sou · H2B352 · 2014-07-03 00:00:00 — Om kostnaderna för en koncernresolution enligt en överens- kommen koncernresolutionsordning fördelas mellan flera länders finansieringsarrangemang, ska intäkter enligt första stycket 4 för- delas mellan resolutionsreserven och de utländska finansierings- arrangemangen i enlighet med bidragen till finansieringen. 7 § I den utsträckning medlen i resolutionsreserven inte är till- räckliga för de ändamål som anges i 1, 2 och 4 §§, eller för att resolutionsmyndigheten ska kunna fullgöra det den åtagit sig enligt en koncernresolutionsordning, får resolutionsmyndigheten ta upp lån för resolutionsreserven enligt 8–10 §§ och i enlighet med det särskilda beloppsbegränsade bemyndigande som lämnas av riks- dagen för ett budgetår i sänder. 8 § får i de fall som anges i 7 § för resolutionsreserven låna medel i . Detta gäller även om det finns andra tillgångar i reserven. För sådana lån ska utgå en ränta som motsvara den ränta statliga myndigheter betalar för lån i . Sådana lån ska återbetalas så snart nya medel förs till resolutionsreserven. 9 § Om det är ekonomisk mer fördelaktigt än att ta upp lån i får resolutionsmyndigheten i de fall som anges i 7 §, ta upp lån för resolutionsreserven från ett institut eller en annan tredje part. 10 § får i de fall som anges i 7 § för resolutionsreserven ta upp lån från annat finansieringsarrangemang inom EES om 1.medlen i resolutionsreserven inte är tillräckliga för de ändamål som anges i 1, 2 och 4 §§, 2.det inte är möjligt att tillföra reserven ytterligare medel genom avgifter, och 3.det inte är möjligt för resolutionsreserven att ta upp lån till skäliga villkor enligt 8 eller 9 §§. Lån till annat finansieringsarrangemang 11 § får efter godkännande från regeringen låna ut medel ur resolutionsreserven till annat finansierings- arrangemang inom EES. Sådana lån får lämnas endast om villkoren i artikel 106 resolutionsdirektivet är uppfyllda. Resolutionsreservens fordran på annat finansieringsarrange- mang inom EES är en sådan tillgång som avses i 6 § första stycket 4. Villkor för lån mellan finansieringsarrangemang 12 § Villkoren för lån som upptas av resolutionsmyndigheten från andra finansieringsarrangemang och villkoren för lån som lämnas av resolutionsmyndigheten till annat finansieringsarrangemang ska överenskommas mellan resolutionsmyndigheten och de deltagande Vid sådan överenskommelse ska resolutionsmyndigheten beakta principerna i artikel 106 resolutions- direktivet, om inget annat överenskoms mellan resolutionsmyndig- heten och de deltagande finansieringsarrangemangen. 13 § Resolutionsreservens medel ska föras till ett räntebärande konto i . 14 § Institut och EES-filialer med tillstånd att bedriva verksamhet i (avgiftsskyldiga) ska betala en årlig resolutionsavgift och i de fall som anges i 18 § en tilläggsavgift. Resolutionsavgiften består av en Avgifterna bestäms enligt 15– 19 §§ som en procentandel av det underlag som beräknas enligt 20 § (avgiftsunderlaget). 15 § Riskavgiften ska för varje avgiftsskyldig spegla den förväntade kostnad som kan komma att belasta resolutionsreserven avseende den avgiftsskyldige. För avgiftsskyldiga för vilka sannolikheten att de kommer att försättas i resolution är mycket låg får riskavgiften sättas till noll. 16 § Grundavgiften ska utgå om behållningen i resolutionsreserven vid utgången av det år avgiften avser understiger av de garanterade insättningarna. Grundavgiften uppgår för varje avgifts- skyldig till av avgiftsunderlaget. 