sou · H2B317 · 2014-03-31 00:00:00 — För att samla bestämmelserna föreslår vi att denna bilaga läggs som bilaga 2 till Sevesoförordningen och att dessa uppgifter ska finnas i handlingsprogrammet. Utredningens förslag: Två nya paragrafer 11 a § och 11 b § ska införas i Sevesolagen där det ska framgå vilka ändringar som leder till att bl.a. handlingsprogrammet ska uppdateras och lämnas till . Av artikel 11 i Seveso III-direktivet framgår att om ändring görs av anläggningar, verksamheter eller lager som kan medföra betydande konsekvenser för faran för allvarliga olyckshändelser ska handlings- programmet ses över och vid behov uppdateras. Även vid ändringar av typen eller den fysikaliska formen eller kvantiteten av de farliga ämnen som kan medföra betydande konsekvenser för faran för allvarliga olyckshändelser, eller som kan leda till att en verksamhet på lägre nivå blir en verksamhet på högre nivå eller vice versa, ska bl.a. handlingsprogrammet uppdateras. Detta är ingen nyhet utan i huvudsak liknande bestämmelse finns i artikel 10 i Seveso II- direktivet. Vi gör bedömningen att det är viktigt att detta framgår av Sevesolagen. Av 11 a § Sevesolagen ska därför framgå att innan en sådan ändring vidtas av anläggningar, lager, verksamheter eller åtgärder som kan medföra betydande konsekvenser för faran för allvarliga olyckshändelser, ska bl.a. handlingsprogrammet upp- dateras och lämnas in till . Av paragrafen ska även framgå att sådana åtgärder också krävs när en verksamhet på lägre kravnivå blir en verksamhet på högre kravnivå eller en verksamhet på högre kravnivå blir en verksamhet på lägre kravnivå. Av artikel 8 2. a) Seveso III-direktivet framgår att säkerhets- policyn ska utarbetas innan ändringar görs som leder till en ändring i förteckningen över farliga ämnen. Av 11 b § Sevesolagen ska därför framgå att innan verksamheten ändras på ett sätt som föranleder en ändring i verksamhetsutövarens förteckning över farliga ämnen ska bl.a. handlingsprogrammet ges in till läns- styrelsen. Dominoeffekter är följdeffekter eller påverkan som kan uppkomma på grund av verksamheternas lokalisering och närhet till varandra. Det är därför viktigt att identifiera riskbilden kring verksamheter som vid en olyckshändelse kan bidra till att risken för eller följderna av en allvarlig olyckshändelse är högre. Vid risk för sådana dominoeffekter bör information utbytas och verksamhetsutövarna samarbeta. Artikel 8 i Seveso II-direktivet behandlar dominoeffekter till följd av samlokalisering av farliga verksamheter. De verksamheter som kan ge upphov till dominoeffekter ska identifieras av den behöriga myndigheten, med stöd av de uppgifter som lämnas i anmälningar och säkerhetsrapporter. Vid identifieringen ska verksamheternas lokalisering och närhet till varandra beaktas. Även verksamheternas förråd av farliga ämnen ska beaktas. De verksamhetsutövare vars verksamheter identifierats ska utbyta information med varandra för att och anpassa verksamheters säkerhetspolicy, drift- och säker- hetssystem, säkerhetsrapporter och interna planer för räddnings- insatser. Verksamhetsutövarna ska även samarbeta vid inform- eringen till allmänheten och när de förser den ansvariga myndig- heten med information, så att externa planer för räddningsinsatser kan upprättas. 16.3Genomförandet i svensk rätt av reglerna om dominoeffekter Vid genomförandet i svensk rätt ansågs att riskerna för domino- effekter ska beaktas och samråd ska ske innan anmälan och säker- hetsrapporten lämnas till den behöriga myndigheten.1 Detta är infört i Sevesolagens 13 §. Där framgår att verksamhetsutövarna i säkerhetsarbetet ska, utöver förhållandena vid den egna verksam- heten, även ta hänsyn till andra faktorer i omgivningen som kan påverka säkerheten. Närheten till annan verksamhet som omfattas av lagen ska särskilt beaktas. Vid utredningen av om det finns faktorer i omgivningen som kan påverka säkerheten ska verksam- hetsutövaren genomföra samråd med myndigheter, organisationer och