sou · H2B373 · 2014-11-14 00:00:00 — Detta kan exempelvis avse kostnader som den civila arbets- givaren haft för att medverka till att den skadade får den utbildning som han eller hon behöver för att bli attraktiv på arbetsmarknaden med målsättningen att den enskildes förvärvsförmåga ska stärkas. Utbildningens betydelse förstärks av att många av de tjänst- görande i Försvarsmakten är unga personer som ännu inte har hunnit skaffa sig den utbildning de hade tänkt. Även för de som redan har en utbildning kan en ny utbildning bli nödvändig om skadan förhindrar arbete inom det område där den skadade har arbetat. Vidare kan någon typ av fortbildning vara av betydelse för att förbättra möjligheterna att få ett arbete. Även längre ut- bildningar på högskole- eller universitetsnivå kan förekomma. Precis som för punkterna två och tre krävs att det faktiskt uppstått en kostnad för den civila arbetsgivaren för att Försvarsmaktens eko- nomiska stöd överhuvudtaget ska kunna tas i anspråk. 6 § I de fall som avses i 5 § 3 ska Försvarsmakten ge ekonomiskt stöd till den civila arbetsgivaren för kostnader som denne haft för en ut- bildning som föranleds av eller förlängs till följd av skadan. Försvarsmakten ska också ge den civila arbetsgivaren ekonomiskt stöd avseende andra åtgärder som främjar att den skadade återfår arbetsförmågan samt till anskaffande av hjälpmedel som den skadade behöver. Ersättning enligt första och andra styckena ges endast om det fram- står som skäligt med hänsyn till skadan och omständigheterna i övrigt. Paragrafens första stycke klargör Försvarsmaktens skyldighet att lämna ekonomiskt stöd till den civila arbetsgivaren som denne haft för kostnader för en utbildning som är föranledd av eller som förlängs till följd av skadan. Omfattningen av det ekonomiska stöd som Försvarsmakten ska utge måste prövas individuellt i det enskilda fallet. Med ekono- miskt stöd till sådan utbildning är inte avsikten att Försvars- maktens stöd ska täcka hela utbildningskostnaden. Behovet måste avvägas med hänsyn till den skadades kvarstående funktionshinder och andra konsekvenser av skadan. Vidare bör andra inkomst- möjligheter beaktas. I vissa fall skulle det kunna vara så att den sociala och arbetslivsinriktade rehabiliteringen gynnas av att den allmänna sjukvården kompletteras. Detta kan avse sådan vård som inte omfattas av den allmänna vården, exempelvis vissa former av psykosocialt stöd. I andra fall kan särskilda insatser behövas för att påskynda den medicinska rehabiliteringen även om lämplig behandling i och för sig skulle ha kunnat fås inom den allmänna vården. I de fall skadan har lett till ett fysiskt handikapp kan den skadade vara i behov av hjälpmedel för att kunna försörja sig själv genom förvärvsarbete och för att kunna leva ett aktivt och självständigt liv. Enligt bestäm- melsens andra stycke ska Försvarsmakten därför ge den civila arbets- givaren ekonomiskt stöd även avseende andra åtgärder som främjar att den skadade återfår arbetsförmågan samt till anskaffande av hjälpmedel som den skadade behöver. En förutsättning för att Försvarsmakten ska utge sådant ekono- miskt stöd varom nu är fråga är att den civila arbetsgivaren haft eller kommer att ha sådana kostnader som nämnts. Det ankom- mer på den civila arbetsgivaren att påvisa dessa kostnader. Enligt bestämmelsens tredje stycke ska ersättning enligt första och andra styckena ges endast om det framstår som skäligt med hänsyn till skadan och omständigheterna i övrigt. Denna skälighets- bedömning måste avgöras från fall till fall. Exempel på när en skälighetsbedömning skulle kunna leda till att Försvarsmaktens ekonomiska stöd inte blir aktuellt kan vara om vissa hjälpmedel kan erbjudas på annat sätt inom samhället. Försvarsmaktens ansvar för att lämna ekonomiskt stöd till den civila arbetsgivaren för nu nämnda kostnader blir alltså subsidiära i förhållande till de medel och resurser som normalt ska utgå från andra myndigheter för hjälpmedel m.m. Däremot kan det i enskilda fall finnas anledning för Försvars- makten att lämna ekonomiskt stöd till den civila arbetsgivaren för kostnader som denne haft för att förbättra den skadades situation genom att bistå med medel så att hjälpmedel av särskild art eller kvalitet kan anskaffas. 