sou · H2B356 · 2014-08-27 00:00:00 — I stället införs en skyldighet för hemmedlems- statens behöriga myndighet att så snart det är möjligt underrätta berörd behörig myndighet i en annan stat inom EES och även om villkoren. Artikel 5.4 tredje stycket i prospektdirektivet har genomförts i 2 kap. 17 § lagen (1991:980) om handel med finansiella instrument. Den paragrafen bör justeras så att den nya lydelsen av nu aktuell artikel i genomförs. 4.2Övriga ändringar i Prospektdirektivet Bedömning: Övriga artiklar i Prospektdirektivet som ändras genom Omnibus II-direktivet föranleder ingen lagstiftningsåtgärd. Skälen för bedömningen: Genom artikel 1.2–1.5 i Omnibus II- direktivet ändras artikel 11.3, 13.7, 14.8 respektive 15.7 i Prospekt- direktivet. I samtliga dessa fall åläggs att utarbeta förslag till tekniska standarder för tillsyn inom vissa i respektive artikel preci- serade områden. Dessa artiklar är således riktade till och är inte föremål för genomförande i nationell lagstiftning. Genom artikel 1.6 i Omnibus II-direktivet införs en ny artikel 31 a i Prospektdirektivet. artikel behandlar Esmas personal och resurser och bör inte genomföras i nationell lagstiftning. 5Överväganden och förslag – Solvens II-direktivet Förslag: I försäkringsrörelselagen införs en definition av vad som avses med en kvalificerad central motpart. Skälen för förslaget: Genom artikel 2.1 a i Omnibus II-direktivet kompletteras den s.k. definitionskatalogen i artikel 13 i Solvens II- direktivet med en definition av vad som ska avses med en kvali- ficerad central motpart (artikel 32 a). Definitionen knyter an till den terminologi som används i EU-förordningen 648/2012. Med en kvalificerad central motpart avses en central motpart som har fått tillstånd enligt artikel 14 i nämnda EU-förordning, eller som är godkänd i enlighet med artikel 25 i samma förordning. Definitionen av kvalificerad central motpart som införs i Solvens II-direktivet genom Omnibus II-direktivet bör tas in i för- säkringsrörelselagen. Förslag: I försäkringsrörelselagen införs en definition av vad som avses med ett externt kreditvärderingsinstitut. Skälen för förslaget: Genom artikel 2.1 b i Omnibus II-direktivet kompletteras den s.k. definitionskatalogen i artikel 13 i Solvens II- direktivet med en definition av vad som ska avses med ett externt kreditvärderingsinstitut. Definitionen knyter an till den terminologi Överväganden och förslag – Solvens II-direktivet som används i EU-förordningen 1060/2009. Med ett externt kredit- värderingsinstitut avses ett kreditvärderingsinstitut som har fått tillstånd eller blivit certifierat enligt EU-förordningen 1060/2009, eller en centralbank som utfärdar kreditvärderingar, men som är undantagen från tillämpningsområdet för EU-förordningen 1060/2009. Definition av externt kreditvärderingsinstitut som införs i Solvens II-direktivet genom Omnibus II-direktivet bör tas in i försäkringsrörelselagen (2010:2043, FRL). Begreppet används i bestämmelserna om företagsstyrning, se avsnitt 5.8. 5.2Anmälan om tillstånd och återkallelse av tillstånd Bedömning: Anmälan till Europeiska försäkrings- och tjänste- pensionsmyndigheten om beviljande respektive återkallelse av tillstånd att bedriva försäkringsrörelse föranleder inte någon lagstiftningsåtgärd. Skälen för bedömningen: Genom artikel 2.3 i Omnibus II-direk- tivet införs en ny artikel 25 a i Solvens II-direktivet. Där stadgas att varje auktorisation eller återkallelse av auktorisation ska anmälas till Europeiska försäkrings- och tjänstepensionsmyndigheten (Eiopa) som sedan ska föra en förteckning över detta. Eiopa ska offentlig- göra denna förteckning på sin webbplats och hålla den uppdaterad. Solvens II-direktivet innehåller regler för beviljande respektive återkallelse av tillstånd. Beslut om detta fattas enligt FRL av Finans- inspektionen. Den anmälningsskyldighet till Eiopa beträffande dessa beslut som införs genom Solvens II-direktivet föranleder ingen lagstiftningsåtgärd. En sådan regel bör i stället införas på förord- ningsnivå. 