enskilda som kan ha intresse i saken. Riskerna ska även beaktas i miljökonsekvensbeskrivningar vilket framgår av 6 kap. 3 § andra stycket . En anmälan ska innehålla en beskrivning av verksamhetens omgivning, enligt 7 § Sevesolagen. Även säkerhetsrapport ska innehålla en beskrivning av verksamhetens omgivning, enligt 10 § Sevesolagen. får vid utredning av domino- effekter förelägga en verksamhetsutövare eller någon annan att lämna de uppgifter som behövs för utredningen, enligt 21 § Sevesolagen. I stället för dominoeffekter använder lagen uttrycket Påverkan på omgivningen. Artikel 9 i Seveso III-direktivet beskriver dominoeffekter. Bestämmelserna överensstämmer i stort med de i Seveso II- direktivet. I Seveso III-direktivet ska den behöriga myndigheten, vid fastställandet av dominoeffekter även beakta information som kommit fram efter en begäran om ytterligare information eller genom tillsyn. I Seveso III-direktivet har förtydligandet gjorts att verksamheter eller grupper av verksamheter avser verksamheter på lägre och högre nivån. Riskbedömningen på grund av verksamhetens lokalisering har i Seveso III-direktivet bytts ut mot riskbedömning på grund av verksamhetens geografiska läge. 1998/99:64 s. 46. Om den behöriga myndigheten har ytterligare uppgifter utöver de som verksamhetsutövaren angett i anmälan om dominoeffekter, ska myndigheten meddela detta till verksamhetsutövaren. Kravet på samarbete om att informera allmänheten har i Seveso III-direktivet utökats till att även röra närliggande platser som inte omfattas av direktivet. 16.5Samrådet täcker Seveso III-direktivets krav Utredningens bedömning: Artikelns bestämmelser om domino- effekter föranleder inga lagstiftningsåtgärder. I Seveso II- och III-direktiven är det den behöriga myndigheten som ska fastställa dominoeffekter. I svensk rätt är det verksamhets- utövaren som har det ansvaret men verksamhetsutövaren kan begära hjälp av tillsynsmyndigheten. Kravet på samråd är till för att verksamhetsutövarna inte ska behövde ge in två anmälningar och två säkerhetsrapporter. Då vi bedömer att fördelarna är större än nackdelarna för verksamhetsutövarna, föreslår vi ingen ändring i denna del. Seveso III-direktivets krav på att myndigheten ska meddela ytterligare uppgifter till verksamhetsutövaren täcks av samrådet. Likaså att tillsynsmyndigheten även ska beakta information som kommit fram efter en begäran om ytterligare information eller genom tillsyn. Samrådet täcker även Seveso III-direktivets krav på samarbete vid information till närliggande platser som inte omfattas av direktivet. I Sevesolagen framgår att närheten till annan verksamhet som omfattas av lagen ska beaktas. Vi gör därför bedömningen att förtydligandet att verksamheter avser verksamheter på lägre och högre nivå inte behöver genomföras i svensk rätt. För Sevesoverksamheter på den högre kravnivån, verksamheter som också kräver tillstånd enligt , fordras att en säker- hetsrapport upprättas och lämnas till tillsynsmyndigheten. Säkerhets- rapporten beskriver säkerheten inom verksamheten och är en omfattande redovisning av drifts- och säkerhetsarrangemangen. Den upprättas för att visa att riskerna för allvarliga olyckor vid en verksamhet har klarlagts och att alla nödvändiga åtgärder har vidtagits för att förebygga sådana olyckor. I säkerhetsrapporten finns metoder redovisade som syftar till att det ska vara möjligt att kunna utvärdera efterlevnaden av de mål som verksamhetsutövaren ställt upp i säkerhetspolicyn för förebyggande av allvarliga olyckshändelser. Granskningen av säkerhetsrapport görs i svensk rätt i en integrerad miljö- och säkerhetsprövning genom att en ansökan om tillstånd enligt ska innehålla en säkerhetsrapport. Efter tillstånds- givningen uppdateras säkerhetsrapporten minst . 