7 § Försvarsmaktens ansvar enligt 5 och 6 §§ gäller endast av från det att åtgärder enligt 5 § 2 och 3 kan inledas. Bestämmelsen reglerar hur länge Försvarsmaktens ansvarar för att lämna ekonomiskt stöd till den i Försvarsmakten tjänst- görandes civila arbetsgivare för rehabiliteringskostnader. Den i bestämmelsen angivna femåriga tidsfristen inleds i princip när en arbetsträning eller en utbildning kan inledas. Avgörande blir alltså inte när skadan uppkommit utan när nu nämnda åtgärder kan inledas. Syftet med denna bestämmelse är att försäkra civila arbetsgivare om möjligheten till ekonomiskt stöd från Försvarsmakten även avseende sådana skador som har sin grund i en tjänstgöring i För- svarsmakten , men som bryter ut eller upptäcks först efter det att den aktuella tjänstgöringen i Försvarsmakten avslutats alternativt den enskildes anställningsförhållande med För- svarsmakten har avslutats. Det kan antas att det främst är för psykiska skador som detta skulle kunna bli aktuellt. Det går däremot inte att utesluta att det även skulle kunna bli aktuellt för vissa fysiska skador. För att det ekonomiska stödet överhuvudtaget ska bli aktuellt krävs det att skadan som den enskilde ska rehabiliteras för har in- träffat efter utgången av (se övergångsbestämmelse). 8 § Försvarsmaktens beslut enligt denna lag får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Bestämmelsen föreskriver att Försvarsmaktens beslut enligt denna lag får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Bestämmelser om över- klagande finns i 22 a § förvaltningslagen (1986:223). 9 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om verkställigheten av denna lag. Bestämmelsen klargör att regeringen eller den myndighet som rege- ringen bestämmer får meddela föreskrifter om verkställigheten av lagen. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Denna lag tillämpas i fråga om personer som har skadats efter utgången av 2012. Lagen träder i kraft . Lagen ska tillämpas i fråga om personer som har skadats efter utgången av . 16.2Förslaget till lag om ändring i lag (2012:332) om vissa försvarsmaktsanställningar 9 § Ett anställningsavtal ska omfatta minst sex och högst . Den totala anställningstiden får uppgå till högst , varav högst som kontinuerligt tjänstgörande. Om en anställningstid skulle innebära att tidsgränsen för den totala anställ- ningstiden överskrids, ska avtalet omfatta den tid som återstår av den tillåtna totala anställningstiden. Första stycket hindrar inte avtal som omfattar än i de fall som anges i 10, 11 eller 12 §. Paragrafen ändras på så sätt att ett tidsbegränsat anställningsavtal för gruppbefäl, soldater och sjömän ska kunna omfatta högst jämfört med nuvarande högst . I stället för att den totala anställningstiden ska få uppgå till högst ändras bestämmelsen på så sätt att den totala anställ- ningstiden får uppgå till högst . Av får den totala anställningstiden vara högst som kontinuerligt tjänst- görande. Syftet med ändringarna i bestämmelsen är att möjliggöra längre tidsbegränsade anställningstider för gruppbefäl, soldater och sjömän. 