5.3Tillsyn över filialer i en annan medlemsstat Förslag: Det anges i försäkringsrörelselagen att Finansinspek- tionen får hänskjuta en fråga som rör ett förfarande av en annan behörig myndighet inom EES till Europeiska försäkrings- och Överväganden och förslag – Solvens II-direktivet tjänstepensionsmyndigheten för tvistlösning när det gäller till- syn över filialer i en annan medlemsstat. Skälen för förslaget: Genom artikel 2.6 i Omnibus II-direktivet införs två nya stycken i artikel 33 i Solvens II-direktivet. I sist- nämnd artikel finns regler om tillsyn över filialer (plats- undersökning) i en annan medlemsstat. Där stadgas att tillsyns- myndigheten i hemmedlemsstaten får – efter att ha underrättat tillsynsmyndigheterna i värdmedlemsstaten – på plats kontrollera de uppgifter som är nödvändiga för den finansiella tillsynen över filialen. får medverka i sådana kontroller. I det första nya stycket stadgas att om tillsynsmyndigheten i värdlandet – efter en sådan begäran – inte kan eller vill medverka vid en sådan undersökning, kan tillsynsmyndigheten i hemmedlems- staten hänskjuta frågan till Eiopa som i enlighet med artikel 19 i förordningen om inrättandet av Eiopa kan ålägga den behöriga myndigheten att vidta en specifik åtgärd. I det kommande utkastet till lagrådsremiss behålls en bestäm- melse motsvarande nu gällande 14 kap. 6 § FRL om platsundersök- ning hos ett försäkringsföretag. I FRL bör införas en bestämmelse om att får hänskjuta frågor som rör ett förfarande av en annan behörig myndighet inom EES till Eiopa för tvistlösning i det fall som fram- går av artikel 33 i Solvens II-direktivet. I det andra nya stycket hänvisas till artikel 21 i förordningen om inrättande av Eiopa när det gäller rätt för Eiopa att delta i behöriga myndigheters inspektioner på plats. Eftersom regeln följer redan av EU-förordningen, och för sin tillämpning inte tycks vara beroende av tillkommande regler, bör den inte genomföras nationellt. Stadgan- det i Solvens II-direktivet är således endast av upplysningskaraktär (se prop. 2011/12:70 s. 56). Överväganden och förslag – Solvens II-direktivet 5.4Uppgifter som ska lämnas till tillsynsmyndigheten 5.4.1Syftet med tillsynsmyndighetens inhämtning av information Bedömning: Det förtydligande av syftet med Finansinspek- tionens inhämtning av information från försäkringsbolagen som införs genom Omnibus II-direktivet kräver ingen ytterligare lagstiftningsåtgärd. Skälen för bedömningen: Av artikel 35.1 i Solvens II-direktivet framgår att medlemsländerna ska kräva att försäkringsföretagen lämnar den information till tillsynsmyndigheterna som är nödvän- dig för tillsynen. I det kommande utkastet till lagrådsremiss om genomförande av Solvens II-direktivet görs bedömningen att artikel 35.1 inte kräver några lagstiftningsåtgärder, mot bakgrund av den bestämmelse som finns i 14 kap. 5 § FRL och som föreskriver att ett försäkringsföretag ska lämna de upplys- ningar om sin verksamhet som inspektionen begär. Genom artikel 2.7 a i Omnibus II-direktivet kompletteras arti- kel 35.1 i Solvens II-direktivet med ett förtydligande om att den information som tillsynsmyndigheterna kräver in ska vara nödvän- dig med hänsyn till huvudsyftet med tillsynen (artikel 27 i Solvens II- direktivet) och behovet av finansiell stabilitet och procyklikalitet (artikel 28 i Solvens II-direktivet). Det förtydligande av artikel 35.1 som införs genom Omnibus II- direktivet är inte av sådan art att det behöver framgå av lag. Det får anses självklart att inom ramen för sin tillsyn endast begär sådan information av försäkringsföretagen som Finans- inspektionen behöver för att utföra sin tillsyn. Det får anses vara lika självklart att detta behov ytterst styrs av huvudsyftet med till- synen, dvs. skyddet av försäkringstagare och andra ersättnings- berättigade. Slutligen får det inte anses nödvändigt att i lag införa bestäm- melser om att får kräva in uppgifter som myn- digheten behöver för utförande av uppgifter som rör stabilitets- frågor, eller att inspektionen även i sin verksamhet som rör informa- tionsinhämtning ska ta nödvändig hänsyn till stabilitetsfrågor och Överväganden och förslag – Solvens II-direktivet eventuella procykliska effekter (se även 5 § 2 förordningen [2009:93] med instruktion för ). 