterade i statistiken, av offren är kvinnor. Pojkar är dock överrepresenterade bland barn . Det finns likväl anledning att delvis ifrågasätta dessa siffror, då mörkertalet bland alla som utsatts, såväl kvinnor, män som barn och unga, kan antas vara stort. Detta visar också på vikten av att sätta in aggregerad kunskap i ett större sammanhang. Bland män har det som ovan nämnts visat sig, bland de få studier som genomförts, att de tycks ha ännu svårare att anmäla den här typen av brott (Herz & , 2011). Det finns anledning att tro att detta är starkt kopplat till föreställningar av maskulinitet. Där mannen helt enkelt antas vara den som ska ta initiativ till sex och som därför inte heller kan vara ett sexuellt offer (Herz & , 2011). Kopplat till detta finns också fysiologiska föreställningar avseende bland annat erektion relaterat till upphetsning (se , 2010). Det dras ofta slutsatser om att erektionen per automatik hänger ihop med mannens sexuella upphetsning vilket inte stämmer, tvärtom är ofrivillig erektion vanlig vid exempelvis sexuella övergrepp mot män. Det kan leda till känslor av skam, att både ha varit upphetsad och blivit utsatt. Det kan också vidare leda till en känsla av att inte bli trodd. Totalt utsattes enligt () av alla kvinnor i för misshandel, motsvarande för män är (Brå, 2012). Män löper större risk både för att utsättas för misshandel (3,av männen respektive av kvinnorna) och för allvarlig misshandel (0,). Män som offer för misshandelsbrott är alltså klart överrepresent- erade, vilket gäller oavsett åldersgrupp. av de misstänkta är män och av offren. Enligt BRÅ har en förskjutning skett från misshandel i det privata hemmet, där kvinnor utsätts i högre utsträckning, till det offentliga rummet, där män utsätts i högre utsträckning. Denna förskjutning antas ha skett eftersom misshandeln ofta är knuten till alkoholintag och detta kraftigt ökat i offentliga miljöer (BRÅ, 2013). Män drabbas helt enkelt mer av att män går ut på krogen, men trots detta upplever kvinnor i högre utsträckning oro för att utsättas för våld. En oro som bland annat leder till att de i offentliga miljöer väljer att ta andra vägar, exempelvis upplysta, som upplevs säkrare. Bland kvinnor är denna siffra för och för åldersgruppen 25–. För män är den i båda åldersgrupperna (SCB, 2012a). talas det till och med om rena våldskulturer, främst bland grupperingar av män eller pojkar, problemet med dessa studier är att det inte finns några direkta enhetliga definitioner av vad som avses med gäng och gängkulturer. Det har även förekommit skillnader i hur könsspecifika sammanslutningar beskrivits, ett sådant konkret exempel är forskning som menar att kvinnliga interner sluter sig samman i familjer och manliga i gäng (Roxell, 2007). En annan faktor att ta hänsyn till är att en stor del av den tidiga ungdoms- forskningen som till stor del präglat förståelsen för ungdomsgänget bedrevs mer eller mindre uteslutande på unga män (se ex. , 1996; , 1993). Men, även om det är möjligt att konkretisera vad ett gäng är, finns det trots det en rad olika former av sammanslutningar som ofta blandas samman. om destruktiva subkulturer (Cides), talar exempelvis om kriminella gäng, vit-makt miljöer och fotbollsfirmor (, 2013). Forskning som genomförts i institutionella miljöer visar att gängrelaterad brottslighet är vanligare bland män än bland kvinnor. Detta kan möjligen förstås av att fängelsets hierarki befästs av både manlighet och våld. Det vill säga att användandet av våld och organi- sering befäster både status och anses maskulint (Roxell, 2007). Ett stort engagemang har lagts på nyrekryteringen till olika gäng. Pojkar och unga män har större risk att dras med i kriminella gäng vilket föranlett olika förslag på oftast riktade insatser. Ett sådant exempel är Projekt (se SOU2010:15). En riktad satsning på pojkar och unga män i så kallade utsatta områden, där fokus ska ligga på att motverka sociala problem, psykisk ohälsa och stereotypa könsroller. Satsningen bör ha som målsättning att motverka attityder och värderingar som främjar en kriminell identitet. Men, frågan är om detta inte borde gälla alla? Stereotypa könsroller är inget som formas och reproduceras individu- ellt av den enskilde pojken eller