27 § En arbetstagare ska informera sin civila arbetsgivare om anställningen i Försvarsmakten och om den tjänstgöringsskyldighet som följer av denna anställning. Informationen ska lämnas när anställ- ningsavtalet ingås med en civil arbetsgivare eller i samband med att arbetstagaren tar anställning i Försvarsmakten. Arbetstagaren är skyldig att hålla sin civila arbetsgivare infor- merad om planerad tjänstgöring i Försvarsmakten i den mån den påverkar arbetstagarens rätt till ledighet från sin civila anställning. Ett tillägg görs i paragrafens första stycke med innebörd att tjänstgörande gruppbefäl, soldater och sjömän även har en skyldig- het att informera sin civila arbetsgivare om den tjänstgörings- skyldighet som följer av anställningen i Försvarsmakten. Tillägget innebär inte någon ändring i sak vad beträffar enskildas tjänstgöringsskyldighet jämfört med vad som gäller för tjänst- görandes tjänstgöringsskyldighet . Tillägget har till syfte att tydliggöra den tjänstgöringsskyldighet som följer av anställningen i Försvarsmakten så att civila arbetsgivare blir informerade om vad en anställning som tjänstgörande gruppbefäl, soldat eller sjö- man innebär. Paragrafens andra stycke är oförändrat. 41 § Semester som en tjänstgörande arbetstagare har tjänat in hos Försvarsmakten ska läggas ut under den civila anställningen, i den utsträckning som Försvarsmakten inte redan har lagt ut semestern för arbetstagaren. Semester som har tjänats in hos Försvarsmakten och som inte uppgår ska alltid läggas ut i anställ- ningen hos Försvarsmakten. En civil arbetsgivare ska lägga ut sådan kvarvarande semester på samma sätt som om den hade tjänats in i den civila anställningen. Av de semesterdagar som läggs ut under ett visst semesterår ska de dagar med semesterlön som har tjänats in hos Försvarsmakten läggas ut först. Paragrafen delas upp i två stycken. Ett tillägg görs i paragrafens första stycke som innebär att i de fall en tjänstgörande inte har tjänat in mer än fem semester- dagar under ett semesterår ska alltid läggas ut i anställ- ningen hos Försvarsmakten. Andra stycket, som är nytt, innehåller del av det som tidigare fanns i paragrafens första stycke. Tillägget i första stycket har till syfte att förenkla den admini- stration som uttag av tjänstgörande gruppbefäls, soldaters och sjömäns semester medför. Tillägget innebär i princip inte någon ändring av vad som är den praktiska hanteringen av utlägg av semestern då tjänstgörande gruppbefäl, soldater och sjömän regelmässigt tar ut den i Försvarsmakten intjänade semestern i samband med tjänstgöringen. Särskilt yttrande av sakkunniga Förslaget om tydliggörande av skolans ansvar att bidra till kunskap om totalförsvaret Utredaren ska enligt direktiven föreslå hur Försvarsmaktens personal- försörjning bör utvecklas inom ramen för den försvarspolitiska inriktning som beslutat. Syftet med utredningen är att bidra till en långsiktigt hållbar personalförsörjning av det militära försvaret. Utredaren ska bl.a. inom ramen för det nya personal- försörjningssystemet analysera och föreslå hur försvarets folk- förankring kan säkerställas. Utredaren föreslår bl.a. att skolan ska ha ansvar för att elever i och gymnasieskolan ska få utbildning om säkerhets- politik, militärt och civilt försvar i ett kunskapsområde kallat total- försvarskunskap. Detta ska framgå av läroplan och i den ingående kursplanen för ämnet samhällskunskap samt i ämnes- planen för det gymnasiegemensamma ämnet samhällskunskap. Utredaren konstaterar att den naturliga informationsvägen om det svenska försvaret som tidigare fanns genom värnplikten, inte längre finns. Försvarsmaktens verksamhet är enligt utredaren en angelägenhet för hela befolkning och det måste därför an- ses höra till allmänbildningen att ha en övergripande kunskap om samhällets krisberedskap och det svenska totalförsvaret. Utredaren menar att de ämnen som är tänkta att ingå i total- försvarskunskap redan kan anses ingå i de olika områden som enligt kurs- och ämnesplaner ska behandlas inom samhällskunskap. Då det i kurs- och ämnesplaner för samhällskunskap inte finns något uttalat krav på att elever ska lära sig om det svenska totalförsvaret och krisberedskapen finns det dock enligt utredaren en risk att frågorna kommer att behandlas olika i olika skolor. ning om totalförsvaret blir enligt utredaren i hög grad beroende av den enskilde lärarens intresse för och kunskap om frågorna. Utredaren anser att förslaget inte innebär en egentlig ökad arbets- börda för undervisande