sou · H2B386 · 2014-12-19 00:00:00 — Av detta belopp hänför sig dock till ett mål där ersättningen till målsägandebiträdena var mycket hög. Mot denna bakgrund och mot bakgrund av att ersättning för tidsspillan och utlägg är inkluderat i kostnaderna, samt med hänsyn tagen till förslaget om att det ska ske en förnyad prövning av behovet av målsägandebiträde i hovrätt, är det rimligt att anta att en årlig kostnadsminskning till följd av en begräns- ningsregel skulle uppgå till . I avsnitt 10.6.3 föreslår vi att befintlig taxa för avskrivnings- konkurser ska utökas till att omfatta 16 timmars arbete samt att i taxan ska ingå ersättning för en och en halv timmes tidsspillan. Av den statistik vi inhämtat framgår att det i det aktuella inter- vallet rör sig om cirka 300 konkurser . Förslaget att utöka den befintliga taxan till att omfatta även arvoden från kan enligt beräkningar från inne- bära en besparing på mellan en till . Statistik över hur stor del av ersättningen till konkursförvaltare som avser tidsspillan när det gäller avskrivningskonkurser saknas. Någon exakt beräkning av hur stor en besparing i denna del skulle bli för staten kan därför inte göras. En grov uppskattning kan dock göras med utgångspunkt från antalet avskrivningskonkurser . Antalet avskrivningskonkurser med taxa var 2 757. Om ytterligare en halvtimmes tidsspillan ingick i taxan (1 170/2=585 kr) i varje sådan konkurs skulle besparingen bli (2 757 x 585 kr=1 612 845 kr), förutsatt att begäran om ersättning för tidsspillan görs i varje avskrivningskonkurs med taxa. Totalt innebär således vårt förslag i denna del en kostnadsbespa- ring om 2,5–3,. Besparingen kan framstå som obe- tydlig men kan vara ett sätt att dämpa en förväntad kostnadsökning. Vi ska även vi redovisa de ekonomiska konsekvenserna av vad ett införande av ett timarvoderingssystem för konkursförvaltare skulle innebära. Vi kan i denna del konstatera att det varit mycket svårt att få fram uppgifter för en sådan beräkning eftersom ytterst få konkursförvaltare redovisar arvode . Någon skyldighet för konkursförvaltare att redovisa arvode föreligger inte. Såvitt vi kunnat få uppgift om är det endast ett fåtal konkursförvaltare i som redovisat arvode . Av 100 kontrollerade arvodesräkningar innehöll endast 14 en tidsangivelse. För dessa 14 arvodesräkningar uppgick timkostnaden i genomsnitt till . De totala arvodena för avskrivningskonkurserna (exklusive taxe- konkurserna) för uppgick till sammanlagt . Det motsvarar med ett genomsnittligt timarvode om drygt 91 000 timmars arbete. Om timarvodet i stället bestäms till (dvs. timkostnadsnormen för ) skulle det totala arvodet enligt denna beräkningsmodell uppgå till , dvs. en bespa- ring om . Med ett timarvode om skulle det totala arvodet enligt denna beräkningsmodell uppgå till , vilket skulle innebära en besparing om cirka Vi vill dock poängtera att ett underlag om 14 arvodesräkningar är på tok för litet och inte medger några slutsatser över huvud taget. Det är sannolikt så att det förekommer att konkursförvaltare debiterar både mer och i avskriv- ningskonkurser, särskilt mot bakgrund av att debiteringen i viss mån varierar över landet. Omständigheter som skulle innebära att de nu aktuella 14 konkurserna skulle kunna vara vägledande för samtliga konkurser föreligger inte. Angivna förhållanden medför att det är svårt att få fram en rätt- visande bild av arvoderingen och enligt vår uppfattning har det inte gått att få fram tillförlitligt material kring vilka besparingar en tim- kostnadsnorm för konkursförvaltare skulle kunna innebära. 