enbart i det manliga gänget. Även om män är överrepresenterade behöver fokus riktas mot kön i kombination med andra maktasymmetrier (klass, etnicitet, sexualitet, ålder etc.) samt den kontext personen befinner sig i. Gängkriminalitet bland unga män har som exempel visat sig hänga ihop med klass- tillhörighet i högre utsträckning än med kön (Messerschmidt, 1993). Att sakna tillhörighet till det omkringliggande samhället hänvisar i någon mån den unge till det parallella system som ofta existerar vid sidan av, ett system som kanske skapar möjligheter till ekonomi, ett sammanhang och en identitet. Kön måste alltså analyseras och förstås i relation till den situationella kontext personen befinner sig i. Ett annat exempel är den reflexiva homosocialitet som bland annat (2002) och Hammarén (2008) synliggör i sina studier av unga män i förorten. Även om männen kan dra nytta av sin maskulinitet och maktposition i olika sammanhang, finns en stor medveten- het om vad detta påverkar både män och kvinnor. De har förmågan att granska sig själva och förhålla sig kritiska. som deras position som man i vissa sammanhang kan leda till fördelar de utifrån sin position som exempelvis invandrare eller ekonomiskt utsatt inte ger. Min poäng är att det är ytterst oklart vad riktade insatser till dessa unga män som Projekt verkligen skulle leda till, kunskap har de, det är möjligheter de saknar. En annan grupp som länge beforskats inom sociologin men som fått större uppmärksamhet igen i , är de så kallade fotbollsfirmorna eller våld i samband med sport. består dessa grupperingar av pojkar och unga män och det är dessa som står för det fysiska våldet i samband med match. I utredningen glädje för pengarna som presenterades 2013, uppmärksammas just att män oftare utövar våld både på läktare och under tävling som deltagare. Två intressanta antydanden tas upp i utredningen som det finns anledning att titta närmare på. För det första, hur hormonskillnader använts för att förklara mäns våld (SOU 2013:19). Problemet med denna förklaringsmodell är att det inte finns någon entydig forskning som visar på ett samband mellan att vara man, testosteron och våld. Även om det finns vissa studier som har kunnat visa detta samband, finns det andra studier som inte kunnat se ett sådant samband alls. Dessutom finns det även studier som påvisat ett omvänt samband. Det vill säga att stressade situationer oavsett kön ger upphov till ökad testosteronnivå (se ,2006; Tricker m.fl., 1996). Den andra antydningen har att göra med själva idrottens organisering: Kulturen som råder på skidskytteläktarna karakteriseras av en balans mellan kvinnor och män, och kanske genomsyrar det faktum att män och kvinnor tävlar med samma förutsättningar ekonomiskt på skjutvallen och i skidspåret också läktarkulturen. Kvinnor och män känner sig välkomna och uppskattade redan från start (SOU 2013:19, sid. 295). Här antyds att hur idrott organiseras, det vill säga hur kontexten runt om påverkar män och kvinnor, också har betydelse för läktar- kulturen. Tyvärr utvecklas inte detta vidare, men det bör finnas anledning att forska vidare på området. Även på anstalter och institutioner till följd av dömd för brott, det vill säga fängelser, vård och institutioner för ungdomsvård, dominerar män. Ett mönster som naturligtvis följer på att män oftare begår brott som tidigare noterats. Men, förutom att fler män finns på anstalter och institutioner är det en högre risk för män att återfalla i brott. Av de som lagfördes återföll i brott . För män var siffran och för kvinnor . Även bland pojkar och flickor löper pojkarna högre risk dör återfall (Brå, 2011; , 2009). Källa: Brå, 2011: 281. Oavsett kön handlar dock återfallsbrottslighet i första hand om tidigare brottsbelastning. Det vill säga om du är dömd tidigare är risken större att återfalla i brott (, 2009). Sexualitet är naturligtvis inte per automatik relaterat till utsatthet, men precis som när det gäller våld är män överrepresenterade när det kommer till sexuellt risktagande. Män uppger, med betoningen på uppger, exempelvis ofta att de har fler sexuella partners. En relation som dock kontinuerligt förändras på så sätt att män och kvinnor närmar sig varandra i antalet partners (, 1999). Det