sou · H2B356 · 2014-08-27 00:00:00 — till och med den 31 decem- ber 2015 ska , på begäran av ett försäkringsföretag, kunna göra en granskning och ha befogenhet att fastställa grupptill- synens nivå och omfattning, fastställa grupptillsynsmyndigheten, in- rätta ett tillsynskollegium, dra av ägarintresse, fastställa valet av metod för beräkning av gruppsolvens och fatta beslut om likvärdighet och till- fällig likvärdighet. Dessutom ha befogenhet att låta försäkringsföretaget omfattas av artiklarna 238 och 239, fatta beslut som avses i artik- larna 262 och 263 och fastställa tillämpning av övergångsbestämmelser enligt artikel 308 b i och rådets direktiv /138/EG. Vid granskning och beslut enligt första stycket ska de grundlägg- ande krav beaktas som framgår av avdelning III, avsnitt 2 och 3 samt artiklarna 220, 227, 228, 236, 247, 248, 260, 262, 263 och 308 b i och rådets direktiv /138/EG och de rätts- akter som har meddelats med stöd av dessa. Beslut enligt första stycket ska inte gälla före . Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om grunderna för granskningarna. Försäkringsföretag som har upphört med att teckna nya försäkringsavtal får i ett enskilt fall besluta att ett försäkrings- företag, som upphört med att teckna nya försäkringsavtal och uteslutande förvaltar sitt befintliga bestånd i syfte att avsluta sin verksamhet, ska undantas från skyldigheten att tillämpa vissa delar av försäkringsrörelselagen (2010:2043). Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om de närmare villkoren för tillstånd och omfattningen av undantagen. Behandlingen av kapitalbasposter som har emitterats före lagens ikraftträdande Ett försäkringsföretags kapitalbasposter i primärkapitalet som har emitterats före och som får ingå i kapitalbasen enligt 7 kap. 2 § försäkringsrörelselagen (2010:2043) i dess lydelser , men som maximalt får utgöra av kapitalbasen enligt föreskrifter som meddelats med stöd av 7 kap. 3 § försäkringsrörelselagen i samma lydelse, ska fram till klassificeras som nivå 1 enligt 7 kap. 7 § i försäkringsrörelse- lagen. Ett försäkringsföretags kapitalbasposter i primärkapitalet som har emitterats före och som får ingå i kapitalbasen enligt 7 kap. 2 § försäkringsrörelselagen i dess lydelse , men som maximalt får utgöra av kapitalbasen enligt föreskrifter som meddelats med stöd av 7 kap. 3 § försäkringsrörelse- lagen i samma lydelse, ska fram till klassificeras som nivå 2 enligt 7 kap. 7 § i försäkringsrörelselagen. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om vilka typer kapitalbasposter som ska omfattas av bestäm- melserna i första och andra styckena. Tillämpliga bestämmelser för vissa typer av lån som har utgetts före Bestämmelserna i xx EU-förordningen om villkor för att få använda ompaketerade lån gäller inte för lån som har utgetts före , under förutsättning att den underliggande exponeringen inte har utökats eller blivit ersatt efter . Ingripande när kraven på tillräcklig kapitalbas inte är uppfyllda För försäkringsföretag som vid lagens ikraftträdande inte uppfyller kraven på tillräcklig kapitalbas enligt 7 kap. 1 § första stycket försäkrings- rörelselagen (2010:2043), men som uppfyller kraven på tillräcklig kapitalbas enligt 7 kap. 1 § försäkringsrörelselagen i dess lydelse , ska bestämmelserna i denna paragraf tillämpas i stället för bestämmelserna i 20 kap. 6 § försäkringsrörelselagen. ska förelägga företaget att vidta nödvändiga åt- gärder för att uppfylla solvenskapitalkravet och att överlämna en lägesrapport till Finansinspek- tionen som ska innehålla en beskrivning av vilka åtgärder som har vidtagits och hur arbetet fortlöper med att uppfylla solvenskapital- kravet. Om det är lämpligt får förlänga tidsfristen . Om lägesrapporten visar att det inte har skett några väsentliga framsteg när det gäller företagets möjlighet att uppfylla solvenskapital- kravet , ska bestämmelserna om ingrip- ande i försäkringsrörelselagen tillämpas. För försäkringsföretag som