sou · H2B34 · 2014-02-03 00:00:00 — En uppgift för i det sammanhanget kan vara att inom ramen för det konsumentuppdrag som myndigheten nu- mera har, etablera och utveckla en konsumentstärkande verksamhet på pensionsområdet som bl.a. bygger på samverkan med Finans- inspektionen och . Av intresse här är också ett mer utvecklat och nära samarbete med Konsumenternas Bank- och och . En fördel med det skulle kunna vara att dessa konsumentbyråer blir mer kända än vad de är hos allmänheten. Utan tvekan skulle deras bidrag kunna vara ett mycket bra komplement till de myndighetsuppgifter som redan finns. Beträffande mer konkreta förslag, är det utredningens upp- fattning att det bör införas krav på skriftlig bekräftelse vid telefon- avtal. Sedan är det en öppen fråga om det kravet ska utsträckas till att gälla även andra finansiella tjänster än diskretionär portfölj- förvaltning av premiepensionsmedel. Det är vidare utredningens uppfattning att den tillståndsplikt som anses gälla för de företag som erbjuder diskretionär port- följförvaltning av premiepensionsmedel bör lagfästas. Av skäl som redovisats ovan bör det även tydliggöras i lagstiftningen att mass- fondbyten inom premiepensionssystemet inte är tillåtna. Avslut- ningsvis bör det i det sammanhanget kunna tydliggöras under vilka premisser som företagen ska få erbjuda och utföra tjänster om dis- kretionär portföljförvaltning avseende premiepensionsmedel. Som inledningsvis nämnts får de förslag som lämnats i syfte att stärka pensionssparares och pensionärers ställning som konsumenter övervägas närmare av värdepappersmarknadsutredning. Utredningen har i kapitel 10 lagt fram ett antal förslag till lag- ändringar. Utöver detta har resonemang förts i kapitel 10 och 11 om hur konsumentskyddet enligt utredningens bedömning bör stärkas inom områden där utredningen inte har möjlighet att lämna konkreta förslag. När det gäller utredningens bedömning av de eko- nomiska konsekvenserna begränsas dessa, i enlighet med vad som framgår av kommittéförordningen (1998:1474), till de förslag som utredningen lagt fram. I de delar utredningen har fört resonemang ankommer det värdepappersmarknadsutredning och Konsumenttvistutred- ningen att avgöra huruvida konkreta förslag till lagändringar, med därtill hörande analys av konsekvenserna av förslagen, ska läggas fram. Den analys som återfinns i detta kapitel gör således inte anspråk på att vara heltäckande. Det är inte heller möjligt att göra någon sådan heltäckande analys eftersom den beror på om utredningens resonemang leder till konkreta lagförslag och hur de slutligen utformas. 12.1Förslaget till lag om skadestånd vid finansiell rådgivning till konsumenter Förslaget innebär att nuvarande civilrättsliga regler i rådgivnings- lagen förs över till en ny lag. Förslaget bedöms inte medföra några ekonomiska konsekvenser. 12.2Förslaget till ändring av lagen om konsumentombudsmannens medverkan i vissa tvister Den föreslagna möjligheten för () att ta över konsumentens skadeståndsfordran på näringsidkaren innebär att myndigheten också betalar ersättning till konsumenten för denna fordran. Därigenom uppstår en kostnad för staten. De ansökningar om biträde som kommit in till Konsument- verket avser enligt verket, grovt uppskattat, belopp från till . En median har uppgetts ligga på mellan 1–1,. –2012 beviljades, såvitt avser finansiell rådgivning, endast tre ansökningar om biträde.1 Det är alltså fråga om ett mycket litet antal ansök- ningar som har beviljats. Möjligheten att ta över konsumenters skadeståndsfordringar syftar till att fler ärenden ska prövas i dom- stol. avses möjligheten vara sekundär till att bevilja konsu- menten biträde. Det är således inte meningen att KO:s befogenhet att bevilja konsumenten biträde ska ersättas av en möjlighet för KO att ta över konsumentens skadeståndsfordran. Möjligheten är inte heller begränsad till att endast avse det finansiella området, utan det kan tänkas att KO finner skäl att ta över skadeståndsfordringar även i andra typer av ärenden. Det är mot bakgrund av ovanstående inte möjligt att bedöma i vilken omfattning som KO kommer att vilja ta över kon- sumenters skadeståndsfordringar i syfte att försöka få fram preju- dicerande avgöranden. I den utsträckning som KO utnyttjar den nu aktuella möjligheten innebär det också att KO:s utgifter ökar. De ökade kostnaderna för KO torde delvis kunna hanteras inom ramen för nuvarande anslag2, men det bör övervägas om en utök- ning av anslagen bör ske för att möjliggöra för myndigheten att agera när så bedöms nödvändigt. 