lärare. De eventuella kostnaderna för skol- huvudmännen för fortbildning bör enligt utredaren kunna täckas inom ramen för nuvarande budget som är avsatt för fortbildning av respektive lärare. Statens styrning av skolan sker genom skollagen, förordningar, läro- plan, ämnesplaner, kursplaner och andra styrdokument. I kurs- och ämnesplanerna anges syfte, centralt innehåll och kunskapskrav för varje ämne i respektive kurs i gymnasieskolan. Det är upp till lärarens professionella bedömning att utifrån kurs- och ämnes- planerna och i samverkan med eleverna avgöra undervisningens upp- lägg. Lärare har goda förutsättningar att med stöd i nu gällande skrivningar i kurs- och ämnesplaner i samhällskunskap ta upp frågor som rör t.ex. försvar och säkerhetspolitik i undervis- ningen. Möjligheten att planera och genomföra en undervisning om totalförsvaret får därmed anses vara väl tillgodosedd. Innehållet i kurs- och ämnesplaner är väl genomarbetat och fram- taget genom en omfattande samrådsprocess med ett stort antal intressenter och referensgrupper. Ämnet samhällskunskap är brett och det finns många områden som ska ges möjlighet att ingå i under- visningen. Det centrala innehållet är övergripande anpassat gentemot den undervisningstid som står till förfogande. Innehållet är också utformat med utrymme för att elever och lärare ska kunna hantera andra intresseområden eller aktuella händelser kopplade till ämnet eller kursen. Om ett nytt obligatoriskt innehåll införs torde därför något annat nu obligatoriskt innehåll behöva prioriteras ner, eller efter beslut på nationell nivå tas bort. Om ett nytt obligatoriskt innehåll läggs till finns även anledning att anta att detta åtminstone i någon mån blir kostnadsdrivande. Kurs- och ämnesplanerna behöver revideras och rimligtvis behöver implementeringsinsatser genomföras. Utredaren konstaterar att det finns ca 35 000 lärare i och 2 800 lärare i gymnasie- skolan som undervisar i samhällskunskap eller i samhällsorienterande ämnen. Huvudmännen behöver se till att alla dessa får förutsätt- ningar att undervisa och betygsätta i de nya delarna (se 2 kap. 34 § skollagen [2010:800]), till exempel genom kompetensutveckling. Det behövs också tid för alla lärare att integrera det nya kunskaps- området i sin undervisning. Mot bakgrund av det som anförts anser jag att konsekvenserna av förslaget är mer omfattande än utredaren beskrivit och därför bör en eventuell förändring enligt förslaget övervägas noggrant. En särskild utredare ska föreslå hur Försvarsmaktens personal- försörjning bör utvecklas inom ramen för den försvarspolitiska inriktning som beslutat. Syftet med utredningen är att bidra till en långsiktigt hållbar personalförsörjning av det militära försvaret. överväga behovet av och föreslå ytterligare åtgärder för att säker- ställa en bred rekryteringsbas för Försvarsmaktens militära per- sonal, inom ramen för det nya personalförsörjningssystemet analysera och föreslå hur försvarets folkförankring kan säkerställas, analysera hur det civila meritvärdet för militär anställning och utbildning kan öka, och klarlägga förutsättningarna enligt dagens regelverk för att öka hemvärnets tillgänglighet i fredstid. Uppdraget ska redovisas . I propositionen Ett användbart försvar (prop. 2008/09:140, bet. 2008/09: FöU10, rskr. 2008/09:292) anförde regeringen att den föreslagna utvecklingen mot ett mer användbart och tillgängligt försvar bara kan ske i den takt som ekonomin medger. Resurser kommer att behöva frigöras genom förändringar och rationali- seringar i fråga om personal, materiel- och logistikförsörjning samt övrig stödverksamhet. I takt med att resurser frigörs ska det nya mer användbara försvaret skapas, där kostnadsökningar på grund av utvecklingen av operativ verksamhet i enlighet med av riksdag och regering beslutad inriktning balanseras mot rationaliseringar och ambitionssänkningar. Regeringen har redovisat sin syn på principerna för Försvars- maktens framtida