17 § Om behållningen i resolutionsreserven vid utgången av det år avgiften avser understiger av de garanterade insätt- ningarna ska grundavgiften höjas, om det är nödvändigt för att återställa behållningen i resolutionsreserven till av de garanterade insättningarna från den tidpunkt behåll- ningen först understeg av de garanterade insättning- arna. Den höjda grundavgiften ska bestämmas till en procentandel av avgiftsunderlaget som medför att summan av alla avgiftsskyldigas resolutionsavgifter uppgår till ett belopp som beräknas vara tillräckligt för att från den tidpunkt behållningen först understeg av de garanterade insättningarna, återställa behållningen i resolutionsreserven till av de garanterade insättningarna. Om behållningen i resolutionsreserven som avses i tredje stycket minskar ytterligare på grund av ytter- ligare utbetalningar ur resolutionsreserven, ska en ny sexårsperiod för beräkning av höjd grundavgift börja löpa . 18 § Om det uppstår ett underskott i resolutionsreserven ska tilläggsavgift utgå. De totala tilläggsavgifterna ska motsvara under- skottet. Om underskottet inte, på grund av 19 § andra och tredje stycket, kan täckas med tilläggsavgifter ska tilläggs- avgifter tas ut tills dess att summan av tilläggsavgifter uppgår till det ursprungliga underskottet tillsammans, med eventuella tillägg enligt andra stycket, och den finansieringskostnad som belastat resolutionsreserven avseende underskottet. Om behållningen i resolutionsreserven tilläggs- avgift utgår minskar ytterligare på grund av ytterligare utbetal- ningar ur resolutionsreserven, ska ett belopp som motsvarar den minskning av resolutionsreservens behållning som utbetalningen medför, läggas till det ursprungliga underskottet. Detta tillägg ska dock inte överstiga resolutionsreservens underskott vid den tid- punkt när resolutionsreserven har genomfört utbetalningen. 19 § Tilläggsavgift ska, om inte annat följer av tredje stycket, beslutas i samband med att den årliga resolutionsavgiften beslutas. En avgifts- skyldig som är skyldig att betala den årliga resolutionsavgiften är skyldig att betala tilläggsavgift. En avgiftsskyldigs tilläggsavgift ska uppgå till en andel av under- skottet, inklusive den upplupna finansieringskostnaden, som mot- svarar den avgiftsskyldiges andel av de totala resolutionsavgifterna enligt det beslut avseende resolutionsavgifter som tas i samband med att tilläggsavgifterna beslutas. Tilläggsavgiften får inte överstiga företagets resolutionsavgift, exklusive eventuella höjningar av grundavgiften enligt 17 §. får om det föreligger särskilda skäl besluta om tilläggsavgift än den som avses i första stycket. Ett sådant beslut ska baseras på uppgifter från det närmast föregående avgiftsbeslutet avseende resolutionsavgiften. 20 § Avgiftsunderlaget är summan av den avgiftsskyldiges skulder och garanterade insättningar minskat med de skulder som får ingå i den avgiftsskyldiges kapitalbas enligt tillsynsförordningen. Avgifts- underlaget ska avse skulder och garanterade insättningar per det år avgiften avser. Obeskattade reserver eller avsätt- ningar för framtida resolutionsavgifter ska inte i något fall ingå i avgiftsunderlaget. Om ett företag har upphört att tillhöra någon av de företagskategorier som avses i 14 §, ska uppgifterna enligt första stycket i stället avse föregående år. Skulderna ska beräknas på det sätt som gäller för upptagande av skulder i balansräkning enligt bestämmelserna i lagen (1995:1559) om årsredovisning i kreditinstitut och värdepappersbolag. För en avgiftsskyldig som ingår i en koncern enligt årsredovisningslagen (1995:1554) ska avgiftsunderlaget minskas med skulder till andra avgiftsskyldiga företag i koncernen. 21 § Om någon har varit avgiftsskyldig bara för en del av ett kalenderår, ska avgifterna bestämmas med hänsyn till hur stor del av räkenskapsåret som avgiftsskyldighet förelegat. 