1Se Ds 2010:48 – Utvärdering av lagen (1997:379)om försöksverksamhet avseende medverkan av i vissa tvister, s. 23 ff. samt årsredovis- ningar (s. 24 f), 2011 (s. 26 f) samt 2012 (s. 22 f). 2Av regleringsbrevet för framgår att anslag för finan- siering av rättegångskostnader, som omfattade bl.a. KO:s biträde till konsumenter, uppgick till . För särredovisas inte denna anslagspost. 13.1Förslaget till lag (2014:000) om skadestånd vid finansiell rådgivning till konsumenter Utredningen har i avsnitt 10.3 föreslagit att bestämmelserna i råd- givningslagen om skadestånd, reklamation samt preskription vid finansiell rådgivning förs över till en ny lag. Bestämmelserna kan i huvudsak föras över oförändrade till den nya lagen. för- arbetsuttalanden (se prop. 2002/03:133, s. 27-37 och 53-56) och praxis äger därvid fortsatt tillämplighet,. Bestämmelsen motsvarar i huvudsak 1 § i lagen (2003:862) om finansiell rådgivning till konsumenter. Även fortsättningsvis bör lagen kunna tillämpas analogivis. Bestämmelsen motsvarar 2 § lagen (2003:862) om finansiell rådgiv- ning till konsumenter. Bestämmelsen motsvarar 3 § lagen (2003:862) om finansiell rådgiv- ning till konsumenter. Bestämmelsen motsvarar 6 § lagen (2003:862) om finansiell rådgiv- ning till konsumenter. Bestämmelsen motsvarar 7 § lagen (2003:862) om finansiell rådgiv- ning till konsumenter. 13.2Förslaget till lag om ändring i lagen (2011:1211) om konsumentombudsmannens medverkan i vissa tvister Andra stycket är nytt och ger möjlig- het att efter överenskommelse ta över konsumentens skadestånds- fordran på en näringsidkare och därmed inträda som part i tvisten. Möjligheten bör utnyttjas i de fall då gör bedömningen att ett beslut att bevilja konsumenten biträde inte är tillräckligt för att kunna driva tvisten så att ett prejudikat erhålls, dvs. främst för att undvika att konsumenten och näringsid- karen förliks i tvisten. I första hand bör dock Konsumentombuds- mannen bevilja konsumenten biträde i tvisten i enlighet med första stycket. har möjlighet att först bevilja konsu- menten biträde, för att i ett senare skede, om förhållandena så kräver, besluta att ta över fordran från konsumenten. Ds 2010:48 Utvärdering av lagen (1997:379) om försöksverksamhet avseende medverkan av i vissa tvister. Ds 2013:25 Skriftlig bekräftelse av vissa telefonavtal Ds 2013:35 Vägval för premiepensionen SOU 1978:40 Tvistlösning på konsumentområdet (Reklamations- utredningen) SOU 1993:59 Ny marknadsföringslag () SOU 1994:151 Grupprättegång () SOU 2000:11 Finanssektorns framtid () SOU 2002:41 Konsumentskydd vid finansiell rådgivning (Utred- ningen om finansiell rådgivning till konsumenter) SOU 2003:22 Framtida finansiell tillsyn (Utredningen om Finans- inspektionens roll och resurser) SOU 2004:47 Näringslivet och förtroendet (Förtroendekom- missionen) SOU 2005:87 Svårnavigerat? Premiepensionssparande på rätt kurs SOU 2007:22 Skyddet för den personliga integriteten () SOU 2008:107 Etiken, miljön och pensionerna (Kommittén om AP- fondernas etik- och miljöansvar) SOU 2010:78 Fondverksamhet över gränserna – Genomförande av UCITS IV-direktivet () SOU 2012:43 Konsumenten i centrum – ett framtida konsumentstöd (Utredningen om framtidens stöd till konsumenter) SOU 2012:64 Förstärkt försäkringstagarskydd (Livförsäkringsutred- ningen) SOU 2013:25 Åtgärder för ett längre arbetsliv (Pensionsåldersutred- ningen) 1979/80:114 Verksamheten vid Prop. 1984/85:110 Konsumenttjänstlag 