12.6.3De samlade ekonomiska konsekvenserna av våra förslag Sammanfattningsvis gör vi bedömningen att ett genomförande av våra förslag inte kommer att innebära några kostnadsökningar för det allmänna. Snarare indikerar våra beräkningar ett visst ökat eko- nomiskt utrymme, även vid en höjning av inkomstgränsen för rättshjälp till . Vår samlade bedömning är att våra förslag sammantaget leder till att effektivisera och förbättra arbetet för olika aktörer och till att bidra till en smidigare, snabbare och mer rätts- säker, och för den enskilde mer förutsebar, hantering av vissa frågor, vilket i sig bör vara kostnadsbesparande. Vi har också i övrigt på- talat vikten av att olika prövningar görs på det sätt lagstiftaren av- sett vilket i sig bör vara kostnadsbesparande. Här avses t.ex. våra synpunkter på hanteringen av rättshjälpsansökningar och på tillämp- ningen av bestämmelserna om återbetalningsskyldighet. För det fall samtliga dessa prövningar sker på det sätt som avses kan beaktans- värda kostnadsminskningar ske. Om våra förslag genomförs bör de uppskattningsvis medföra en kostnadsminskning inom ramen för anslaget 1:12 Rättsliga biträden m.m. med cirka 16–, efter avräkning för kost- nader för en höjning av inkomstgränsen för rättshjälp till (de ökade kostnaderna för rättshjälpen beräknas till mellan 15–18 mil- joner kr). Utan avräkning för kostnader för en höjning av inkomst- gränsen kan kostnadsminskningen beräknas till . Det rör sig om minskade kostnader för målsägandebiträde i hovrätt med och minskade kostnader för konkursförvaltare med i genomsnitt . Det kommer att uppstå utbildnings- och omställningskostnader för myndigheterna som ska tillämpa de nya reglerna. Flera av de föreslagna ändring- arna kommer att kräva utbildning av och information till personal inom rättsväsendet. Dessa kostnader har dock bedömts rymmas inom befintliga anslag. Likaså kommer en del av förslagen att med- föra vissa utvecklingskostnader för framför allt . Kostnadskonsekvenserna av förslagen som föreslås lämnas till Dom- stolsverket får lämpligtvis bedömas inom ramen för uppdragen till den myndigheten. Det bör dock påpekas av även dessa förslag bör leda till kostnadsminskningar i längden. När det gäller förslagen om en skärpning av återbetalnings- skyldigheten för dömda beräknas dessa sammanlagt medföra ökade intäkter för det allmänna om . Dessa medel tillgodoförs inte anslaget för rättsliga biträden. Medel som staten får på grund av återbetalningsskyldighet redovisas i stället mot inkomsttitel Övriga inkomster av statens verksamhet. Om våra förslag genomförs bör de alltså sammantaget medföra besparingar för det allmänna om totalt cirka 43–, inklusive avräkning för höjd inkomstgräns för rättshjälp. Utan sådan avräkning kan besparingarna beräknas till . Som ovan angetts kan dock flera av våra andra förslag i längden leda till ytterligare kostnadsminskningar. De belopp som har kunnat uppskattas redovisas i följande tabell där förslagen hänförs till respektive avsnitt. Beloppen avser mil- joner kr. SOU 2014:86 Konsekvenser av förslagen -15– -18 Förfall i hovr. -15– -18 +42,4–45,4 Bedömning: Vi redovisar våra överväganden om tidpunkten för ikraftträdande av de förslag vi lämnar i avsnitt 11. Arbete bl.a. i form av informations- och utbildningsinsatser kommer att behövas. Enligt 6 § förordningen om konsekvensutredning vid regelgivning ska en konsekvensutredning innehålla en bedömning av om sär- skilda hänsyn behöver tas när det gäller tidpunkten för ikraftträd- ande och om det finns behov av speciella informationsinsatser. Vi föreslår i avsnitt 11 att de författningsändringar som vi före- slår ska träda i kraft den tidpunkt som regeringen bestämmer. Våra överväganden kring detta framgår av det avsnittet. Vi har i föregående avsnitt pekat på de särskilda informations- och utbildningsinsatser som kommer att krävas till följd av våra förslag. För de personer som ska tillämpa bestämmelserna är det bl.a. nödvändigt att ha fått tillräcklig utbildning, att det finns klara arbetsrutiner och ett verksamhetsstöd som underlättar arbetet. Det är alltså nödvändigt att verksamhetsstödet utvecklas och det krävs utbildnings- och informationsinsatser. 