5.4.2Möjlighet för att besluta om begränsningar i, och undantag från, kraven på tillsynsrapportering Bedömning: Bestämmelserna om möjlighet för tillsynsmyndig- heterna att medge begränsningar i, eller undantag från, krav på viss rapportering kräver inga lagstiftningsåtgärder. Skälen för bedömningen: I artikel 35.2–35.4 i Solvens II-direktivet finns bl.a. bestämmelser om att tillsynsmyndigheterna ska ha rätt att bestämma omfattning och periodicitet för den s.k. tillsyns- rapportering som ska lämnas av försäkringsföretagen. De mer detal- jerade kraven på tillsynsrapporteringen återfinns i allt väsentligt i detaljregleringen på lägre nivå, jfr t.ex. artiklarna 294–302bis i EU- förordningen på nivå II. I det kommande utkastet till lagrådsremiss om genomförande av Solvens II-direktivet görs bedömningen att artiklarna 35.2–35.4 inte kräver några lagstiftningsåtgärder, mot bakgrund av bestäm- melsen i 14 kap. 5 § om att ett försäkringsföretag ska lämna Finans- inspektionen de upplysningar om sin verksamhet som inspektionen begär. Däremot utökas bemyndigandet i 14 kap. 18 § andra stycket 1 om att regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om vilka upplysningar ett försäkringsföretag ska lämna till till att även avse när och hur de ska lämnas. Genom artikel 2.7 b i Omnibus II-direktivet införs det – genom de nya artiklarna 35.6–35.8 i Solvens II-direktivet – helt nya bestäm- melser om tillsynsmyndigheternas möjlighet att, under vissa närmare angivna förutsättningar, besluta om begränsningar i den rappor- tering som ska ske till tillsynsmyndigheterna. Enligt de nya bestäm- melserna är möjligheterna att begränsa tillsynsrapporteringen något olika beroende på vilken typ av rapportering det är fråga om. Överväganden och förslag – Solvens II-direktivet Möjlighet till begränsning av de krav på tillsynsrapportering som ska ske tätare än Genom den nya artikel 35.6 i Solvens II-direktivet införs möjlighet för de nationella tillsynsmyndigheterna att besluta om begräns- ningar i de krav på sådan tillsynsrapportering som ska ske med en tätare periodicitet än , om kravet på rapporteringen skulle vara onödigt betungande med hänsyn till arten, storleken och komplexititeten hos riskerna i företagets verksamhet och informa- tionen rapporteras minst (se artikel 35.6 första stycket). Av de närmare bestämmelserna – se artikel 35.6 tredje stycket – framgår att begränsningar endast får medges för företag vars marknadsandel understiger av den nationella marknaden för liv-, skade- respektive återförsäkring, och att beräkningen av marknadsandel för skadeförsäkring ska ske genom användning av bruttopremier, och för livförsäkring ska ske genom användning av försäkringstekniska avsättningar brutto. Här kan nämnas att det av de föreslagna bestämmelserna – se artikel 35.11 – framgår att Eiopa ska ta fram riktlinjer som ytterligare preciserar de metoder som ska användas för att bestämma marknadsandelar. Av inledningen till bestämmelserna (se artikel 35.6 första stycket) framgår att begränsningar inte får medges från kravet på att ska rapportera uppgifter om sitt minimikapitalkrav till tillsynsmyndigheterna. Av artikel 35.6 andra stycket framgår vidare att begränsningar inte heller får medges för försäkringsföretag som ingår i en försäkringsgrupp av det slag som avses i artikel 212.1 c, såvida inte försäkringsföretaget kan visa att en tätare rapportering än är onödig med hänsyn till art, omfattning och komplexitet av riskerna i gruppen. Av artikel 35.6 fjärde stycket framgår slutligen att tillsyns- myndigheterna vid sin prövning av om begränsningar ska medges ska prioritera de minsta försäkringsföretagen. Överväganden och förslag – Solvens II-direktivet Möjlighet till begränsning av kraven på periodisk rapportering i andra fall och möjlighet till undantag från post för post-rapportering Genom den nya artikel 35.7 införs möjlighet för tillsynsmyndig- heterna att – även i andra fall än de fall som avses i 35.61 – begränsa kraven på regelbunden tillsynsrapportering, samt att också helt undanta försäkringsföretag från kraven på post för post-rappor- tering (se 35.7 första stycket). Begränsningar och undantag i nu aktuell rapportering får endast ske om -rapporteringen skulle vara onödigt betungande i relation till arten, omfattningen och komplexiteten hos riskerna i försäkrings- förertagets verksamhet, -rapporteringen inte är nödvändig för en effektiv tillsyn, -undantagen inte underminerar stabiliteten i de berörda finan- siella systemen inom den europeiska unionen, och -försäkringsföretaget har möjlighet att lämna informationen om det skulle begäras. Av bestämmelserna – se 35.7 tredje stycket – framgår vidare att undantag endast får medges för företag vars marknadsandel understiger av den nationella marknaden för liv-, skade- respektive återförsäkring, och att beräkningen av marknadsandel för skadeförsäkring ska ske genom användning av bruttopremier, och för livförsäkring ska ske genom användning av försäkrings- tekniska avsättningar brutto. Här kan nämnas att det av de före- slagna bestämmelserna – se punkt 11 – framgår att Eiopa ska ta fram riktlinjer som ytterligare preciserar de metoder som ska användas för att bestämma marknadsandelar. Enligt 35.7 andra stycket får undantag från post för post- rapportering inte medges för försäkringsföretag som ingår i en försäkringsgrupp av det slag som avses i artikel 212.1 c, såvida inte försäkringsföretaget kan visa att en post för post-rapportering är onödig med hänsyn till art, omfattning och komplexitet av riskerna i gruppen varvid hänsyn ska tas till behovet av finansiell stabilitet. Av artikel 35.7 fjärde stycket framgår slutligen att tillsyns- myndigheterna vid sin prövning av om undantag ska medges ska prioritera de minsta försäkringsföretagen. 1 I praktiken torde bestämmelserna i punkten 7 i första hand omfatta årsrapporteringen, medan bestämmelserna i punkten 6 i första hand omfattar kvartalsrapporteringen. Överväganden och förslag – Solvens II-direktivet Prövning ska ske inom ramen för den s.k. tillsynsprocessen I 35.8 finns bestämmelser om att tillsynsmyndigheterna inom ramen för den s.k. tillsynsprocessen (SRP) ska bedöma om tillsyns- rapporteringen är onödigt betungande i relation till arten, omfatt- ningen och komplexiteten hos riskerna i ett försäkringsföretags verksamhet. Bestämmelsen innehåller även en uppräkning av vad tillsynsmyndigheterna minst ska ta hänsyn till vid deras bedöm- ningar. Bland de omständigheter som ska beaktas finns t.ex. verk- samhetens omfattning, risker kopplade till verksamheten, företagets system och processer, tillgänglig kapitalbas och huruvida företaget är ett captiveföretag. Utformningen av den nationella regleringen De nya bestämmelserna om möjligheter till lättnader i tillsyns- rapporteringen har en tydlig koppling till proportionalitetsprincipen. Mot bakgrund av att det i det kommande utkastet till lagrådsremiss föreslås att proportionalitetsprincipen ska genomföras genom en – visserligen preciserad till omfattning men ändå – portalparagraf, kan det möjligen hävdas att bestämmelserna i tivet om möjligheterna till lättnader i tillsynsrapporteringen inte behöver – eller bör – tas in i vare sig lag eller föreskrifter på lägre nivå. Detta eftersom möjligheterna till lättnader kan sägas vara exempel på den praktiska tillämpningen av proportionalitetsprincipen. kan det konstateras att möjligheterna till begräns- ningar och undantag från tillsynsrapporteringen är kringgärdade av mycket detaljerade förutsättningar och villkor, och att det skulle kunna ifrågasättas om har genomfört Omnibus II-direk- tivet på ett korrekt sätt om väljer att helt avstå från att i den