sou · H2B386 · 2014-12-19 00:00:00 — Utfallsprognoser för anslaget 1:12 Rättsliga biträden m.m. (belopp anges prisnivå i mnkr) Utgifter för bevisning, tolkar och parter I följande tabell har samtliga belopp prisomräknats för hela peri- oden med ökningen av timkostnadsnormen och konkursförvaltar- taxan för . Utfallsprognoser för anslaget 1:12 Rättsliga biträden m.m. (belopp uppräknade med antagen utveckling av timkostnadsnorm, mnkr) Utgifter för bevisning, tolkar och parter I den sista tabellen redovisas de prognostiserade utgifterna inklu- sive prisuppräkning. Utfallsprognoserna jämförs med de i budget- propositionen beslutade och aviserade anslagsbeloppen för respek- tive år. Av tabellen framgår att tilldelade medel inte kommer att räcka för dessa regelstyrda utgifter under aktuell period. Anslaget 1:12 Rättsliga biträden m.m. nosen för visar på ett utgående överföringsbelopp på minus , vilket är inom ramen för tillåten anslagskredit som uppgår till . Utifrån det ingående utnyttjandet av anslagskredit beräk- nas utgifterna överstiga anslagna medel med mer än den tillåtna anslagskrediten. yrkar därför att anslaget ramökas med , vilket skulle innebära att någon anslagskredit inte skulle behöva tas i anspråk. Vidare yrkar Dom- stolsverket att anslaget ökas med ytterligare och med ytterligare . Totalt yrkas ram- ökningar av anslaget med åren 2015–2017. Tilldelade medel och utfallsprognoser för anslaget 1:12 Rättsliga biträden m.m. (belopp uppräknade med antagen utveckling av timkostnadsnorm och anges i mnkr) 3.5Offentliga försvarare och målsägandebiträden – kostnads- och målutveckling åren 2003–2013 Statistikuppgifterna för tingsrätt är möjliga att bryta ned så att mål- typer där offentlig försvarare sällan är förekommande eller bered- skapsmål som överlämnas till behörig tingsrätt kan exkluderas. I det följande har, för tingsrätt, måltyperna notariebrottmål/bötes- mål, beredskapsmål och undanröjande av ordningsbot/strafförelägg- ande exkluderats om inte annat anges. Antalet avgjorda brottmål vid tingsrätterna har –2013 ökat från drygt 57 300 mål till drygt 75 200 mål. Antalet offentliga försvarare som förekommit i dessa mål har ökat från cirka 44 600 till omkring 56 300 medan antalet målsägandebiträden ökat från cirka 12 900 till omkring 18 500. Anslaget 1:12 Rättsliga biträden m.m. SOU 2014:86 har ökat från omkring 59 000 till cirka 65 500. Statistiken beträffande målsägande är uppdelad i målsägande som ska höras respektive målsägande som är part. Antalet målsägande (att höras) ökade –2013 från cirka 27 100 till omkring 25 600 medan antalet målsägande (part) ökade från omkring 36 700 till cirka 53 300. I de så kallade förtursmålen, dvs. mål med minderårig (under ) och mål med häktad, finns som regel offentlig försvarare och även målsägandebiträde är vanligt förekommande. Statistiken av- seende dessa mål bedöms vara kvalitativ . Antalet avgjorda förtursmål ökade, liksom avgjorda brottmål totalt, , från 10 770 till 13 350 mål eller . var antalet avgjorda förtursmål i stort sett oförändrat jämfört med , 13 450 avgjorda mål, för att minska till 12 270 respektive 11 700 avgjorda förtursmål. Minskningen förhållande var 13 pro- cent. Samma mönster kan ses beträffande mål med minderårig. En ökning skedde . var antalet avgjorda mål i princip oförändrat för att och 2013. I förhållande uppgick minskningen år . Beträffande avgjorda mål med häktad skedde en ökning . –2011 har målen legat kvar på en relativt nivå för att minska. Minskningen jämfört med var . Mål med underårig (18–) som ska behandlas skyndsamt ökade , från 6 130 till 8 780 avgjorda mål, eller . Även beträffande dessa mål har en minskning skett . Minskningen jämfört med var 950 mål, motsvarande . avgjordes av brottmålen, exklusive inled- ningsvis angivna måltyper, genom dom. Motsvarande andel var . –2013 synes trenden vara att en något mindre andel avgörs genom dom. Exempelvis var andelen