17.2Genomförande i svensk rätt Av 8 § Sevesoförordningen framgår att verksamheter på den högre kravnivån ska upprätta en säkerhetsrapport. I 10 § Sevesolagen räknas upp vad en säkerhetsrapport ska innehålla. Där framgår att säkerhetsrapporten ska innehålla information om hur verksam- hetens driftsystem och organisation har utformats för att före- bygga allvarliga kemikalieolyckor. Vidare ska en beskrivning av verksamhetens omgivning finnas. Anläggningen och de farliga ämnen som förekommer eller kan förekomma ska beskrivas. Säker- hetsrapporten ska innehålla en identifiering och analys av olycks- risker. Även uppgifter om förebyggande åtgärder för att förhindra följderna av en allvarlig kemikalieolycka och åtgärder för att begränsa dessa följder ska ingå i säkerhetsrapporten. Utöver detta finns det även i 9 § Sevesoförordningen bestämmelser om vad en säkerhetsrapport ska innehålla. Uppgifter ska finnas om vem som har utarbetat rapporten. Säkerhetsrapporten ska innehålla ett handlingsprogram för hur allvarliga kemikalieolyckor ska förebyggas och en intern plan för räddningsinsatser. Underlag för den externa planen för räddningsinsatser, som anges i 3 kap. 6 § förordningen (2003:789) om skydd mot olyckor ska ingå i säkerhetsrapporten. Enligt Sevesoförordningen ska uppgifter om lager och de farliga ämnen som förekommer eller kan förekomma där, ingå i säkerhets- rapporten. Dåvarande har i föreskrifter om åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga kemikalieolyckor (SRVFS 2005:2) utfärdat närmare bestämmelser om vad som ska ingå i en säkerhetsrapport. Även arbetsmiljöverkets föreskrifter AFS 2005:19 förebyggande av allvarliga kemikalieolyckor, bilaga 3, innehåller bestämmelser om säkerhetsrapporten. Enligt 11 § Sevesolagen ska säkerhetsrapporten förnyas minst och lämnas till tillsynsmyndigheten. Vid genomförandet i svensk rätt av Seveso II-direktivet ansågs att en integrerad miljö- och säkerhetsprövning skulle göras och bestämmelser infördes i 22 kap. 1 § om att ansökan om tillstånd för Sevesoverksamheter ska innehålla en säkerhetsrapport. Med detta ansågs kravet på granskning av säkerhetsrapporten vara tillgodosett.1 Av 7 § Sevesoförordningen framgår att det är förbjudet att utan tillstånd anlägga eller ändra en verksamhet som omfattas av den högre kravnivån samt vilka bestämmelser som tillämpas vid tillståndsprövningen. Möjligheten att begränsa kraven på upplysningar i säkerhets- rapporterna framgår av 10 § Sevesolagen där regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om undantag från bestämmelserna om säkerhetsrapporten. Som nämnts ingår säkerhetsrapporten i tillståndsprövningen enligt för miljöfarliga verksamheter. I mål MÖD 2002:74 rörde målet tillstånd till verksamheten vid en läkemedelsfabrik. 1998/99:64 s. 27. dom med avseende på brister i säkerhetsrapporten. MÖD fann inledningsvis att kravet på en sådan rapport är detsamma i tillstånds- prövningar som i det fortlöpande säkerhetsarbetet som Sevesolagen föreskriver för vissa verksamheter. Arbetet med att identifiera och förebygga risker kan inte enligt lagens intentioner göras en gång för alla utan måste pågå kontinuerligt. Slutligen bedömde domstolen att den rapport som bolaget getts in i målet med kompletteringar var godtagbar, bl.a. mot bakgrund av att identifieringen av värsta tänkbara skadehändelse var baserad på vedertagna metoder. I MÖD 2003:6 var det fråga om tillstånd till uppförande och drift av anläggning för hantering av ammoniak och ammoniumhydroxid. – Miljödomstolen ogillade ansökan om tillstånd med hänvisning till att säkerhetsrapporten enligt Sevesolagen var otillräcklig. MÖD fast- ställde domen och uttalade att ansökan saknade ett handlingsprogram. Avsaknaden av de uppgifter som ett sådant program ska innehålla bedömdes vara en allvarlig brist som inte kunde läkas genom kompletterande utredning, varför verksamheten inte tilläts. I MÖD:s dom MÖD 2007:20 var det fråga om omfattningen av prövningen och säkerhetsrapportens roll i det sammanhanget. – Inom ett bolags industriområde fanns flera fabriker. En av dem hade beviljats ett separat tillstånd och prövats individuellt, fristående från övrig verksamhet. överklagade tillståndet och framhöll att