nationella rätten ta in några uttryckliga bestämmelser om möjlig- heten till begränsningar och undantag från tillsynsrapporteringen. Detta talar för att bestämmelserna bör tas in i lag eller föreskrifter. Mot bakgrund av det förslag till genomförande av artikel 35 som lämnas i utkastet till lagrådsremiss – dvs. en allmän bestämmelse om försäkringsföretagens skyldighet att lämna de upplysningar som inspektionen begär i kombination med ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet regeringen bestäm- mer att meddela föreskrifter om vilka upplysningar som ska lämnas samt när och hur de ska lämnas – kräver ändringarna i artikel 35 till Överväganden och förslag – Solvens II-direktivet följd av Omnibus II-direktivet dock inte några ytterligare lagstift- ningsåtgärder. I praktiken torde förutsättningarna för begräns- ningar och undantag från rapporteringskraven kunna tas in som generella undantag i föreskrifter om rappor- tering, eller ges formen av dispensförfarande i enskilda fall. Den omständigheten att det av bestämmelserna i framgår att prövningen av eventuella undantag från tillsynsrappor- teringen ska göras inom ramen för tillsynsprocessen talar för att pröv- ningen ska göras i enskilda fall, dvs. genom ett dispensförfarande. 5.5Kapitaltillägg när matchnings-, volatilitetsjustering eller övergångsregler används Förslag: Om ett försäkringsföretag använder matchningsjustering, volatilitetsjustering eller de särskilda övergångsreglerna för den riskfria räntan får besluta om kapitaltillägg, om företagets riskprofil avviker väsentligt från de antaganden som ligger till grund för justeringarna eller övergångsregleringen. Kapitaltillägget ska vara proportionellt till de väsentliga risker som uppstår till följd av de avvikelser som har föranlett kapital- tillägget. Skälen för förslaget: Enligt artikel 37 i Solvens II-direktivet får tillsynsmyndigheten i vissa särskilt uppräknade fall besluta om krav på s.k. kapitaltillägg. I det kommande utkastet till lagrådsremiss om genomförandet av Solvens II-direktivet föreslås att dessa bestäm- melser tas in i lag. Genom artikel 2.8 a och b i Omnibus II-direktivet införs det genom nya bestämmelser i artiklarna 37.1 d och 37.2 i Solvens II- direktivet en möjlighet att besluta om kapitaltillägg också i de fall då ett försäkringsföretag tillämpar matchningsjustering, volatilitets- justering eller den särskilda övergångsregleringen för den riskfria räntestrukturen (i artikel 37.1 b görs endast en mindre justering av lydelsen). Enligt de nya bestämmelserna (37.1 d i Solvens II-direk- tivet) får kapitaltillägg beslutas om tillsynsmyndigheten gör bedöm- ningen att företagets riskprofil väsentligt avviker från de antagan- den som ligger till grund för justeringarna eller övergångsreg- leringen. Av de nya bestämmelserna (37.2 andra stycket) framgår Överväganden och förslag – Solvens II-direktivet att kapitaltillägget ska vara proportionellt till de väsentliga risker som uppstår till följd av de avvikelser som har föranlett kapital- tillägget. Den nya grund för kapitaltillägg som införs genom Omnibus II- direktivet ska tas in i lag, i likhet med vad som i utkastet till lag- rådsremiss om genomförande av Solvens II-direktivet har före- slagits när det gäller de övriga grunderna för kapitaltillägg. Lag- tekniskt bör detta lämpligen ske genom ett tillägg i den bestämmelse om kapitaltillägg som föreslås i utkastet till lagrådsremiss. Av tillägget bör tydligt framgå att kapitaltillägget är avsett att utgöra en form av justering av kapitalkravet på grund av att företagets riskprofil väsentligt avviker från de antaganden som ligger till grund för justeringarna eller övergångsregleringen, till skillnad från kapital- tillägg som är avsett att utgöra en form av justering av kapitalkravet på grund av att företagets riskprofil väsentligt avviker från de antaganden som ligger till grund för beräkningen av solvenskapital- kravet enligt standardformeln. 