12.8Konsekvenser som anges i 15 § kommittéförordningen Om förslagen i ett betänkande har betydelse för den kommunala självstyrelsen, för brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet, för sysselsättning och offentlig service i olika delar av landet, för små företags förutsättningar, konkurrensförmåga eller villkor i övrigt i förhållande till större företags, för jämställdheten mellan kvinnor och män eller för möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen, ska enligt 15 § kommittéförordningen konsekvenserna i det avseen- det anges i betänkandet. Vi gör bedömningen att våra förslag inte kommer att medföra några konsekvenser av det slag som anges i 15 § kommittéförord- ningen. 12.9Konsekvenser för anslutning till Europeiska unionen Enligt 6 § förordningen om konsekvensutredning vid regelgivning ska en konsekvensutredning innehålla en bedömning av om förslagen överensstämmer med eller går utöver de skyldigheter som följer av anslutning till Europeiska unionen. Vi bedömer att våra förslag inte påverkar åtaganden till följd av medlemskapet i Europeiska unionen. 12.10Konsekvenser som anges i 7 § förordningen om konsekvensutredning vid regelgivning Enligt 7 § förordningen om konsekvensutredning vid regelgivning ska en konsekvensutredning, om förslagen kan få effekter för före- tags arbetsförutsättningar, konkurrensförmåga eller villkor i övrigt, innehålla en beskrivning av ett antal olika omständigheter. Vi gör bedömningen att våra förslag inte kommer att medföra några sådana konsekvenser. 13.1Förslaget till lag om ändring i (1942:740) 21 kap. 6 § Ett förordnande av offentlig försvarare får återkallas av rätten, om behovet av offentlig försvarare upphör eller något annat giltigt skäl för återkallelse föreligger. Utser den misstänkte själv annan försvarare, ska förordnandet återkallas, om det inte skulle uppstå synnerlig olägenhet. Byte av offentlig försvarare får ske efter särskilt tillstånd av rätten och bara om det finns giltiga skäl. Om byte av offentlig försvarare har skett en gång, får nytt byte ske endast om det finns synnerliga skäl. En offentlig försvarare får inte utan rättens medgivande sätta någon annan i sitt ställe. Bestämmelsen reglerar återkallelse av förordnande av offentlig för- svarare samt byte och substitution av offentlig försvarare. Våra överväganden finns i avsnitt 6.6.3. I andra stycket, som är nytt, anges vissa krav för byte av offentlig försvarare. Bestämmelsen är avsedd att kodifiera den praxis som ut- bildats inom området. Någon ändring av befintlig praxis såvitt gäller byte av försvarare är således inte avsedd. Bestämmelsen har i övrigt endast ändrats språkligt. 31 kap. 1 § Om den tilltalade döms för brottet i ett mål där åklagaren för talan, ska den tilltalade ersätta staten för det som betalats av allmänna medel i ersättning till försvarare. Den tilltalade ska också ersätta staten för kostnaden att hämta honom eller henne till rätten och för kost- naden för provtagning och analys av blod, urin och saliv som avser honom eller henne och som har gjorts för utredning om brottet. Ersättningsskyldigheten omfattar dock inte kostnader som inte skäligen varit motiverade för utredningen, eller kostnader som vållats genom vårdslöshet eller försummelse av någon annan än den till- talade, hans eller hennes ombud eller försvarare som utsetts av honom eller henne. Ersättningsskyldigheten omfattar inte heller det som betalats i ersättning till en försvarare för utlägg för tolkning av överläggning med den tilltalade. Den tilltalade är, med undantag för fall som avses i 1 a § och 4 § första stycket, inte skyldig att betala mera av kostnaden för försvar- aren än vad han eller hon skulle ha fått betala i rättshjälpsavgift vid rättshjälp enligt rättshjälpslagen (1996:1619). Det som sägs i den lagen om kostnad för rättshjälpsbiträde gäller i stället kostnad för offent- lig försvarare. Det belopp som den tilltalade ska betala får sättas ned om det finns skäl till det med hänsyn till den tilltalades brottslighet eller hans eller hennes personliga och ekonomiska förhållanden. Om det belopp som den tilltalade skulle vara skyldig att ersätta