22 § Den som är avgiftsskyldig ska lämna de uppgifter till resolutionsmyndigheten som den behöver för att fastställa den De uppgifter som myndigheten behöver för att fastställa ett företags avgift ska ha granskats av en revisor som utsetts av företaget i enlighet med 4 a kap. 1 § sparbankslagen (1987:619) respektive 7 a kap. 1 § lagen (1995:1570) om medlems- banker eller, när det gäller bankaktiebolag, kreditmarknadsbolag och värdepappersbolag, 9 kap. 8 § aktiebolagslagen (2005:551) samt när det gäller kreditmarknadsföreningar, 8 kap. 1 § lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar. 23 § Om en avgiftsskyldig trots påminnelse inte kommer in med sådana uppgifter som avses i 22 § får resolutionsmyndigheten om det inte bedöms påverka de sammanlagda resolutionsavgifterna eller tilläggsavgifterna i väsentlig mån, uppskatta avgiftsunderlaget för den avgiftsskyldige och basera avgiftsbeslutet på det upp- skattade avgiftsunderlaget. Om det i efterhand visar sig att den avgift som fastställts för företaget utifrån det uppskattade avgiftsunderlaget understeg den avgift som skulle ha betalats om den avgiftsskyldige gett in ett korrekt avgiftsunderlag, ska den avgiftsskyldige betala mellan- skillnaden. Dröjsmålsränta enligt 24 § andra stycket ska betalas från tidpunkten när avgiften skulle betalats till dess betalning sker. Om det föreligger synnerliga skäl får resolutionsmyndigheten, om den avgiftsskyldige kan styrka att det uppskattade avgifts- underlaget i väsentlig mån överstiger det verkliga avgiftsunderlaget, återbetala mellanskillnaden till den avgiftsskyldige. 24 § beslutar om resolutionsavgift och tilläggsavgift för varje avgiftsskyldig. Avgiften ska betalas inom en månad för myndighetens beslut. Dröjsmålsränta ska utgå på avgift som inte betalas i rätt tid. Dröjsmålsräntan ska beräknas enligt en räntefot som mot- svarar den av fastställda, vid varje tid gällande referens- räntan enligt 9 § räntelagen (1975:635) med ett tillägg av . 25 § Om det finns särskilda skäl får regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer, sätta ned resolutionsavgiften. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får bevilja anstånd med betalning av tilläggsavgiften om det finns särskilda skäl med hänsyn till företagets finansiella ställning. Anståndet får beviljas högst . På ansökan av företaget får förlängas. 26 § Bestämmelserna i 15, 16 och 18 §§ rörande summan av de totala resolutionsavgifterna och tilläggsavgifterna behöver inte tillämpas när avgiften för ett enskilt företag 1.bestäms enligt 21, 23 eller 25 §§, 2.bestäms genom omprövning enligt 27 § förvaltningslagen (1986:223), eller 3.efter överklagande bestäms av allmän förvaltningsdomstol. 27 § Beslut enligt 24 § får verkställas enligt utsökningsbalken. AVSLUTANDE BESTÄMMELSER 29 kap. Samarbete och informationsutbyte Uppgiftsskyldighet för institut och dess koncernföretag 1 § Ett institut liksom företag som ingår i samma koncern som institutet ska lämna resolutionsmyndigheten de upplysningar om sin verksamhet och därmed sammanhängande omständigheter som myndigheten begär för sin verksamhet enligt denna lag. Befogenhet att kräva information 2 § För att kunna förbereda och fatta beslut om resolution eller resolutionsåtgärder får resolutionsmyndigheten begära att 1.det berörda företaget eller någon annan tillhandahåller upp- gifter, handlingar eller annat, och 2.den som förväntas kunna lämna upplysningar i saken lämnar sådana upplysningar på tid och plats som myndigheten bestämmer. Första stycket gäller inte i den utsträckning uppgiftslämnandet skulle strida mot den i lag reglerade tystnadsplikten för advokater. får förelägga den som inte följer en begäran enligt första stycket att fullgöra sin skyldighet. 3 § Den som deltar eller deltagit i verksamheten enligt denna lag får inte obehörigen röja eller utnyttja vad han eller hon genom sitt del- tagande fått veta om enskilds affärs- eller driftförhållanden, eko- nomiska eller personliga förhållanden eller risk- och sårbarhetsanalyser, planering och förberedelser eller hantering av fredstida krissituationer. I det allmännas verksamhet tillämpas i stället bestämmelserna i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). Samarbete och informationsutbyte mellan myndigheter 4 § , och ska på resolutionsmyndighetens begäran lämna de uppgifter som myndig- heten behöver för sin verksamhet enligt denna lag. 5 § och ska sam- arbeta och utbyta information med varandra och regeringen samt med motsvarande myndigheter inom EES och med Europeiska bankmyndigheten i den utsträckning som följer av resolutions- direktivet. 