vid lagens ikraftträdande inte uppfyller kraven på tillräcklig kapitalbas enligt 7 kap. 1 § andra stycket försäk- ringsrörelselagen (2010:2043), men som uppfyller kraven på tillräcklig kapitalbas enligt 7 kap. 1 § försäkringsrörelselagen i dess lydelse , ska bestämmelserna i 20 kap. 9 § och 17 § 4 och 5 försäkringsrörelselagen inte tillämpas efter lagens ikraftträdande. Justering av beräknat minimikapitalkrav Från denna lags ikraftträdande till får Finans- inspektionen besluta att ett försäkringsföretag vid justering av beräk- ningen av minimikapitalkravet enligt 8 kap. 14 § försäkringsrörelse- lagen (2010:2043) ska använda ett solvenskapitalkrav beräknat enligt standardformeln. Försäkringsföretag som bedriver verksamhet som avser tjänstepensionsförsäkringar Ett försäkringsföretag som vid lagens ikraftträdande bedriver verk- samhet som avser tjänstepensionsförsäkringar ska, till , tillämpa bestämmelserna i försäkringsrörelselagen(2010:2043) och lagen (1995:1559) om årsredovisning i försäkringsföretag i deras lydelse . Tillfällig justering av riskfria räntor får i ett enskilt fall besluta att ett försäkringsföre- tag övergångsvis ska använda en tillfälligt justerad riskfri räntestruk- tur vid beräkningen av den bästa skattningen. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om de närmare kraven för tillstånd och den närmare beräk- ningen av den tillfälliga justeringen. Tillfälligt avdrag vid beräkningen av de försäkringstekniska avsättningarna får i ett enskilt fall besluta att ett försäkrings- företag övergångsvis ska använda ett tillfälligt avdrag vid beräkningen av de försäkringstekniska avsättningarna. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om de närmare kraven för tillstånd och den närmare beräk- ningen av det tillfälliga avdraget. Tillfälliga åtgärder och ingripande m.m. Ett försäkringsföretag som tillämpar 11 eller 12 §§ ska underrätta om företaget inte skulle uppfylla solvens- kapitalkravet utan en tillämpning av dessa paragrafer. ska förelägga företaget att vidta nödvändiga åt- gärder för att säkerställa att företaget kan uppfylla solvenskapitalkravet , och att för bristens konstaterande överlämna en plan för infasning till inspektionen. Företaget ska överlämna en årlig lägesrapport till Finansinspek- tionen. ska återkalla tillstånd att använda en tillfällig jus- tering av de riskfria räntesatserna enligt 11 § eller ett tillfälligt avdrag vid beräkningen av de försäkringstekniska avsättningarna enligt 12 § om den lägesrapport som avses i 13 § tredje stycket visar att företaget inte kommer att kunna uppfylla solvenskapitalkravet . Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela före- skrifter om innehållet i en plan för infasning och en årlig lägesrapport. Övergångsbestämmelser som är tillämpliga på gruppnivå De övergångsbestämmelser som enligt 5, 6, 10, 11 och 13 §§ gäller för enskilda försäkringsföretag gäller, utan hinder av bestämmelserna om kapitalbas och kapitalkrav på gruppnivå i 21 kap. 14 § försäkrings- rörelselagen (2010:2043) i dess lydelse efter , i tillämpliga delar även på gruppnivå. De övergångsbestämmelser som enligt 7 § gäller för enskilda försäk- ringsföretag gäller, utan hinder av bestämmelserna om kapitalbas och kapitalkrav på gruppnivå i 21 kap. 14 § och 24 § fjärde stycket försäk- ringsrörelselagen (2010:2043) i dess lydelse efter , i tillämpliga delar även på gruppnivå om försäkringsföretagen i en grupp uppfyller de gruppbaserade kapitalkraven enligt 9 kap. 4 § försäkringsrörelselagen i dess lydelse , men inte uppfyller kapitalkravet på gruppnivå. I spåren av finanskrisen blev det tydligt att det förekom brister i den finansiella tillsynen inom EU. Den främsta anledningen till detta var att tillsynsmodellerna fortfarande till stora delar var nationellt inriktade, trots en fortlöpande integrering av de europeiska finansmarknaderna med en mängd finansinstitut som bedriver gränsöverskridande verksamhet. Samarbete och sam- ordning