5.6Tillsyn över funktion och verksamhet som omfattas av uppdragsavtal Förslag: Det anges i försäkringsrörelselagen att Finansinspek- tionen får hänskjuta en fråga som rör ett förfarande av en annan behörig myndighet inom EES till Europeiska försäkrings- och tjänstepensionsmyndigheten för tvistlösning när det gäller kon- troll av information. Kontroll av information efter begäran av annan tillsynsmyndighet Artikel 38 i Solvens II-direktivet innehåller regler om tillsyn över funktion och verksamhet som omfattas av uppdragsavtal. Av artikel 34.5 och 7 i Solvens II-direktivet följer att tillsyns- myndigheterna ska ha befogenhet att göra undersökningar på plats i försäkringsföretagets lokaler och att detta även ska gälla hos före- tag som omfattas av uppdragsavtal. Artikel 38.2 första stycket i Solvens II-direktivet innehåller bestämmelser om tillsynsmyndigheters rätt att genomföra inspek- Överväganden och förslag – Solvens II-direktivet tioner på plats i en tjänsteleverantörs lokaler, krav på underrättelse från en tillsynsmyndighet till de relevanta myndigheterna i en tjänsteleverantörs medlemsstat innan den genomför inspektionen samt en upplysning om att medlemsstatens tillsynsmyndighet ska anses vara den relevanta myndigheten om tjänsteleverantören inte är föremål för tillsyn. Andra stycket i artikel 38.2 innehåller bestämmelser om möjligheten för en tillsynsmyndighet att delegera utförandet av sådana inspektioner som avses i första stycket till tillsynsmyndigheten i den medlemsstat där tjänsteleverantören är etablerad. Artikel 38.1 c innehåller en bestämmelse om tillsynsmyndig- heters faktiska förmåga att kunna utöva sina tillträdesrättigheter hos en tjänsteleverantör. Det kan konstateras att det är mycket vanligt förekommande att försäkringsföretag lägger ut delar av sin verksamhet till uppdrags- tagare inom eller utom koncernen. Den utlagda verksamheten avser ofta väsentliga delar av rörelsen, såsom kapitalförvaltning, admini- stration, skadereglering eller IT-drift. Många uppdragstagare är inte finansiella institut och står därmed inte under tillsyn. Om Finans- inspektionen skulle sakna en uttrycklig rätt att göra platsundersökningar hos uppdragstagare på motsvarande sätt som hos försäkringsföretagen, skulle inspektionens tillsyn försvåras avse- värt. Bestämmelserna i artikel 38.2 har ingen motsvarighet i de äldre direktiven. Utredningen har förslagit att bestämmelserna bör tas in i föreskrifter på lägre nivå. I det kommande utkastet till lagråds- remiss om genomförande av Solvens II-direktivet sägs däremot att det bör framgå av lag att får göra platsbesök hos uppdragstagare som försäkringsföretagen har lagt ut sin verk- samhet till och att en bestämmelse om detta således bör införas i anslutning till stadgandet om platsundersökning i tillsynskapitlet (se 14 kap. 6 § FRL). Bestämmelserna i direktivet om tillsynsmyndigheters under- rättelser till behöriga myndigheter i det land där en tjänsteleve- rantör är etablerad innan tillsyn genomförs hos denne och om en tillsynsmyndighets begäran av biträde av tillsynsmyndigheten i det land där tjänsteleverantören är etablerad för genomförande av en inspektion hos leverantören tillgodoses redan i gällande rätt (se 3 § FRL). När det gäller bestämmelsen i artikel 38.1 c – i den del den avser en tillsynsmyndighets möjlighet att kunna utöva de angivna till- Överväganden och förslag – Solvens II-direktivet trädesrättigheterna – hanteras den frågan i avsnittet om företags- styrning. Där föreslås att det i lag stadgas att ett försäkringsföretag som ingår ett uppdragsavtal ska vidta de åtgärder som krävs för att säkerställa att uppdragstagaren ger tillsynsmyndigheterna faktiskt tillträde till uppdragstagarens lokaler. I artikel 2.9 i Omnibus II-direktivet läggs nu till två stycken i artikel 38.2 i Solvens II-direktivet. Som nämnts får tillsynsmyndig- heten i hemmedlemsstaten – efter att ha underrättat tjänsteleveran- törens tillsynsmyndighet – på plats utföra kontroller. Värdlands- myndigheten får medverka i sådana kontroller.