6 § Om ett företag under resolution försätts i konkurs, ska resolutionsmyndigheten på begäran av konkursförvaltaren för före- taget, lämna de upplysningar som konkursförvaltaren behöver för att upprätta konkursbouppteckningen enligt 7 kap. 13 § konkurs- lagen (1987:672) och berättelsen enligt 7 kap. 15 § samma lag. Ärenden till Europeiska bankmyndigheten 7 § får hänskjuta frågor som rör ett för- farande av en annan behörig myndighet inom EES till Europeiska bankmyndigheten för tvistlösning i de fall som framgår av följande artiklar i resolutionsdirektivet: 1.13.5 andra stycket och 13.6 andra stycket. 2.18.6 tredje stycket och 18.7 andra stycket. 3.45.9 tredje stycket och 45.10 femte stycket. 8 § får begära att Europeiska bank- myndigheten ska bistå myndigheterna att nå en överenskommelse i de fall som framgår av följande artiklar i resolutionsdirektivet: 1.13.4 tredje stycket. 2.18.5 andra stycket. 3.91.7 andra stycket. 4.92.3 andra stycket. 9 § Förelägganden enligt denna lag får förenas med vite. 1 § Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela föreskrifter, om 1.vilka kvalificerande skulder som är medräkningsbara vid beräkningen av det om minimikravet på nedskrivningsbara skulder är uppfyllt, 2.vilka kriterier som ska ligga till grund för beslutet om stor- leken på minimikravet på nedskrivningsbara skulder, enligt 4 kap. 3.vilken information om minimikravet på nedskrivningsbara skulder som ett företag ska lämna till resolutionsmyndigheten och , 4.undantag enligt 5 kap. 3 § från skyldigheten i 5 kap. 2 § om att ta in vissa villkor i avtalen för sina skulder, 5.vilka företag som ska upprätta register som avses i 5 kap. 5 §, vad registren ska innehålla och inom vilken tid institut ska kunna ge in register för olika typer av avtal, 6.vad en omstruktureringsplan enligt 22 kap. 5 § ska innehålla, 7.hur storleken på de skulder som är hänförliga till derivat enligt 15 kap. 5 § ska beräknas, 8.om riskavgiftens storlek och hur den ska bestämmas, enligt 9.om resolutionsreserven enligt 28 kap. 2 §, 10.vilka uppgifter en avgiftsskyldig ska lämna till resolutions- myndigheten enligt 28 kap. 22 §, och 11. vilka upplysningar som ett institut eller något annat koncern- företag ska lämna till resolutionsmyndigheten för dess verksamhet enligt denna lag. 2 § Regeringen får meddela föreskrifter om 1. vad resolutionsplaner och koncernresolutionsplaner enligt 3 kap. ska innehålla och vad som ska beaktas vid deras utformning liksom när de ska upprättas och hur ofta de behöver uppdateras, 2. vilka omständigheter resolutionsmyndigheten ska beakta vid bedömningen av en resolutionsplan enligt 3 kap. 2 § och 3 kap. 14 §, och 3. när och var ett beslut om resolution enligt 9 kap. 12 § och ett beslut om resolutionsåtgärder enligt 13 kap. 4 § ska offentliggöras och vad offentliggörandet ska innehålla. 1 § och beslut enligt denna lag får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. beslut enligt 9 kap. 1, 5–7, 10–11 och 13 kap. 1 § gäller . och får bestämma att andra beslut enligt denna lag ska gälla . Dessa bestämmelser gäller inte beslut som regeringen fattar enligt denna lag. 2 § En värdering som utförs enligt 7 kap. 1 § kan endast överklagas i samband med överklagande av det beslut om åtgärd för vilken värderingen ligger till grund. § Mål vari beslut som följer av 9 kap. 1, 5–7, 10–11 och 13 kap. § prövas ska handläggas skyndsamt. De ekonomiska bedömningar som har legat till grund för resolutionsmyndighetens beslut enligt 9 kap. 1, 5–7, 10–11 och 13 kap. 1 § ska vara del av rättens prövning av det överklagade beslutet. 1.Denna lag träder i kraft den 2.Det som sägs i 5 kap 4 § ska tillämpas på skulder som getts ut eller ingåtts efter . 3.Resolutionsavgift tas ut första gången och ska avse år lag om förebyggande statligt stöd till kreditinstitut Härigenom föreskrivs följande. 