mellan de nationella tillsynsmyndigheterna uppvisade också stora brister. För att komma tillrätta med dessa problem beslutade Europa- parlamentet och rådet – genom förord- ningar (EU nr 1093–1095/2010 – ESA-förordningarna) – ett euro- peiskt system för finansiell tillsyn (ESFS). Systemet består av tre europeiska tillsynsmyndigheter; Europeiska bankmyndigheten (), Europeiska försäkrings- och tjänstepensionsmyndigheten (Eiopa) och Europeiska värdepappers- och marknadsmyndigheten (). De europeiska tillsynsmyndigheterna ska intimt samarbeta med de nationella tillsynsmyndigheterna i avsikt att förbättra den inre marknadens funktionssätt. De ska utveckla bindande tekniska standarder, verka för en enhetlig tillämpning av det gemenskaps- rättsliga regelverket på finansmarknadsområdet, kunna fatta bind- ande medlingsbeslut vid tvister mellan medlemsstaternas tillsyns- myndigheter, övervaka att medlemsstaternas tillsynsmyndigheter följer antagna EU-regler och vid behov utfärda rekommendationer. Vidare inrättades en europeisk systemrisknämnd (ESRB; se och rådets förordning EU nr 1092/2010). Nämnden har till uppgift att ansvara för makrotillsynen inom EU genom att identifiera risker för den finansiella stabiliteten och vid behov utfärda riskvarningar och rekommendationer till åtgärder för att hantera sådana risker. Även nämnden ingår i ESFS. beslutade och rådet även Omnibus I-direktivet.1 Genom ändring av en rad sektors- direktiv preciseras genom detta direktiv de europeiska tillsyns- myndigheternas befogenheter. De sektorsdirektiv som omfattades var följande. och rådets direktiv /26/EG av om slutlig avveckling i system för överföring av betal- ningar och värdepapper (Finalitydirektivet) och rådets direktiv (2002/87/EG) av om extra tillsyn över kreditinstitut, försäkrings- företag och värdepappersföretag i ett finansiellt konglomerat och av ändring av rådets direktiv /239/EEG, 79/267/EEG, 92/49/EEG, 92/96/EEG, 93/6/EEG och 93/22/EEG samt Europa- parlamentets och rådets direktiv /78/EG och 2000/12/EG (Konglomeratdirektivet) och rådets direktiv /6/EG av den om insiderhandel och otillbörlig marknads- påverkan (marknadsmissbruk) (Marknadsmissbruksdirektivet) och rådets direktiv /41/EG av den om verksamhet i och tillsyn över tjänstepensions- institut (Tjänstepensionsdirektivet) och rådets direktiv /71/EG av den om de prospekt som skall offentliggöras när värdepapper erbjuds till allmänheten eller tas upp till handel och om ändring av direktiv /34/EG (Prospektdirektivet) och rådets direktiv /39/EG av om marknader för finansiella instrument och om ändring av rådets direktiv /12/EG samt upphävande av rådets direktiv /22/EEG (Direktivet om marknader för finan- siella instrument) 1 och rådets direktiv /78/EU av om ändring av direktiven /26/EG, 2002/87/EG, 2003/6/EG, 2003/41/EG, 2003/71/EG, 2004/39/EG, 2004/109/EG, 2005/60/EG, 2006/48/EG, 2006/49/EG och 2009/65/EG vad gäller befogen- heterna för Europeiska tillsynsmyndigheten (Europeiska bankmyndigheten), Europeiska tillsynsmyndigheten (Europeiska försäkrings- och tjänstepensionsmyndigheten) och Euro- peiska tillsynsmyndigheten (Europeiska värdepappers- och marknadsmyndigheten). och rådets direktiv /109/EG av om harmonisering av insynskraven angående upplysningar om emittenter vars värdepapper är upptagna till handel på en reglerad marknad och om ändring av direktiv /34/EG (Öppenhetsdirektivet) och rådets direktiv /60/EG av om åtgärder för att förhindra att det finansiella systemet används för penningtvätt och finansiering av terrorism (Tredje penningtvättsdirektivet) och rådets direktiv /48/EG av om rätten att starta och driva verksamhet i kredit- institut (omarbetning) (Kreditinstitutsdirektivet) och rådets direktiv /49/EG av om kapitalkrav för värdepappersföretag och kredit- institut (omarbetning) (Kapitalkravsdirektivet) och rådets direktiv /65/EG av om samordning av lagar och andra författningar som avser företag för kollektiva investeringar i överlåtbara