understiger en viss gräns som regeringen fastställt, ska han eller hon inte vara ersättningsskyldig. Bestämmelsen reglerar återbetalningsskyldighet i brottmål för den som döms för brott. Våra överväganden finns i avsnitt 8.5.3 och 8.5.4. I första stycket görs dels en språklig ändring, dels en ändring som innebär att den tilltalade som döms för brott, utöver kostnaden för blodprovstagning, blodundersökning, urinprovstagning och urin- undersökning, till staten ska återbetala även kostnader för provtag- ning och analys av salivprov som avser denne och som har gjorts för utredning om brottet. Med salivprov avses s.k. topsning, i syfte att göra en DNA-analys av provet. Som anges är ett krav för att återbetalningsskyldighet för kostnader för provtagning och analys av salivprov ska kunna åläggas att de gjorts för utredning om brottet. Det innebär att återbetalningsskyldighet inte kan åläggas för sådana prov tagna enbart i annat syfte än att utreda brottet, t.ex. prov tagna enbart i registreringssyfte. Återbetalningsskyldighet för kost- nad för provtagning och analys av salivprov kan inte åläggas för salivprov som tagits för utredning om annat brott eller som tagits i ett annat sammanhang än det aktuella. Liksom gäller för kostnader för hämtning, blodprovstagning, blodundersökning, urinprovstagning och urinundersökning kan också kostnader för salivprov jämkas endast enligt paragrafens fjärde stycke eller om kostnaderna under- stiger det belopp som anges i paragrafens sista stycket. I tredje stycket har undantagen för när den tilltalade inte är skyl- dig att betala mera av kostnaden för försvararen än vad han eller hon skulle ha fått betala i rättshjälpsavgift vid rättshjälp enligt rätts- hjälpslagen (1996:1619) utökats. Utöver 4 § första stycket anges nu- mera även 1 a § som undantag till huvudregeln. Se närmare om den angivna paragrafen nedan. Fjärde stycket har ändrats på så sätt att möjligheten att efterge det belopp som den tilltalade ska återbetala till staten tagits bort. Med stöd av bestämmelsen är det nu endast möjligt att sätta ned beloppet. Nedsättning får, liksom tidigare, ske med hänsyn till den tilltalades brottslighet eller hans eller hennes personliga och ekono- miska förhållanden. Ändringen i bestämmelsen har koppling till förslaget till ny 1 a §. I den paragrafen anges begränsningar i hur mycket beloppet som den tilltalade ska betala tillbaka får sättas ned. Vidare anges i den paragrafen visst undantag för när eftergift fort- farande kan ske (se nedan kommentaren till den bestämmelsen). Bestämmelsen är i övriga delar oförändrad. 31 kap. 1 a § Det belopp som den tilltalade enligt 1 § ska ersätta staten för vad som betalats av allmänna medel i ersättning till offentlig försvarare får inte understiga . Det belopp som ska ersättas får dock aldrig över- stiga kostnaderna för den offentliga försvararen. Det belopp som den tilltalade ska återbetala får vid nedsättning en- ligt 1 § fjärde stycket inte understiga . Första och andra stycket gäller inte om den tilltalade vid domen inte fyllt eller om den tilltalade begått brottet under påverkan av en allvarlig psykisk störning. I sådana fall får det belopp som den till- talade ska återbetala nedsättas eller efterges, om det finns skäl till det med hänsyn till den tilltalades brottslighet eller personliga och ekono- miska förhållanden. Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om viss obligatorisk återbetalningsskyldighet. Våra överväganden finns i avsnitt 8.5.4. Av första stycket framgår att det belopp som den tilltalade enligt 1 § ska ersätta staten för vad som betalats av allmänna medel i er- sättning till offentlig försvarare inte får understiga . Det belopp som ska ersättas får dock aldrig överstiga kostnaderna för den offentliga försvararen. Bestämmelsen innebär att den som döms för brott alltid till staten ska återbetala kostnader för offentlig försvarare om i vart fall , förutsatt att kostnaden härför uppgått till detta belopp. Om