1 § Lagen innehåller bestämmelser om 1.förebyggande statligt stöd till kreditinstitut som avses i lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse, och 2.en särskild fond för finansiering av sådant stöd som anges i 1 och av statligt stöd enligt 23 kap. lagen (2015:000) om resolution. 2 § Om det behövs för att motverka en allvarlig störning av det finansiella systemet i , får förebyggande statligt stöd lämnas till kreditinstitut. Sådant stöd kan lämnas genom lån, garantier eller kapitaltillskott. Stödet kan även ta formen av garantier för återbetalning av likviditetsstöd som lämnat till kreditinstitut. 3 § Beslut om förebyggande statligt stöd enligt denna lag fattas av 2.den myndighet som regeringen bestämmer (stödmyndig- heten). 4 § Förebyggande statligt stöd till kreditinstitut lämnas efter det att avtal som rör stöd har ingåtts mellan staten och stödmottagaren eller dess ägare. Garantier enligt 2 § andra stycket får lämnas efter överenskom- melse mellan och regeringen eller stödmyndigheten. 2 kap. Villkor för förebyggande statligt stöd 1 § Förebyggande statligt stöd får bara lämnas för fortsatt verk- samhet i kreditinstitut som är livskraftiga. Stödet ska vara tillfälligt och proportionerligt mot följderna av den störning som inträffat. Stöd förutsätter godkännande enligt . 2 § Stödet ska så långt som möjligt utformas på ett affärsmässigt sätt och så att en snedvridning av konkurrensen förhindras. Statens långsiktiga kostnader för stödet ska hållas så låga som möjligt. Stödet ska utformas så att statens insatser i möjligaste mån kan återfås. Staten ska, om inte synnerliga skäl finns, tillförsäkras ersättning eller annan kompensation för sitt risktagande. Om det finns synnerliga skäl, får avsteg göras från det som före- skrivs om avgifter i 6 kap. 4 § budgetlagen (2011:203). 1 § För de ändamål som anges i 2 § ska det finnas ett räntebärande konto i . De medel som tillförts kontot utgör, tillsammans med de övriga tillgångar som anskaffats med stöd av denna lag, stabilitetsfonden. Till stabilitetsfonden ska föras 1. inbetalda ersättningar för förebyggande statligt stöd enligt 2 kap. 2 §, 2.tillgångar som anskaffats med medel från stabilitetsfonden, 3.medel som staten återfått och som avser lämnat stöd enligt denna lag samt lagen (2008:812) om statliga garantier till insättare i utländska instituts filialer i . Regeringen, eller den myndighet regeringen bestämmer, får meddela föreskrifter rörande förvaltningen av stabilitetsfondens tillgångar. 2 § Följande kostnader ska täckas med medel från stabilitets- fonden: 1.statens utgifter för stöd enligt denna lag, 2.statens utgifter för att finansiera statligt stöd enligt 23 kap. lagen (2015:000) om resolution, 3.stödmyndighetens förvaltningskostnader, och 4.ersättning som betalats ut på grund av en garanti till insättare enligt lagen (2008:812) om statliga garantier till insättare i utländska instituts filialer i . Beslut om stöd enligt 2 får bara fattas av regeringen. 3 § Om har lämnat ett särskilt beloppsbegränsat bemyndigande får en kredit i användas, i den mån medlen i stabilitetsfonden inte räcker till. En sådan kredit får användas även om det finns andra tillgångar än medel på kontot i i stabilitetsfonden. 1 § ska lämna de uppgifter till regeringen och stödmyndigheten som de behöver för sin verksamhet enligt denna lag. 2 § , , resolutionsmyndigheten och ska på stödmyndighetens begäran lämna de uppgifter som myndigheten behöver för sin verksamhet enligt denna lag. 3 § ska underrätta om ett kreditinstitut inte fullgör sina skyldigheter enligt avtal ingångna med stöd av denna lag. 4 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om stöd enligt denna lag. 1.Denna lag träder i kraft den 2.Genom denna lag upphävs lagen (2008:814) om statligt stöd till kreditinstitut. 3.För stöd som lämnats enligt lagen (2008:814) om statligt stöd till kreditinstitut ska bestämmelserna i lagen om statligt stöd till kreditinstitut fortsätta att gälla. 