personalförsörjning i den nämnda proposi- tionen och i propositionen Modern personalförsörjning för ett användbart försvar (prop. 2009/10:160, bet. 2009/10: FöU8, rskr. 2009/10:269). En bärande princip är att personalförsörjningen ska bygga på frivillighet. Regeringen har i detta sammanhang under- strukit att förändringarna inom personalförsörjningsområdet är omfattande och kommer att ta tid att genomföra i sin helhet. beslutade i enlighet med proposi- tionen Soldatanställningar i Försvarsmakten (prop. 2011/12:115, bet. 2011/12:FöU5, rskr. 2011/12:216). Den nya lagen – lagen (2012:332) om vissa försvarsmaktsanställningar – trädde i kraft . Lagen ger Försvarsmakten möjlighet att anställa grupp- befäl, soldater och sjömän i längre tidsbegränsade anställningar , med möjlighet till förlängning. I propositionen redo- visade regeringen även sin bedömning i en rad frågor om soldat- anställningar inom Försvarsmakten. uppdrog regeringen åt Försvarsmakten att redovisa sina överväganden och åtgärder med anledning av dessa bedömningar (Fö2012/1213/MFI, nr 5). redovisade Försvarsmakten uppdraget, som gällde bl.a. rekry- tering och information, vissa arbetsgivarfrågor samt civilt meritvärde. Regeringen gav Totalförsvarets forsknings- institut (FOI) i uppdrag att kartlägga och beskriva införandet av Försvarsmaktens system för rekrytering av militär personal på fri- villig grund, analysera systemet utifrån tidigare forskning och myn- digheternas erfarenheter samt bedöma eventuella möjligheter till vidareutveckling eller behov av fortsatt utredning eller analys (Fö2013/50/MFI, nr 1). tillkännagav för regeringen som sin mening vad hade anfört om en utred- ning av Försvarsmaktens nya personalförsörjning i enlighet med de av fattade besluten (bet. 2012/13:FöU7, rskr. 2012/13:223). Utskottet anförde i detta sammanhang bl.a. att rekryteringsbasen för kontinuerligt och tjänstgörande personal och frivilliga bör breddas samt att folkförankringen bör stärkas. I propositionen Ett användbart försvar anförde regeringen att hemvärnet bör utvecklas genom att vissa hemvärnsförband utveck- las till nationella skyddsstyrkor, och att personalen i de nationella skyddsstyrkorna bör ha tjänstgöringsskyldighet även i fred (prop. 2008/09:140, s. 49 och 64). tillkännagav för regeringen som sin mening vad hade anfört om att regeringen bör ta initiativ till att överväga förut- sättningarna att öka hemvärnsförbandens insatsberedskap vid extra- ordinära kriser (bet. 2012/13:FöU10, rskr. 2012/13:197). Frivillig rekrytering av gruppbefäl, soldater och sjömän Den frivilliga personalförsörjningen har generellt sett utvecklats i linje med den försvarspolitiska inriktningen och Försvarsmaktens planering. Intresset för den grundläggande militära utbildningen är stort och utbildningsplatser söktes av över 33 000 personer, varav var kvinnor. De tidigare värnpliktsutbildade soldater som är krigsplacerade byts ut i takt med att frivillig personal rekryteras. Av den redovisning som lämnats av Försvarsmakten inom ramen för bl.a. årsredovisningar och kvartals- rapporter framgår att myndigheten, i samverkan med bl.a. Total- försvarets rekryteringsmyndighet, kontinuerligt utvecklar rekry- teringsprocessen av militär personal utifrån vunna erfarenheter och de resultat som uppnås. Rekryteringen av kontinuerligt tjänstgörande gruppbefäl, soldater och sjömän har utvecklats över förväntan och Försvarsmakten har successivt kunnat höja sina rekryteringsmål. Rekryteringen av tjänstgörande gruppbefäl, soldater och sjömän har inte följt samma positiva utveckling och för denna per- sonalkategori har Försvarsmakten i stället tvingats sänka sina rekry- teringsmål. Uppdraget att utreda den fortsatta utvecklingen av Försvarsmaktens personalförsörjning Vissa frågor om Försvarsmaktens personal Två betydelsefulla områden där regeringen ser behov av ytterligare underlag och analys är dels andelen avhopp från den grundläggande militära utbildningen, dels