kostnaden för försvarare uppgår till ett belopp understigande är det det beloppet som ska återbetalas. Det sistnämnda innebär i dessa fall att den dömde kommer att till staten få åter- betala hela beloppet för försvararen. Genom bestämmelsen införs alltså ett visst lägsta belopp som den tilltalade som döms för ett brott alltid ska återbetala, oavsett den tilltalades brottslighet eller hans eller hennes personliga och ekono- miska förhållanden (se dock undantag i bestämmelsens tredje stycke). I fall där ytterligare biträden, t.ex. målsägandebiträde eller särskild företrädare för barn, varit förordnade i målet ska beräkningen, på samma sätt som , ske på grundval av den samman- lagda kostnaden för samtliga biträden. Utgångspunkten för beräkningen av återbetalningsskyldigheten är fortfarande bestämmelserna i rättshjälpslagen. Endast om en beräk- ning enligt de bestämmelserna ger ett återbetalningsbelopp under- stigande kommer den nu anvisade miniminivån om att slå till (se exempel angivna i avsnitt 8.5.4). Minimibeloppet om förutsätter att den tilltalade döms enligt åtalet. Om den tilltalade frikänns för viss del av åtalet ska åter- betalningsskyldigheten, på samma sätt som , viktas mot den del denne döms för. Det sagda innebär att det belopp den dömde ska återbetala i dessa fall kan understiga minimibeloppet för återbetalning. Nedsättning av det belopp som den tilltalade ska återbetala till staten får ske om det finns skäl till det med hänsyn till den tilltalades brottslighet eller hans eller hennes personliga och ekonomiska för- hållanden (se 31 kap. 1 § fjärde stycket RB). Av andra stycket före- varande paragraf följer att i de fall nedsättning av det belopp som den tilltalade ska återbetala blir aktuell, beloppet efter nedsättning inte får understiga , förutsatt att den tilltalade döms enligt åtalet. För det fall beloppet som den offentliga försvararen, och eventuellt tillkommande biträden, tillerkänns understiger innebär begränsningen i första stycket att någon nedsättning inte kan ske. Av samma skäl kommer någon nedsättning inte heller att kunna ske om den tilltalade endast döms för viss del av åtalet och återbetalningsskyldigheten viktats till att avse ett belopp understig- ande . Miniminivån om gäller den totala kostnaden i samtliga instanser. Det innebär att beräkningen av återbetalningsskyldigheten i högre instans, på samma sätt som sker , ska göras på grundval av den sammanlagda kostnaden i samtliga instanser. Det sagda innebär t.ex. att för det fall underrätten, när skäl för ned- sättning förelegat, bestämt beloppet för återbetalning till minimi- nivån , och överrätten finner att skäl för nedsättning fort- farande finns, något utrymme för att ålägga återbetalning i över- rätten inte föreligger. Det sagda innebär t.ex. också att den tilltalade ska åläggas full återbetalningsskyldighet i fall där den gemensamma kostnaden i samtliga instanser understiger miniminivån . I tredje stycket stadgas undantag till bestämmelserna i första och andra stycket om viss obligatorisk återbetalningsskyldighet. Bestäm- melsen innebär att det, trots förekomsten av ett visst minsta belopp för återbetalning, är möjligt att nedsätta eller helt efter- ge återbetalningsskyldigheten för den som vid domen inte fyllt för den som begått brottet under påverkan av en allvarlig psykisk störning. Det sagda innebär att, för det fall nedsättning blir aktuell, återbetalningsskyldigheten för dessa kategorier dömda ska beräknas enligt bestämmelserna i rättshjälpslagen, utan hänsyn tagen till minimibeloppet om . För dessa kategorier tilltalade kom- mer det alltså även i fortsättningen att vara möjligt att nedsätta det belopp som ska återbetalas till ett belopp understigande . Om någon med stöd av bestämmelsen har fått återbetalnings- skyldigheten nedsatt, bör det förhållandet att denne när högre rätt efter överklagande prövar målet kan ha fyllt , inte föranleda att nedsättningen inte skulle bestå såvitt avser kostnaderna i den lägre instansen. Liksom tidigare bör återbetalningsskyldiget för dessa kategorier dömda endast komma i fråga i undantagsfall. är dock inte generellt befriade från återbetalningsskyldighet. En pröv- ning ska ske i varje enskilt fall. En dömd som är missnöjd med ett beslut om återbetalnings- skyldighet kan överklaga detta. 