prövningens avgränsning till en individuell fabrik inte var förenlig med säkerhetsrapportens avgränsning, som i enlighet med Sevesolagen omfattade samtliga fabriker på verksamhetsområdet. Därmed hade det inte skett någon integrerad miljö- och säkerhets- prövning av hela verksamheten enligt Sevesolagen. yrkade att tillståndet skulle upphävas och målet återförvisas till miljödomstol för samordnad ny prövning. MÖD uttalade att det är prövningsmyndigheten som slutligt avgör om avgränsningen är lämplig och att säkerhetsfrågan har betydelse för denna avgränsning. Vidare framhöll MÖD att det inte enbart är säkerhetsprövningen vid tillståndsprövningen som säkerställer syftet med Sevesolagstiftningen utan att detta också sker genom att säkerhetsrapporten regelbundet ges in till tillsynsmyndigheten, som har befogenhet att meddela de förelägganden och förbud som behövs. MÖD uttalade slutligen att rättskraften endast omfattar de säkerhetsfrågor som villkorsreglerats i tillståndet eller på annat sätt prövats i tillståndet. MÖD avslog överklagande. (med detta avgörande meddelade MÖD följande domar där överklagat andra avgöranden avseende frågan om säkerhetsrapportens inverkan på prövningen: M 6210-06, M 1877-07, M 7106-06, M 9898-06, M 8161-06). Domen bekräftar avgörandet MÖD 2006:54 där MÖD slog fast att prövningens omfattning utgör grunden för huruvida säkerhets- rapporten ingår i prövningen eller ej. För den händelse prövningen avgränsas så att viss verksamhet inte ingår i prövningens omfattning understryker MÖD att tillsynsmyndigheten enligt Sevesolagen likväl har nödvändiga befogenheter att vidta de åtgärder som behövs för att kraven i den lagen uppfylls. 17.4Seveso III-direktivets bestämmelser om säkerhetsrapport Bestämmelserna om säkerhetsrapporten i artikel 10 Seveso III- direktivet är i huvudsak desamma som i Seveso II-direktivet. I Seveso III-direktivet ska säkerhetsrapporten visa att en säkerhets- policy och även ett säkerhetsledningssystem har införts. Liksom i Seveso II-direktivet framgår av bilaga II till Seveso III- direktivet vilka uppgifter som ska beaktas i säkerhetsrapporten. Bilagan överensstämmer i huvudsak med bilagan i Seveso II-direktivet. Vid beskrivningen av verksamhetens omgivning ska även närliggande anläggningar som faller utanför tillämpningsområdet för direktivet som skulle vara en källa till dominoeffekter identifieras. Vid beskrivningen av processerna i anläggningen ska hänsyn tas till uppgifter som finns att tillgå om bästa praxis. Vid beskrivningen av olycksrisker ska driftrelaterade orsaker, yttre orsaker och naturliga orsaker beaktas. Vidare ska vid beskrivningen av olycksrisker tidigare olyckor med samma ämnen och processer beaktas. Bilagan inför ett krav på beskrivning av tekniska och icke-tekniska åtgärder för att minska konsekvenserna av en allvarlig olyckshändelse. Säkerhetsrapporten för nya verksamheter ska sändas till den behöriga myndigheten inom en rimlig tid innan byggnadsarbetena påbörjas eller verksamheten tas i drift, eller innan de ändringar görs som leder till en ändring i förteckningen över farliga ämnen, enligt artikel 10 3. a) Seveso III-direktivet. Säkerhetsrapporten för befintliga verksamheter på högre nivå ska sändas till tillsynsmyndigheten . För annan verksamhet ska säkerhetsrapporten sändas till tillsynsmyndigheten från det datum då direktiv börjar tillämpas på den berörda Detta behövs inte, om verksamhetsutövaren sänt en säkerhetsrapport till myndigheten före , som uppfyller de nya kraven och informationen därefter inte har ändrats.2 Någon regel om att verksamhetsutövaren kan ställa samman säkerhetsrapporten med andra rapporter återfinns inte i Seveso III- direktivet. Efter en allvarlig olyckshändelse ska verksamhetsutövaren se över säkerhetsrapporten. Den uppdaterade säkerhetsrapporten ska utan dröjsmål sändas till tillsynsmyndigheten. Någon bestämmelse om att tillsynsmyndigheten ska kunna begränsa kraven på upplysningar i säkerhetsrapporterna finns inte i Seveso III-direktivet. 