1990/91:154 Rörelseregler för bank m.m. Prop. 1991/92:113 Ny börslagstiftning 1994/95:17 Oskäliga avtalsvillkor m.m. Införlivande med svensk rätt av EG:s direktiv om oskäliga avtalsvillkor i konsument- förhållanden 1994/95:123 Ny marknadsföringslag 1997/98:151 Inkomstgrundad ålderspension, m.m. Prop. 1998/99:87 Ändrade försäkringsrörelseregler Prop. 2000/01:1 Budgetpropositionen 2000/01:135 Handlingsplan för konsumentpolitiken 2001–2005 Prop. 2002/03:133 Lag om finansiell rådgivning till konsumenter Prop. 2002/03:139 Reformerade regler för bank- och finansieringsrörelse Prop. 2002/03:150 En ny lag om investeringsfonder 2003/04:1 Budgetpropositionen 2003/04:109 Förstärkt skydd för försäkringstagare i livförsäk- ringsbolag 2003/04:150 Ny försäkringsavtalslag Prop. 2004/05:1 Budgetpropositionen 2004/05:13 Distans- och hemförsäljningslag m.m. Prop. 2004/05:133 Försäkringsförmedling 2005/06:1 Budgetpropositionen 2005/06:105 Trygga konsumenter som handlar hållbart – Konsu- mentpolitikens mål och inriktning 2006/07:1 Budgetpropositionen 2006/07:115 Ny lag om värdepappersmarknaden Prop. 2007/08:1 Budgetpropositionen 2007/08:115 Ny marknadsföringslag Prop. 2008/09:1 Budgetpropositionen Prop. 2009/10:1 Budgetpropositionen 2009/10:44 Ändringar i premiepensionssystemet Prop. 2009/10:246 En ny försäkringsrörelselag 2010/11:1 Budgetpropositionen Prop. 2010/11:135 Investeringsfondsfrågor 2010/11:164 medverkan i vissa tvister 2011/12:1 Budgetpropositionen Prop. 2012/13:1 Budgetpropositionen 2012/13:155 Förvaltare av alternativa investeringsfonder Prop. 2013/14:1 Budgetpropositionen 2013/14:15 Gemensamt konsumentskydd i EU Skr. 2009/10:79 En tydlig, rättssäker och effektiv tillsyn 2012/13:91 om statens tillsyn av inform- ation på tjänstepensionsmarknaden 1997/98:SfU13 Inkomstgrundad ålderspension och garantipension . 2013/14:CU7 Gemensamt konsumentskydd i EU Statliga rapporter och promemorior Bankernas klagomålshantering – en undersökning av sju banker (rapport 2004:1). Hantering av klagomål i finanssektorn (rapport 2005:9). Konsumenten och rådgivningen (rapport 2005:13). Rådgivningen, kunden och lagen – en undersökning av finansiell råd- givning (rapport 2007:5). Konsumentskyddet på finansmarknaden (rapport 2008:13 ). Hantering av klagomål i finanssektorn II (rapport 2008:14). Oklar gräns mellan råd och försäljning (rapport 2009:8). Konsumentskyddet på finansmarknaden (rapport 2009:10). Tillsynsrapport Erfarenheter av tillsyn och regelutveckling (dnr 11-5534). Tillsynsrapport (dnr 12-5723). Risker i det finansiella systemet 2012 (dnr 12-12020). Genomförande av de europeiska tillsynsmyndigheternas riktlinjer och rekommendationer (dnr 12-12289). Tillsynsrapport (dnr 13-8362). 2015 – och vägen dit. Konsumentrapporten – läget för konsumenter (rapport 2013:8). Konkurrensen på den finansiella tjänstemarknaden – inlåning, bolån och fonder (rapport 2013:4). 2K – kompletterande kanaler– förslag till fortsatt inriktning (dnr. LED 2010-9). Angående rådgivnings-, visa- och förvaltningstjänster inom premie- pensionssystemet (dnr. VER 2010-440). Kartläggning av hur förvaltningstjänsterna ser ut efter stoppet avmass- fondbyten (dnr. VER 2012-47). Uppdrag i regleringsbrevet 2012 – Effekter av massfondbytesstoppet VER 2012-257). Regleringsbrevsuppdrag - Informationen om inriktning och risknivå i AP7 Såfa (dnr. VER 2013-261). Regleringsbrevsuppdrag – roll för att stärka pensionsspararnas och pensionärernas ställning som konsumenter inom pensionsområdet (dnr. VER 2013-337). Konsumentskyddet inom det finansiella området – fungerar tillsynen? (RiR 2006:12). Vem tar ansvar? Statens tillsyn av information på tjänstepensions- marknaden (RiR 2012:16). Sjunde AP-fonden – svarar förvaltningen av premiepensionen mot spararnas krav? (RiR 2013:14). , A., & Korling, F. (2012). Bättre reglering av konsument- information på området för finansiella tjänster. Finansmarknads- kommitténs Rapport nr 10. Agarwal, S., Driscoll, J. C., Gabaix, X., & Laibson, D. (2009). The of