år . Andelen brottmål totalt, alltså utan exkludering av vissa mål- typer, som avgjordes efter förhandling var . , året innan EMR-reformen trädde i kraft, var andelen 84 pro- cent. EMR-reformen fick till följd att en större andel brottmål kunde avgöras utan förhandling. , första helåret efter EMR- SOU 2014:86 Anslaget 1:12 Rättsliga biträden m.m. reformen, var andelen mål som avgjordes efter förhandling 66 pro- cent. hade andelen sjunkit till . Exkluderas de inledningsvis angivna måltyperna där offentlig försvarare och måls- ägandebiträde sällan förekommer är utvecklingen i stort sett lika- dan men EMR-reformen inverkade inte i fullt så stor utsträckning. var andelen 2007 ha sjunkit till 85 pro- cent. Andelen uppgick till och minskade år . Av lagföringsstatistiken för , som innehåller uppgifter om personer som fällts till ansvar i brottmål vid tingsrätt, personer som godkänt strafföreläggande och personer som meddelats åtals- underlåtelse, kan utläsas att flera av de brottstyper där det är vanligt förekommande med målsägandebiträde har ökat – 2013. T.ex. har antalet lagföringsbeslut avseende brott mot frihet och frid (4 kap. – BrB) ökat (från 2 861 till 3 136) och antalet beslut som gäller sexualbrott ökat (från 793 till 1 147).6 Andelen avgjorda brottmål där en eller flera offentliga försvarare förordnats har legat kring . Det har vari- erat mellan och och medianvärdet är . Andelen mål med offentlig försvarare är således täm- ligen stabil. Det indexerade årliga kostnadsutfallet (kostnaderna i tabell 1–4 har fastprisberäknats utifrån valt index) avseende offent- lig försvarare har ökat från till , eller , –2012. minskade kostnadsutfallet något beträffande offentlig för- svarare. Utvecklingen beträffande offentlig försvarare framgår av tabell 1. 6 Se rapport från Brå (officiella statistik); Personer lagförda för brott, Slutlig stati- stik för . Anslaget 1:12 Rättsliga biträden m.m. SOU 2014:86 Offentlig försvarare, tingsrätt Antal mål med försv Andel mål med försv 1 004 346 473 1 058 813 218 1 056 140 000 1Exkl notariebrottmål/bötesmål, beredskapsmål och undanröjande av ordningsbot/strafföreläggande 2 SCB:s implicitprisindex för statliga konsumtionsutgifter När det gäller andelen avgjorda brottmål där en eller flera måls- ägandebiträden förordnats har den ökat förhållandevis mycket –2013. var andelen 2013 vara . Variationen var mellan och medianvärdet är . Det indexerade årliga kostnadsutfallet avseende målsägandebiträde har ökat kraftigt från till , eller med 145 pro- cent, –2013. Utvecklingen beträffande måls- ägandebiträde framgår av tabell 2. Antal mål med mä bitr Andel mål med mä bitr 1Exkl notariebrottmål/bötesmål, beredskapsmål och undanröjande av ordningsbot/strafföreläggande 2 SCB:s implicitprisindex för statliga konsumtionsutgifter Anslaget 1:12 Rättsliga biträden m.m. Av diagram 1 framgår den indexerade utvecklingen av antalet avgjorda brottmål och kostnader beträffande offentligt försvar och målsägandebiträde –2013 vid tingsrätt. Utveck- lingen av kostnaderna för offentligt försvar följer utvecklingen av antalet avgjorda brottmål tämligen väl fram . Därefter, eller –2012, har den procentuella ökningen av kost- naderna för offentligt försvar ökat för att i stort sett plana ut, medan antalet avgjorda brottmål stannat av och minskat något jämfört med . När det gäller kostnaderna beträffande målsägandebiträde har den procen- tuella ökningen varit större än antalet avgjorda brottmål . Ökningstakten har varit kraftig och relativt stabil och den måste i vart fall delvis förklaras av den ökande andelen mål där målsägandebiträde förordnats. Diagram 1 Indexutveckling av antalet avgjorda brottmål och kostnader beträffande offentligt försvar och målsägandebiträde, tingsrätt. Anslaget 1:12 Rättsliga biträden m.m. SOU 2014:86 För hovrätt saknas möjligheter att bryta ned statistikuppgifterna för att exkludera måltyper där offentlig försvarare