17.5Av Sevesolagen ska framgå när en säkerhetsrapport ska upprättas m.m. Utredningens förslag: Av Sevesolagen ska framgå när en säkerhetsrapport ska upprättas. Där ska även framgå när säkerhetsrapporten ska uppdateras och lämnas till . Bemyndigandet till regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska omfatta att meddela ytterligare före- skrifter om säkerhetsrapporten och vad den ska innehålla. Av Sevesoförordningen ska framgå vad en säkerhetsrapport ska innehålla. Bilaga II till Seveso III-direktivet ska fogas till Sevesoförordningen som bilaga 3. Myndigheten för samhälls- skydd och beredskap kan meddela ytterligare föreskrifter om säkerhetsrapporten och vad den ska innehålla, vilket ska framgå av Sevesoförordningen. I svensk rätt finns bestämmelser om säkerhetsrapporten i miljö- balken, i Sevesolagen, i Sevesoförordningen och i myndighets- föreskrifter. Det är därför svårt att få en överblick över vilka krav som ställs. Dessutom finns ingen riktig linje för vilka frågor som regleras i lag respektive förordning; kravet att upprätta en säker- hetsrapport regleras i Sevesoförordningen medan vad säkerhets- rapporten ska innehålla framgår både i Sevesolagen och i Seveso- förordningen. 2 Seveso III-direktivet artikel 10 punkt 4. Vi tycker att det är lagtekniskt bättre om de grundläggande kraven framgår i Sevesolagen och de mer detaljerade kraven i Sevesoförordningen. Då definitionen av verksamhet på den högre kravnivån, med vårt förslag, framgår av Sevesolagen, kan det där framgå att dessa verksamheter ska upprätta en säkerhetsrapport. Bestämmelsen i Sevesoförordningen om vilka verksamheter som ska upprätta en säkerhetsrapport ska därför tas bort. Bestämmelsen i Seveso III-direktivet att säkerhetsrapporten ska ses över efter en olyckshändelse behöver regleras i Sevesolagen. Vidare ska av Sevesolagen framgå att den uppdaterade säkerhets- rapporten ska lämnas till . För att samla ihop bestämmelserna om vad en säkerhetsrapport ska innehålla föreslår vi att dessa framgår av Sevesoförordningen och vi föreslår att bilaga III till Seveso III-direktivet fogas som bilaga 3 till Sevesoförordningen. Bemyndigandet till regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska utvidgas till att innehålla föreskrift om att meddela föreskrifter om säkerhetsrapporten och vad den ska innehålla. Detta för att föreskrifter ska kunna meddelas om uppdateringen av säkerhetsrapporten. Möjligheten att begränsa kraven på upplysningar i säkerhetsrapporterna ska tas bort då något motsvarande inte finns i Seveso III-direktivet. Såsom redogjort för i kapitel 15 om handlingsprogram ska två nya paragrafer 11 a § och 11 b § införas i Sevesolagen där det ska framgå vilka ändringar som leder till att bl.a. säkerhetsrapporten ska uppdateras och lämnas till . Av 11 a § Sevesolagen ska framgå att innan en sådan ändring vidtas av anläggningar, lager, verksamheter eller åtgärder som kan medföra betydande konsekvenser för faran för allvarliga olyckshändelser, ska bl.a. säkerhetsrapporten uppdateras och lämnas in till . Av paragrafen ska även framgå att sådana åtgärder också krävs när en verksamhet på lägre kravnivå blir en verksamhet på högre kravnivå eller en verksamhet på högre kravnivå blir en verksamhet på lägre kravnivå. Av 11 b § Sevesolagen ska framgå att innan verksamheten ändras på ett sätt som föranleder en ändring i verksamhetsutövarens förteckning över farliga ämnen ska bl.a. säkerhetsrapporten ges in till . 18Ändring av anläggningar, verksamheter eller lager 18.1Allmänt om ändring av anläggningar, verksamheter eller lager Ändringar i befintlig verksamhet kan bidra till ändrad riskbild. Därför ska verksamhetsutövare som har gjort stora förändringar av verksamheten uppdatera sina styrsystem. Regler om detta finns i Sevesodirektiven. 