Reason: Financial Decisions over the Life-Cycle with Implications for Regulation. Brookings Papers on Economic Activity, 2, 51–117. Almenberg, J., & , O. (2011). Räknefärdighet och finansiell förmåga. Preliminära resultat från konsu- mentundersökning 2010. & Investments Commission, ASIC (2011). Financial Literacy and Behavioural change, Report 230. , H (2013). Bankernas nya kassako. Artikel publicerad i . (2006). NBER Working Paper No. Y., , H. E., Madrian, B. C., & Tufano, P. (2010). The Regulation of : An Introductory Essay with Four Case Studies. Working Paper Series. Chater, N., Inderst, R. & Huck, S. (2010). Consumer Decision- Making in : A Behavioural Economics Perspective. Report to Commission/SANCO. , S., & Shastry, G. K., (2009). Smart Money: The Effect of Education, Cognitive Ability, and Financial Literacy on Financial Market Participation. HBS Working Paper 09-071. Committee of Regulators, CESR (2004). CESRs Draft Technical Advice on Possible Implementing Measures of the Directive 2004/39/EC on Markets in , (CESR/04-562). Committee of Regulators, CESR (2005). CESR´s Technical Advice on Possible Implementing Measures of the Directive 2004/39/EC on Markets in , (CESR/05-290b). , J (2013). Finansbusar härjar i PPM-branschen. Artikel publicerad i . , A (2012). Konsumentskyddet inom det finansiella området (Fi 2005/1958). Authority, (2012). Riktlinjer om vissa aspekter av lämplighetskraven i MiFID, (/2012/387). Europeiska kommissionen (2006). om förbättrade ramar för den inre marknaden för investeringsfonder, KOM(2006) 686. Authority, FSA (2012). The FCA´s use of temporary product intervention rules, Consultation Paper (CP12/35). Authority, FSA (2013). The FCA´s use of temporary product intervention rules, Policy Statement (PS13/3). Financial Conduct Authority, FCA (2013). Applying behavioural economics at the Financial Conduct Authority, Occasional Paper No. FLF(2007). Financial Literacy: Australians Understanding Money. , M (2013). Spärra din PPM-kod! Artikel publicerad i Privata Affärer . , M (2013). Skandalbolaget säljer kundregistret. Artikel publicerad i Privata Affärer . Hackethal, A., Haliassos, M., & Jappelli, T. (2010). Financial Advisors: A Case of Babysitters? Netspar Discussion Paper 04/2010 – 017. D., & Lindamood, S. (2010). Quantifying the Economic Benefits of Personal Financial Planning. 19 (2010) 111–127. , IFIC (2012). The Value of Advice Report. Inderst, R. (2011). Consumer Protection and the Role of Advice in the Market for . Economics JITE 167 (2011), 4–21. , H. E. (2009). The Trilateral Dilemma in Financial Regulation i Improving the Effectiveness of Financial Education and Savings Programs (, ed.) Kahneman, D. (2011). Thinking, Fast and Slow. : Farrar, . Korling, F (2010). Korling, F (2011). Rådgivning eller marknadsföring? Analys av försäk- ringsförmedlares verksamhet i förhållande till lagen (2003:862) om finansiell rådgivning till konsumenter och lagen (2007:528) om värdepappersmarknaden. Laibson, D. (1997). Golden Eggs and Hyperbolic Discounting. , 443–477. Lusardi, A. (2008). Financial Literacy: for Informed Consumer Choice? Marsden, M., Zick, C. D., & , R. (2011). The Value of Seeking Financial Advice. Issues, 32(4), 625–643. & Bodie, Z. (1995). "A Conceptual Framework for Analyzing the Financial Environment" i : A Functional Perspective, av Crane D. B., Froot K. A., . P., Perold A., . C., Bodie Z., . R., & Tufano P., 3–31. , S. O., & Utkus S. (eds.) (2004). Pension Design and Structure: New Lessons from (). , (2005). Improving Financial Literacy: Analysis of Issues and Policies, , . (2012). Konsekvensanalys av olika modeller för att hantera intressekonflikter vid försäkringsförmedling. Sunstein, C. & Thaler, R. (2009). Nudge: Improving Decisions about Health, Wealth and Happiness. : Penguin Books. (2012). Exploring Relationships between Consumers and Financial Advisors. Doctoral thesis, , . , M och Wendleby, B (2005). Lagen om finansiell rådgivning till konsumenter – En