i vilken utsträckning gruppbefäl, soldater och sjömän kommer att fullfölja sina anställningar i den utsträckning som Försvarsmakten antagit. Försvarsmakten redovisar en något högre personalomsättning av kontinuerligt tjänstgörande grupp- befäl, soldater och sjömän än vad myndigheten utgått från i sina planeringsantaganden. Regeringen anförde i propositionen Soldatanställningar i Försvars- makten bl.a. att kostnaden för att ha en tjänstgörande arbets- tagare i Försvarsmaktens anställd i undantagsfall kan bli hög för en enskild arbetsgivare, framförallt om det är fråga om ett mindre företag. Vidare anförde regeringen att det finns viss risk för att den civila arbetsgivaren drabbas av rehabiliteringsansvar för skador, som visar sig när arbetstagaren är i tjänst hos den civila arbets- givaren, men som härrör från tjänstgöringen i Försvarsmakten (prop. 2011/12:115, s. 174). Det går inte att utesluta att dessa förutsättningar kan ha påverkan på möjligheterna att rekrytera tjänstgörande personal. Mot denna bakgrund och med bakgrund i tillkänna- givande finns ett behov av att analysera det nu- varande systemet för rekrytering av gruppbefäl, soldater och sjö- män, inklusive soldatförsörjningen inom hemvärnet, i syfte att identi- fiera områden som behöver justeras eller vidareutvecklas inom ramen för den försvarspolitiska inriktningen. överväga behovet av och föreslå ytterligare åtgärder för att säker- ställa en bred rekryteringsbas för Försvarsmaktens militära per- sonal, inom ramen för det nya personalförsörjningssystemet analysera och föreslå hur försvarets folkförankring kan säkerställas, med utgångspunkt i regeringens uppdrag om arbets- givarfrågor m.m. (Fö2012/1213/MFI, nr 5), Försvarsmaktens redovisning av detta uppdrag och med beaktande av arbetsmark- nadens parters ansvar för lönebildning och anställningsvillkor analysera behovet av och föreslå ytterligare förbättringar i fråga om bl.a. sociala villkor för gruppbefäl, soldater och sjömän, klarlägga behovet av och föreslå åtgärder för att särskilt stärka rekryteringen avseende tjänstgörande personal, inom ramen för ett oförändrat rehabiliteringsansvar för den civila arbetsgivaren kartlägga behovet av och överväga förändringar avseende Försvarsmaktens möjligheter att stödja civila arbets- givare vid rehabilitering av tjänstgörande personal, analysera och föreslå hur det civila meritvärdet för militär anställ- ning och utbildning kan öka, göra jämförelser med frivillig personalförsörjning i andra jäm- förbara länder, och pröva och analysera frågeställningarna ur ett jämställdhets- perspektiv i tillämpliga delar. En utvecklad roll för hemvärnet i det framtida försvaret Hemvärnet med de nationella skyddsstyrkorna är en viktig del av militära försvar och är en snabbt gripbar resurs. Hem- värnet kan också vara ett viktigt stöd till ansvariga aktörer för sam- hällets robusthet vid större kriser. Det behöver därför klarläggas hur tjänstgöringsskyldigheten ser ut i fredstid och vilka be- gränsningar som finns vid användning av hemvärnsförband för insatser när det inte råder hemvärnsberedskap eller höjd beredskap. Det finns även ett behov att klarlägga förutsättningarna för att öka hemvärnets, och särskilt de nationella skyddsstyrkornas, tillgäng- lighet i fredstid, t.ex. genom att förändra personalens tjänstgörings- kontrakt. klarlägga förutsättningarna enligt dagens regelverk för att öka hemvärnets tillgänglighet i fredstid, klarlägga behovet av och föreslå förändringar för att möjliggöra en utökad användning av hemvärnet i fred, bl.a. i fråga om t.ex. tjänstgöringskontrakt, och beskriva konsekvenserna för hemvärnssoldaternas civila arbets- givare, i de fall en utökad tjänstgöringsskyldighet införs. Författningsändringar och övriga åtgärder Utredaren ska lämna förslag till författningsändringar och övriga åtgärder som är nödvändiga för att genomföra förslagen. Utredaren ska också bedöma när de förslag som lämnas tidigast kan genom- föras.