18.2Genomförande av Seveso II-direktivets regler i denna del i svensk rätt. Enligt 9 kap. 6 § ska ansökan om tillstånd göras vid ändring av miljöfarlig verksamhet, om inte en anmälan är tillfyllest. I samband med tillståndsgivningen för ändringen genomgår säker- hetsrapporten och handlingsprogrammet kontroll. Det framgår av 7 § Sevesolagen att om väsentliga förändringar sker i verksamheten, ska verksamhetsutövaren anmäla detta till tillsyns- myndigheten. Att säkerhetsrapporten ska förnyas om det finns särskilda skäl framgår av 11 § Sevesolagen. I för- fattningssamling AFS 2005:19, förebyggande av allvarliga kemikalie- olyckor, finns bestämmelser om ändringar av verksamheten. Ändring av anläggningar, verksamheter eller lager 18.3Seveso III-direktivets bestämmelser om ändring av anläggningar, verksamheter eller lager I Seveso III-direktivet återfinns bestämmelserna om ändringar i artikel 11 och är i stora drag de samma som de i Seveso II-direktivet. I Seveso III-direktivet ska även ändringar i typen eller den fysikaliska formen av de farliga ämnena föranleda en översyn. Om ändringen kan leda till att en verksamhet på lägre risknivå klassas om till en verksamhet på högre nivå eller vice versa ska anmälan, säkerhetspolicyn, säkerhetsledningssystemet och säkerhetsrapporten ses över och vid behov uppdateras. I Seveso III-direktivet ska alltså även anmälan uppdateras. Utredningens bedömning: Bestämmelserna om ändring av anläggningar, verksamheter eller lager föranleder inte några ytterligare lagstiftningsåtgärder än de tidigare föreslagna. För att överensstämma med Seveso direktivens krav vid ändringar har vi i kapitlen om anmälan, handlingsprogrammet och säkerhets- rapporten föreslaget att tillägg ska göras i Sevesolagen. Kravet i Seveso III-direktivet på uppdatering vid ändringar i typen eller den fysikaliska formen av de farliga ämnena bedömer vi inrymmas i de föreslagna lydelserna av Sevesolagen. Ytterligare ändringar föreslås därför inte. 19 Planer för räddningsinsatser 19.1Allmänt om planer för räddningsinsatser Som förberedelse för en olyckshändelse är det viktigt att externa och interna planer för räddningsinsatser utarbetas för verksamheter på den högre kravnivån. Samråd ska genomföras med personalen vid verksamheten. Även allmänheten bör involveras i arbetet genom att den ges tillfälle att lämna sina synpunkter. Man skiljer mellan å ena sidan interna planer, som upprättas av verksamhets- utövaren och som främst gäller inom verksamheten och å andra sidan sådana planer som upprättas av kommunen och som gäller såväl inom som utanför verksamheten. Planernas syfte är att avgränsa och kontrollera olyckor så att följderna minimeras och de skador som orsakas på människors hälsa, miljö och egendom begränsas. Planerna ska också fungera som beslutsstöd och bidra till att viktiga åtgärder inte förbises. 19.2Genomförandet i svensk rätt av bestämmelserna om planer för räddningsinsatser För verksamheter på den högre kravnivån ska en intern plan för räddningsinsatser upprättas i samråd med kommunen och de anställda. Planen ska fogas till säkerhetsrapporten, enligt 12 § första stycket Sevesolagen. Säkerhetsrapporten är en del av underlaget för den fördjupade säkerhetsprövningen i samband med tillstånds- prövningen enligt . Planen ska förnyas minst och lämnas in till tillsynsmyndigheten för granskning. Enligt 1 kap. 3 § lagen (2003:778) om skydd mot olyckor ska räddningstjänsten planeras och organiseras så att räddningsinsatserna kan påbörjas inom godtagbar tid och genomföras på ett effektivt sätt. Av 10 kap. 1 § lagen om skydd mot olyckor framgår att regeringen får i de avseenden som behandlas i lagen meddela ytterligare föreskrifter som rör skydd för liv och hälsa, miljö samt utbildning. Regeringen får överlåta åt en förvaltningsmyndighet eller en kommun att meddela ytterligare föreskrifter. De externa planerna för räddningsinsatser ska upprättas av den kommunala räddningstjänsten, på grundval av vad som redovisats i säkerhetsrapporten.1 Detta framgår i 3 kap. 6 § förordningen (2003:789) om skydd mot olyckor där kommunen ska upprätta en plan för räddningsinsatser för verksamheter som omfattas av kravet på säkerhetsrapport.