kommentar. Tapia, W., & Yermo, J. (2007). Implications of Behavioural Econo- mics for . Working Papers on Insurance and Private Pensions, No. Tufano, P. (2009). , Economics, 1, 227–247. West, J. (2012). Why are Financial Advisor Rates so Low? Zelizer, V. (1994). The Social Meaning of Money: Pin Money, Paychecks, Poor Relief, and Other Currencies, Basic Books. Konsumentskydd vid finansiell rådgivning Beslut vid regeringssammanträde . Finansiell rådgivning har blivit allt mer efterfrågad och vanligt före- kommande. I olika sammanhang har problem identifierats med det skydd som erbjuds konsumenterna. En särskild utredare ska därför föreslå åtgärder för att förbättra konsumenternas ställning vid finansiell rådgivning. I uppdraget ingår att analysera regel- verket, undersöka hur tillsynen fungerar och utreda om konsu- menternas möjlighet till tvistlösning bör förbättras. Uppdraget ska redovisas . Villkor för dagens konsumenter Finansiell rådgivning har blivit allt mer vanligt förekommande i takt med att det blir allt viktigare för enskilda konsumenter att ta ansvar för sin privatekonomi och det egna sparandet. Utbudet av sparandeprodukter är stort och nya typer av produkter utvecklas i snabb takt. Produkterna är ofta komplicerade och kan därför vara svåra att förstå och värdera utifrån risk, nytta och kostnader, inte minst eftersom resultatet av sparandet i regel inte syns förrän långt fram i tiden. Konsumenten befinner sig ofta i ett kunskapsunder- läge. Det finns alltså en obalans mellan parterna på finansmark- naden. Det finns företag som marknadsför produkter i sammanhang där konsumenten uppfattar att han eller hon får individuellt anpas- sad rådgivning. Av det som framkommit i olika rapporter, i medi- erna, av anmälningar till samt av frågor till Konsumenternas Bank- och och Konsu- menternas försäkringsbyrå verkar konsumenter i många fall ha upp- levt att de vilseletts och att det inte funnits ett fullgott konsument- skydd. Det är ovanligt att ersättningen för rådgivningen betalas direkt av kunden. Rapporter från bl.a. visar att kun- dens intressen i samband med finansiell rådgivning inte alltid sätts främst och att försäljningsrelaterade ersättningar förekommer i hög utsträckning. Mot denna bakgrund bör konsumentskyddet vid finansiell råd- givning ses över och förbättras. Behovet av en utredning Finansiell rådgivning till konsumenter erbjuds av olika slags före- tag. Vissa banker, värdepappersbolag och försäkringsbolag erbjuder rådgivning till sina kunder. Därutöver finns det vidareförmedlare av olika slag som tillhandahåller den här typen av tjänst till enskilda konsumenter, t.ex. försäkringsförmedlare. Regler om finansiell rådgivning infördes i genom lagen (2003:862) om finansiell rådgivning till konsumenter. Regler som rör finansiell rådgivning finns därutöver framför allt i lagen (2007:528) om värdepappersmarknaden och lagen (2005:405) om försäkringsförmedling. Det finns således ingen samlad lagstiftning om finansiell rådgivning. Syftet med regelverket som rör finansiell rådgivning är att skapa ett gott konsumentskydd och säkerställa en god balans mellan konsumentens och näringsidkarens intressen. Den som bedriver rådgivningsverksamhet ska ha relevant kompetens. Det som har hänt vid rådgivningstillfället ska dokumenteras och dokumenta- tionen ska lämnas till konsumenten. Näringsidkaren ska iaktta god rådgivningssed och tillvarata konsumentens intressen. Detta inne- bär att rådgivningen ska anpassas efter konsumentens önskemål, behov och ekonomiska situation och att det finns en skyldighet för näringsidkaren att avråda konsumenten från att göra en investering som bedöms vara olämplig. I lagen om finansiell rådgivning till konsumenter och i lagen om försäkringsförmedling finns det även bestämmelser om skadestånd. Utöver nu nämnda reglering är även bl.a. bestämmelserna i marknadsföringslagen (2008:486) och lagen (1994:1512) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden tillämpliga. Gränsdragningen mellan marknadsföring och rådgivning