31 kap. 4 a § Om den tilltalade i ett mål där åklagaren för talan uteblir från sammanträde för huvudförhandling och överklagandet av denna an- ledning förfaller, är den tilltalade skyldig att ersätta staten hela kost- naden för vad som betalats av allmänna medel i ersättning till för- svarare. Ersättningsskyldigheten enligt första stycket omfattar dock inte kost- nader, som inte skäligen varit motiverade för utredningen, eller kost- nader, som vållats genom vårdslöshet eller försummelse av någon annan än den tilltalade, den tilltalades ombud eller försvarare som utsetts av den tilltalade. Ersättningsskyldigheten omfattar inte heller det som be- talats i ersättning till en försvarare för utlägg för tolkning av överlägg- ning med den tilltalade. Det belopp som den tilltalade ska betala får sättas ned om det finns skäl till det med hänsyn till den tilltalades personliga förhållanden. Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om ansvar för rätte- gångskostnader i högre instans när målet förfaller på grund av att den tilltalade som klagat uteblir från sammanträde för huvudför- handling. Våra överväganden finns i avsnitt 8.5.4. I första stycket anges att den tilltalade är skyldig att ersätta staten hela kostnaden för vad som betalats av allmänna medel i ersättning till försvarare om den tilltalade, när denne överklagat i ett mål där åklagaren för talan, uteblir från sammanträde för huvudförhandling och överklagandet av denna anledning förfaller. Uttrycket hela kost- naden innebär att någon begränsning till vad den tilltalade skulle ha fått betala i rättshjälpsavgift vid rättshjälp enligt rättshjälpslagen inte gäller (jfr 31 kap. 1 § tredje stycket RB). Uttrycket innebär också att jämkning inte kan ske enligt bestämmelsen i 31 kap. 1 § fjärde stycket. Jämkning av återbetalning enligt bestämmelsen kan ske endast med hänsyn till den tilltalades personliga förhållanden (se kommentaren till bestämmelsens tredje stycke nedan). att någon hänsyn inte heller ska tas till vad den tilltalade fått åter- betala till staten för kostnaderna vid underrätten (jfr 31 kap. 10 § RB). I fall där ytterligare biträden, t.ex. målsägandebiträde eller särskild företrädare för barn, varit förordnade i målet ska beräk- ningen, på samma sätt som sker vid sedvanlig be- räkning av återbetalningsskyldigheten, göras på grundval av den sammanlagda kostnaden för samtliga biträden. Det är kostnaden för angivna poster i den aktuella överinstansen som avses. En förutsättning för att ålägga kostnadsansvar enligt bestäm- melsen är att målet förfaller. För att målet ska kunna förfalla krävs det att det inte är sannolikt att den som underlåtit att infinna sig personligen vid huvudförhandlingen har laga förfall för sin utevaro och att rätten anser att målet inte kan avgöras i den tilltalades från- varo. Föreligger inte förutsättningar för att målet ska förfalla före- ligger inte heller förutsättningar för att ålägga ett kostnadsansvar enligt bestämmelsen. Om överrätten, enligt 32 kap. 6 § RB andra stycket, uppskjuter frågan om påföljd eller om annan åtgärd på grund av underlåtenheten bör frågan om en skärpt återbetalningsskyldig- het följa frågan om målet ska förfalla. Frågan om återbetalningsskyldigheten kan bli föremål för pröv- ning om parten får målet återupptaget. Så sker med sedvanliga kostnadsbeslut. Om en tilltalad beviljas återupptag- ande innebär det att han eller hon haft laga förfall som inte kunnat anmälas . Samma krav gäller för den skärpta återbetalnings- skyldigheten. Det sagda innebär att om återupptagande sker, förut- sättningar för att ålägga en skärpt återbetalningsskyldighet inte före- legat.