4.Från stabilitetsfonden upprättad enligt lagen (2008:814) om statligt stöd till kreditinstitut ska xx miljarder kronor överföras till resolutionsreserven enlig lagen (2015:000) om resolution. Rester- ande medel och tillgångar ska överföras till stabilitetsfonden enligt denna lag. 5.Stabilitetsavgift ska tas ut enligt lagen (2008:814) om statligt stöd till kreditinstitut. 6.Stabilitetsavgiften ska efter föras till resolutionsreserven. lag om ändring i förmånsrättslagen (1970:979) Härigenom föreskrivs7 i fråga om förmånsrättslagen (1970:979) dels att 12 § ska ha följande lydelse, dels att det ska införas två nya paragrafer, 13 a och 13 b §§, av följande lydelse. Allmän förmånsrätt följer därefter med arbetstagares fordran på lön eller annan ersättning på grund av anställ- ningen. Förmånsrätten omfattar fordringar som belöper före konkursbeslutet och inom en månad därefter. Fordringarna får inte ha intjänats eller, om lönen eller ersättningen skall bestämmas efter särskild beräk- ningsgrund, inte ha förfallit till betalning tidigare än tre mån- ader innan konkursansökningen kom in till tingsrätten. Om arbetstagaren inte har kunnat nå arbetsgivaren med en uppmaning enligt 2 kap. 9 § konkurslagen (1987:672), gäller i stället den som bedöms skälig. Har konkursen föregåtts av ett förfarande enligt lagen (1996:764) Allmän förmånsrätt följer därefter med arbetstagares fordran på lön eller annan ersättning på grund av anställ- ningen. Förmånsrätten omfattar fordringar som belöper före konkursbeslutet och inom en månad därefter. Fordringarna får inte ha intjänats eller, om lönen eller ersättningen ska bestämmas efter särskild beräk- ningsgrund, inte ha förfallit till betalning tidigare än tre mån- ader innan konkursansökningen kom in till tingsrätten. Om arbetstagaren inte har kunnat nå arbetsgivaren med en uppmaning enligt 2 kap. 9 § konkurslagen (1987:672), gäller i stället den som bedöms skälig. Har konkursen föregåtts av ett förfarande enligt lagen (1996:764) 7Jfr och rådets direktiv /59/EU av om inrättande av en ram för återhämtning och resolution av kreditinstitut och värdepappersföretag och om ändring av rådets direktiv /891/EEG och och rådets direktiv /24/EG, 2002/47/EG, 2004/25/EG, 2005/56/EG, 2007/36/EG, 2011/35/EU, 2012/30/EU och 2013/36/EU samt och rådets förordningar (EU) nr 1093/2010 och (EU) nr 648/2012. 8Senaste lydelse 2003:535. (2015:000) om från det att företags- rekonstruktionen upphörde, skall gjorts från det att meningen, om det är förmånligare för arbetstagaren, anses som om om det är förmånligare för arbets- då ansökningen om företags- tagaren, anses som om konkurs- ansökningen hade gjorts då ansök- fall skall det bortses från tiden skedde eller beslutet om reso- I sådant fall ska det bortses från tiden mellan för uppsägningstid som beräk- för uppsägningstid som beräk- nats enligt 11 § lagen (1982:80) nats enligt 11 § lagen (1982:80) ningslön för tid under vilken ningslön för tid under vilken arbetstagaren inte utför arbete annan och inte heller driver egen annan och inte heller driver egen rörelse omfattas av förmånsrätt rörelse omfattas av förmånsrätt visa att han har anmält sig hos visa att han har anmält sig hos endast lön eller ersättning som endast lön eller ersättning som har haft av egen rörelse eller har har haft av egen rörelse eller har förvärvat eller borde ha kunnat förvärvat eller borde ha kunnat förvärva i en annan anställning. förvärva i en annan anställning. Vid bestämmande av i vilken Vid bestämmande av i vilken utsträckning fordran på lön eller utsträckning fordran på lön eller omfattas av förmånsrätt ska med med samtidig inkomst i annan samtidig inkomst i annan stöd som lämnas till den som stöd som lämnas till den som deltar i ett arbetsmarknads- deltar i ett arbetsmarknads- politiskt program, i den mån politiskt program, i den mån lönen eller ersättningen och lönen eller ersättningen och arbetstagaren har blivit berättigad arbetstagaren har blivit berättigad till stödet efter uppsägningen. till stödet efter uppsägningen.