identi- fieras i olika rapporter från bl.a. som ett pro- blem, särskilt vid försäkringsförmedling. Vad det är som erbjuds är avgörande för vilket konsumentskydd som blir aktuellt. När en rådgivare enbart ägnar sig åt marknadsföring, finns det ingen skyl- dighet för rådgivaren att göra en behovsanalys eller kontrollera kon- sumentens kunskap om olika finansiella instrument. Att rådgiv- ningen döljs bakom marknadsföring eller att marknadsföringen övergår till individanpassad rådgivning kan vara svårt för konsu- menterna att uppfatta, liksom att förstå vilken betydelse detta kan ha för deras rättigheter och skyldigheter. Gränsdragningen har också betydelse för vilken myndighet som har tillsyn över verksam- heten. Ett annat problem som uppmärksammats av bl.a. Pensions- myndigheten är att konsumenter som tagit del av dokumentation som beskriver vad som sagts vid ett rådgivningstillfälle inte alltid har förstått innebörden av dokumentationen. Detta kan i många fall bero på att de produkter som rådgivningen avser är kompli- cerade och svåra för konsumenten att värdera utifrån risk och nytta. Det kan också bero på att dokumentationen utformats på ett sätt som gör det svårt för konsumenten att ta till sig innehållet. Det har även rapporterats om situationer där viss information getts skriftligen som delvis motstridig information, om t.ex. risker med placeringen, förmedlats muntligen. Även här uppstår problem med gränsdragningen mellan marknadsföring, försäljning och rådgivning. Enligt lagen om finansiell rådgivning till konsumenter är skade- stånd den sanktion som står till buds när en rådgivare har varit vårdslös. Det kan dock vara svårt att fastställa vilken skada som konsumenten har vållats genom en vårdslös rådgivning. I praxis förekommer att rådgivaren, i stället för att betala ett skadestånd, rekommenderas att ta över den om- tvistade finansiella produkten, vilket snarare liknar sanktionen häv- ning. Mot den bakgrunden bör det sätt på vilken konsumenten kompenseras ses över. Utöver detta finns det potentiella intressekonflikter inbyggda i rådgivningsverksamheten. Ekonomiska incitament, såsom interna säljmål eller försäljningsrelaterade ersättningar, kan bli styrande. Det finns därför en risk att de råd som lämnas står i strid med konsumentens önskemål och behov. Det finns i bara en begränsad marknad för oberoende finansiell rådgivning till konsumenter, dvs. oberoende i den bemärkelsen att ersättningen till rådgivaren betalas enbart av kunden. Härtill kommer risken att vissa företag eller produkter inte om- fattas av regelverket. Marknaderna för finansiella tjänster befinner sig i en ständig utveckling och kännetecknas av en hög innovations- kraft. Ansvaret för tillsynen över att regelverket som rör finansiell råd- givning följs delas mellan och Konsument- verket. har tillsyn över de företag som omfattas av lagen om värdepappersmarknaden och lagen om försäkrings- förmedling. har genom föreskrifter och praxis ett viktigt inflytande över begreppet god rådgivningssed. Konsu- mentverket utövar tillsyn över de företag som omfattas av lagen om finansiell rådgivning till konsumenter. Det är vidare ett ansvar för /() att med stöd av marknadsföringslagen ingripa mot finansiella aktörer som brister i marknadsföringen eller förköpsinformationen. Därutöver kan /KO med stöd av lagen om avtalsvillkor i konsu- mentförhållanden ingripa mot oskäliga avtalsvillkor. och har i rapporter om de finansiella tjänstemarknaderna uppmärksammat brister när det gäller marknadsföring, försäljning och rådgivning. Det är delvis oklart om de tillsynsinsatser som gjorts varit tillräckliga och det finns därför anledning att se över om tillsynen kan göras mer effek- tiv. Om det uppkommer en tvist som rör finansiell rådgivning, kan kon- sumenten vända sig till allmän domstol eller till Allmänna rekla- mationsnämnden. Prövningen i bygger på ett skriftligt förfarande. Detta innebär att ta del av hand- lingar och i vissa fall lyssna på kortare inspelningar av vad som