värdepapper (fondföretag) (omarbetning) (UCITS IV-direktivet) Omnibus I-direktivet har genomförts genom propositionen om europeiskt tillsynssamarbete på finansmarknadsområdet (prop. 2011/12:70). Den nya lagstiftningen trädde i kraft . Närmare om de europeiska tillsynsmyndigheternas befogenheter För att kunna fullgöra sina uppgifter har de europeiska tillsyns- myndigheterna utrustats med ett antal befogenheter som fastställts genom ESA-förordningarna. Förordningarna har direkt effekt, dvs. är direkt tillämpliga i medlemsstaterna. Dessa befogenheter är i huvudsak följande (se artikel 8.2 i förordningarna). utarbeta förslag till tekniska standarder för tillsyn (artikel 10) utarbeta förslag till tekniska standarder för genomförande (arti- kel 15) utfärda riktlinjer och rekommendationer (artikel 16) utfärda rekommendationer när det gäller överträdelser av unionsrätten (se artikel 17.3) fatta enskilda beslut riktade till behöriga myndigheter om krav på åtgärder i krissituationer och om lösning av tvister mellan behöriga myndigheter i gränsöverskridande situationer (artik- larna 18.3 och 19.3) fatta enskilda beslut riktade till finansinstitut när det gäller direkt tillämpning av unionsrätten (artiklarna 17.6, 18.4 och 19.4). avge yttranden till , rådet eller kommissionen om alla frågor som har samband med dess behörighetsområde (artikel 34) samla in nödvändiga uppgifter om finansinstitut så att de euro- peiska tillsynsmyndigheterna kan fullgöra sina verksamhets- uppgifter (artikel 35) utveckla gemensamma metoder för att utvärdera hur produktens särdrag och distributionsprocesserna inverkar på institutens finansiella ställning och konsumentskyddet tillhandahålla en centralt tillgänglig databas med registrerade finansinstitut inom sitt behörighetsområde (om detta följer av rättsakterna i artikel 1.2) 2.2Översiktligt om Omnibus II-direktivet beslutade och rådet det s.k. Omnibus II-direktivet,2 se bilaga 3. Genom ändring av Prospektdirektivet3 och Solvens II-direk- tivet4 preciseras genom Omnibus II-direktivet de europeiska till- synsmyndigheternas befogenheter som ursprungligen fastställts i 2Europaparlamentets och rådets direktiv /51/EU av om ändring av direktiven /71/EG och 2009/138/EG och förordningarna (EG) nr 1060/2009, (EU) nr 1094/2010 och (EU) nr 1095/2010 med avseende på befogenheterna för Europeiska tillsynsmyndigheten (Europeiska försäkrings- och tjänstepensionsmyndigheten) och Euro- peiska tillsynsmyndigheten (Europeiska värdepappers- och marknadsmyndigheten). 3Europaparlamentets och rådets direktiv /71/EG av om de prospekt som ska offentliggöras när värdepapper erbjuds till allmänheten eller tas upptill handel och om ändring av direktiv /34/EG. 4Europaparlamentets och rådets direktiv /138/EG av om upptagande och utövande av försäkrings- och återförsäkringsverksamhet (Solvens II). Detta krävs för att det europeiska systemet för finansiell tillsyn ska fungera effektivt. Sådana ändringar avser fastställandet av räckvidden för vissa befogenheter som de euro- peiska tillsynsmyndigheterna har, precisering av andra befogen- heter som föreskrivs i unionsrätten samt ändringar som syftar till att uppnå att de europeiska tillsynsmyndigheternas verksamhet fungerar smidigt och effektivt inom ramen för det europeiska tillsynssystemet. Det är i huvudsak fråga om regler som säkerställer ett väl fungerande samarbete mellan de behöriga myndigheterna och de europeiska tillsynsmyndigheterna (jfr Omnibus I-direktivet). Mer i detalj innehåller Omnibus II-direktivet en delegering av befogenheter till kommissionen att anta genomförandeåtgärder, dvs. anta delegerade akter och genomförandeakter i enlighet med artikel 290 och 291 i fördraget om Europeiska unionens funktions- sätt. Direktivet innehåller även bestämmelser om att skjuta fram datumen för införlivande, upphävande och tillämpning i Solvens II- direktivet. Ändringar i Solvens II-direktivet av annan art Solvens II-direktivet innebär en reformering av