har diskuterats huruvida risktagandet är ett resultat av eller inspireras av föreställningar om maskulinitet. Ett sådant tydligt exempel på hur det kan ta sig uttryck är hur oskyddat samlag kan framställas som mer maskulint. På vissa internet forum för sexuella kontakter mellan män talas det ibland i termer av barebacking. erbjuda barebacking innebär helt enkelt att ha sex utan kondom, vilket då tolkas i termer av att vara mer manlig (Dowsett m.fl., 2008). Att köpa sexuella tjänster leder ofta till stora problem långt bortom det sexuella, bland annat sociala, finansiella eller medicinska problem. Män köper sexuella tjänster i högre utsträckning än kvinnor och bidrar på så sätt till utvecklingen av dessa sociala problem, men utsätter också sig själva för risker genom prostitutionen. av männen uppgav 1998 att de hade betalat för sex, i en studie är det som köpt sex. Den sistnämnda siffran är dock mycket osäker då den studien innefattade en rad osäkerhetsfaktorer (NIKK, 2008). Män är inte bara överrepresenterade som köpare av sex, de prosti- tuerar sig också. Den stora skillnaden mellan manlig och kvinnlig prostitution har varit att det senare, inte det första, har uppfattats som ett socialt problem. Trots detta visar ett flertal studier att det är vanligare bland unga män att prostituera sig än bland unga kvinnor. Enligt (2009) uppger av killarna i årskurs tre på gymnasiet och av tjejerna att de har haft sex mot ersättning. I andra studier har antalet unga män som prostituerat sig jämfört med antalet unga kvinnor beräknats till så många (se bl.a. SOU 2004:71; Knutagård ). Knutagård menar att anledningen till att inte fler insatser riktas mot dessa män baseras på heteronormativa antaganden där män ses som förövare och inte som offer. Detta skulle kunna förklara varför insatser inte har satts in trots att viss kunskap om män som säljer sex har funnits . (SOU 1995:15) har till och med länge hävdat att det är svårt att avgöra om det handlar om män som säljer sex till män eller om det är vanliga sexuella kontakter. finns dock större kännedom om och ett erkännande av att även män prostituerar sig (, 2007). Det finns en kunskapslucka relaterat till statistik om prostitution som är viktig att ta i beaktande och det rör trafficking. Människor utsatta för trafficking som tvingas att prostituera sig är svåra att uppskatta i antal. Men, manlighet är inte något statiskt eller stabilt . En grupp som riskerar att hamna i skymundan, även då män som prostituerar sig uppmärksammas, är gruppen transsexuella män som prostituerar sig, en grupp som ökat i antal. Det är också en grupp som ofta anges som önskemål bland de som köper sex (NIKK 2008; 2007). Å ena sidan finns det med andra ord anledning att uppmärksamma och synliggöra prostitution även bland män som det är viktigt att poängtera att kön inte är något statiskt eller dikotomt. 4.3Död, ohälsa och oviljan till hjälp En av de frågor som kanske fått störst genomslag den senare tiden är mäns kortare medellivslängd. I olika debatter och i media händer det att detta förhållande tas som intäkt för att ojämställdhet också drabbar män. Vad som dock sällan nämns i dessa sammanhang är att skillnaderna i huvudsak är relaterat till mäns levnadsvanor. Män har av tradition rökt mer och ansetts ha levt sämre med bland annat högre alkoholintag och sämre kost. Rökning är dock numera van- ligare bland kvinnor. Dessa skillnader i levnadsvanor leder till att vissa sjukdomar, som hjärt- och kärlsjukdomar är betydligt vanligare bland män och tros därför påverka mäns medellivslängd (, 2008). Sjukdomar som i högre utsträckning drabbar män har också fått ökat fokus , exempelvis prostata-, lungcancer och alkoholrelaterade sjukdomar (, 2005; Oliffe, 2009; , 2002). Trots att män har lägre medellivslängd än kvinnor, finns det en paradox som överraskat många forskare. Kvinnor rapporterar i högre grad både psykisk och fysisk ohälsa än vad män gör. Av tradition har detta ofta förklarats av kvinnors dubbelarbete, det vill säga att både ha ansvaret för hemmets dagliga skötsel och för sitt arbetsliv, samt av mäns destruktiva beteende (Seidler, 1992; 2006). Det finns dock studier som pekar på att mäns informella arbete, speciellt bland äldre män, undervärderats (se vidare avsnittet om fokus på skillnad, nedan) (, 2004; , , 2010). Troligast är det överdödligheten bland män som i högst utsträckning påverkar skillnaden i medellivslängd. Män dör av bilolyckor, på grund av bråk, i krig, av självmord och av våldsamt leverne (Seidler, 1992; 2006). Ett annat skäl är att män har en lägre benägenhet att söka hjälp oavsett om det handlar om sjukdomar eller om beteenden (Herz & , 2012). Mäns överdödlighet – vilket innebär att mäns totala dödlighet är större än kvinnors oavsett ålder – är också det starkt relaterat till mäns livsstil. Förutom att vara offer för dödligt våld, handlar det om risken att råka ut för olyckor men även självmord. Självmordsfrekvensen bland män är cirka så hög och risken att dö i självmord, det vill säga att lyckas med sitt självmordsförsök, har ökat (, 1997; , 2008). Bland de som dör till följd av dödligt våld är cirka två tredjedelar män (Rying, 1998; , 2013a). En grupp som ofta sticker ut är frånskilda män som har en högre överdödlighet än andra män och kvinnor. Denna överdödlighet hänger både ihop med självmord men även med olyckor och vissa sjukdomar. Ett sådant exempel som var vanligt var skrumplever som var 12 gånger vanligare bland frånskilda män (Herz & , 2012). Detta kan hänga ihop med att män generellt har ett betydligt svagare socialt nätverk än kvinnor (, 2000). Detta resulterar i att män oftare saknar kontakt med en nära vän. av männen uppger att de saknar nära vän medan siffran för kvinnor är (Undersökningar av levnadsförhållanden, /SILC, SCB). Även kontakten med barn från tidigare relationer har varit lägre bland fäder (se ex. SCB, 1990), men mycket tyder på att detta allt mer förändras i takt med ett allt mer jämställt föräldraskap vilket exempel- vis kan ses i att andelen barn som bor växelvis hos föräldrarna har ökat (, 2013). Vissa studier tyder dessutom på att ensamstående fäder ofta har ett sämre socialt nätverk och ett sämre socialt stöd (se t.ex. Arendell, 1995; Courtenay, 2000). En annan grupp män som sticker ut är unga män i åldern 15–. Då syns en kraftig topp och hela fler män än kvinnor dör (se figur 2). Framförallt kan detta förklaras av ett ökat risktagande och olyckor till följd av detta, samt av självmord (2008). Även när det gäller risken att utsättas för våld går det att se en åldersmässig skillnad, där risken för både kvinnor och män är som störst i åldersspannet 16–(2008). Källa: Socialstyrelens statistikdatabas. Mäns ovilja att söka hjälp för både medicinska och sociala problem har föranlett en omfattande diskussion avseende hur denna ovilja och mäns riskbeteenden ska förstås (se ex. m.fl., 2008; Kalmuss & Austrian, 2009). talas det om hur en maskulin ideologi och livsstil per se är en riskfaktor (jmf. Inledningen av denna rapport). med flera (2008) talar exempelvis i termer av att det är en maskulin ideologi som leder till att män inte söker hjälp och stöd. Kalmuss och Austrian (2009) visar hur unga män inte söker hjälp vid könssjukdomar förrän de får tydliga symtom. I förlängningen leder detta inte bara till att de inte får den hjälp de behöver utan att det också dröjer innan medicinsk hjälp kan sättas in. Sjukdomar kan både förvärras och hinna spridas på grund av att en specifik form av maskulin ideologi reproduceras. Med liknande utgångspunkt har även självmord bland män diskuterats. Ofta antas en maskulin ideologi även ligga bakom antalet självmord bland män. Och viss sanning i det påståendet tycks det finnas. Exempelvis har studier visat att en vanlig väg att gå för många män med depression är att försöka återskapa en självkänsla som ofta innefattar deras maskulinitet. Anledningen till detta tros vara att depression ofta förknippas med maktlöshet och svaghet som i sin tur sällan förknippas med dominerande maskulina ideal (Emslie, Ridge, Ziebland & Hunt, 2006). Men, depression behöver naturligtvis inte leda till självmord. Det Emslie m.fl. (2006) finner i sin studie är att även om möjligheten att återfå en maskulin självkänsla visserligen kan lindra depression leder det till att risken för självmord ökar, om dessa strategier baseras på dominerande maskulina ideal. Anledningen, tror man, är att dessa ideal skapar en stress om att anpassa sig efter dessa ideal.