den grundläggande regleringen på EU-nivå för försäkringsföretag. Det utgör en del av ett samlat regelverk som också innehåller en omfattande komplet- terande detaljreglering. Solvens II-direktivet innehåller bl.a. förändrade kapitalkrav för försäkringsföretagen, tydligare krav på företagsstyrning (risk- hantering), förändrade regler för tillsynsprocesserna samt mer omfattande krav på försäkringsföretagens rapportering och offentlig- görande av information. Mer i detalj införs genom Solvens II-regel- verket nya värderingsregler för solvensbalansräkningarna, risk- känsliga kapitalkrav och principbaserade regler kring företagens investeringar, mer sofistikerade kapitalkrav som är anpassade till det enskilda företagets risknivå, tydligare krav på försäkringsföre- tagens system och processer för hantering av samtliga risker – men också krav på att företagen regelbundet ska göra egna bedömningar av sitt kapitalbehov . Dessutom införs genom direktivet en mer harmoniserad och proaktiv tillsyn. Genom ökad rapportering av olika slag kommer det att bli enklare för alla intressenter att bedöma ett försäkringsföretags verkliga situation. Det s.k. ändringsdirektivet5 innehåller vissa ändringar av Solvens II-direktivet med avseende på grupptillsyn. Dessa ändringar hanteras i samband med genomförandet av Solvens II-direktivet (se prop. 2012/13:160 s. 39). Kommissonens förslag till Omnibus II-direktiv beslutades . Det innehöll de förslag som framgår av föregående avsnitt. Förhandlingarna mellan , rådet och kommissionen ledde dock inte till att någon politisk överenskom- melse kunde träffas. Den mest kontroversiella frågan i dessa för- handlingar var införandet av åtgärder som rör behandling av försäk- ringsprodukter med långfristiga garantier enligt det nya Solvens II- regelverket (Long-term guarantee package eller LTG-paketet). Efter en längre tids resultatlösa förhandlingar kring tillkom- mande regleringen av försäkringsprodukter med långfristiga garan- tier, lämnades ett uppdrag till Eiopa att göra en teknisk bedömning av åtgärderna, för att på så sätt få en ny utgångspunkt för en poli- tisk överenskommelse om Omnibus II-direktivet. offentliggjorde Eiopa sin bedömning av hur produkter med långfristiga garantier lämpligen bör behandlas i Solvens . Dessa slutsatser bekräftar hur viktigt det är med långfristiga garantiåtgärder för många medlemsstater av finansiella påfrestningar, men även att det finns ett behov av olika åtgärder för att kunna hantera de skilda försäkrings- produkter som erbjuds i medlemsstaterna. Eiopa föreslog således i sina slutsatser ett antal åtgärder som syftar till att underlätta till- handahållandet av försäkringsprodukter med långfristiga garantier – detta för att skydda mot att det uppstår artificiell volatilitet på finansmarknaderna. Dessa resultat och de förändringar i Omnibus II- direktivet som Eiopas bedömning har lett till, utgjorde sedan grunden grunden för en politisk överenskommelse om Omnibus II-direk- tivet. Tidsfristen för införlivande och tillämpning av Solvens II-direk- tivet var ursprungligen respektive den 1 novem- ber 2012. I avvaktan på resultatet av de pågående förhandlingarna om Omnibus II-direktivet flyttades nu nämnda datum dock fram till respektive (se direktiv /23/EU). Dessa datum har sedan flyttats fram ytterligare – till respektive . 5 och rådets direktiv /89/EU av om ändring av direktiven /78/EG, 2002/87/EG, 2006/48/EG och 2009/138/EG i fråga om extra tillsyn över finansiella enheter i ett finansiellt konglomerat. Bedömning: De ändringar som föreslås innebär ett genom- förande av Solvens II-direktivets regler – i förekommande fall ändrat genom ändringsdirektivet – där Omnibus II-direktivets ändringar i förstnämnt direktiv har beaktats fullt ut. Skälen för bedömningen: Genomförandet av Omnibus II-direk- tivet medför behov av lagändringar i svensk rätt. Detta direktiv innehåller ändringar i Solvens II-direktivet och prospektdirektivet. Ändringarna är en konsekvens bl.a. av att en europeisk försäkrings- och tjänstepensionsmyndighet (Eiopa) och en europeisk värde- pappers- och marknadsmyndighet () har inrättats. När det gäller ändringarna i Solvens II-direktivet är de även en konsekvens av Lissabonfördraget. Ändringarna i prospektdirektivet avser i huvudsak att definiera lämplig räckvidd för tekniska standarder och lämpliga kanaler för informationsutbyte. Ändringarna Solvens II-direktivet är dock av mer omfattande art. Utöver de ovan nämnda ändringarna – som avser regler på de områden där kommissionen ges befogenheter att meddela tekniska standarder och lämpliga kanaler för informationsutbyte – innehåller direktivet regler om tvistelösning mellan de nationella tillsyns- myndigheterna, regler om hur försäkringsföretag ska hantera och beräkna sina långa försäkringsåtaganden och möjligheter för kom- missionen att meddela övergångsbestämmelser. har i tilläggsdirektiv1 fått i uppdrag att analysera och överväga ett antal frågor med anledning av . Utredningen ska analysera vilka ändringar av den svenska lagstiftningen som behövs för att genomföra de regler som föreslås i direktivet och utarbeta nödvändiga lagförslag. 1 Dir. 2013:117 Tilläggsdirektiv till (Fi 2013:03). Solvens II-direktivet ska tillämpas från . Det- samma gäller det s.k. ändringsdirektivet (se avsnitt 2.2) som inne- håller vissa ändringar av Solvens II-direktivet med avseende på grupptillsyn. Frågan om genomförande av Solvens II-direktivet bereds inom . Avsikten är att remittera ett utkast till lagrådsremiss i saken. De förslag i detta delbetänkande som rör genomförandet av Solvens II- direktivet har som grund de förslag och överväganden som kommer att presenteras i utkastet till lagrådsremiss om genomförande av detta direktiv. Innebörden av detta är att det av utredningen lämnade lag- förslaget innehåller ett genomförande av Solvens II-direktivets regler – i förekommande fall ändrat genom ändringsdirektivet – där Omnibus II-direktivets ändringar av förstnämnt direktiv har beaktats fullt ut. Det bör dock betonas att lagförslaget bara innehåller de paragrafer i försäkringsrörelselagen (2010:243), vilkas lydelse har påverkats av de nya reglerna i Omnibus II-direktivet. 4Överväganden och förslag – Prospektdirektivet Förslag: Om ett grundprospekt eller ett tillägg till detta inte innehåller de slutliga villkoren för ett erbjudande av överlåtbara värdepapper till allmänheten, ska emittenten så snart det är möj- ligt ge in villkoren till för registrering och offentliggöra dessa enligt ett visst förfarande. införs även en skyldighet för att så snart det är möjligt underrätta berörd behörig myndighet i en annan stat inom EES och Europeiska värdepappers- och mark- nadsmyndigheten om villkoren. Skälen för förslaget: Genom artikel 1.2 i Omnibus II-direktivet ändras artikel 5.4 tredje stycket i prospektdirektivet. Där sägs att om det slutliga villkoren för erbjudandet inte ingår i vare sig grund- prospektet eller något tillägg, ska de göras tillgängliga för investerarna, registreras hos den behöriga myndigheten i hemmedlemsstaten samt meddelas av den behöriga myndigheten till den behöriga myn- digheten i värdmedlemsstaten/värdmedlemsstaterna så snart det är praktiskt möjligt när ett erbjudande till allmänheten görs, och om det är möjligt före den tidpunkt då erbjudandet till allmänheten börjar gälla eller de berörda värdepapperen tas upp till handel. I artikeln stadgas även att hemmedlemsstatens behöriga myndighet ska meddela de slutliga villkoren till Europeiska värdepappers- och marknadsmyndigheten (), att de slutliga villkoren ska inne- hålla information som endast avser värdepappersnoten och ska inte användas för att komplettera grundprospektet samt att artikel 8.1 a ska tillämpas i sådana fall. Överväganden och förslag – Prospektdirektivet Ändringen i artikel 5.4 innebär att det inte längre åligger emitten- ten att underrätta berörd behörig myndighet i en annan stat inom EES om villkoren.