eller målsägande- biträde sällan förekommer. I det följande redovisas därför det totala antalet avgjorda brottmål i hovrätt. Antalet avgjorda brottmål i hovrätt har – 2013 ökat från knappt 8 700 mål till drygt 9 200 mål. Antalet offentliga försvarare som förekommit i dessa mål har ökat från cirka 7 300 till omkring 9 000 medan antalet målsägandebiträden ökat med från cirka 1 700 till omkring 3 300. Uppgifter om an- talet tilltalade och målsägande kan inte redovisas för hovrätt bero- ende på att dessa i flertalet fall registreras som klagande och/eller motpart och därmed inte kan särskiljas i statistiken. avgjordes i hovrätt cirka 2 640 förtursmål (mål med minderårig under och mål med häktad). En viss minskning skedde under påföljande år och –2011 har antalet avgjorda förtursmål varit omkring 2 500 och därmed legat relativt . har antalet avgjorda förtursmål minskat. I förhållande var minskningen då antalet avgjorda mål uppgick till 2 153. Ungefär samma mönster kan ses beträffande såväl mål med minderårig som mål med häktad. I förhållande sjönk antalet avgjorda mål avseende båda måltyperna, för mål med minder- årig respektive för mål med häktad. Antalet avgjorda mål med underårig (18–) som ska behandlas skyndsamt har –2009, med undantag för något enstaka år, legat kring 600 mål. skedde en viss ökning av antalet avgjorda mål och –2012 har antalet varit knappt 700 mål för att vara cirka 630 mål. avgjordes av brottmålen i hovrätt genom dom. Motsvarande andel var . –2012 är trenden att en något större andel mål avgörs genom dom. Som exempel var andelen år . Statistiken för hovrätt avseende mötestid är tillförlitlig . Andelen mål i hovrätt som avgjordes efter förhandling var Anslaget 1:12 Rättsliga biträden m.m. hade andelen minskat något till för att ytterligare sjunka till . –2013 har andelen mål där försvarare förord- nats, förutom , legat mellan . Variationen har varit mellan och och medianvärdet är . har andelsnivån stabiliserats kring . Det indexerade årliga kostnadsutfallet avseende offentlig försvarare har ökat från till , eller , –2013. Utvecklingen beträffande offentlig försvarare framgår av tabell 3. Offentlig försvarare, hovrätt Antal mål med försv Andel mål med försv 1 SCB:s implicitprisindex för statliga konsumtionsutgifter Andelen avgjorda brottmål i hovrätt där målsägandebiträde förord- nats har ökat . Från att ha legat på knappt 17 pro- cent steg andelen till för att där- efter ligga kring med en liten minskning . Variationen har legat mellan och och medianvärdet är 26,6 pro- cent. I hovrätt har det indexerade årliga kostnadsutfallet avseende målsägandebiträde ökat från till omkring 41 mil- joner kr, eller , . Jämfört med har kostnadsutfallet minskat något. Utvecklingen beträffande målsägandebiträde framgår av tabell 4. Anslaget 1:12 Rättsliga biträden m.m. SOU 2014:86 Antal mål med mä bitr Andel mål med mä bitr 1 SCB:s implicitprisindex för statliga konsumtionsutgifter Av diagram 2 framgår den indexerade utvecklingen av antalet av- gjorda brottmål och kostnader beträffande offentligt försvar och målsägandebiträde –2013 i hovrätt. Utvecklingen i hovrätt följer, i stort, samma linjer som utvecklingen vid tingsrätt. Kostnaderna för offentligt försvar följer, med undantag , målutvecklingen men på en något högre nivå. Liksom vid tings- rätt har kostnaderna för offentligt försvar i hovrätt stigit, i förhåll- ande till målutvecklingen, . Den index- erade utvecklingen av kostnaderna för målsägandebiträde ökade för att därefter ligga på en avsevärt högre indexerad nivå än målutvecklingen. jämfört med har det dock skett en liten minskning av det indexerade kostnadsutfallet för målsägandebiträde, medan målutvecklingen varit i stort sett oför- ändrad. Anslaget 1:12 Rättsliga biträden m.m. Diagram 2 Indexutveckling av antalet avgjorda brottmål och kostnader beträffande offentligt försvar och målsägandebiträde, hovrätt. 4Nationella och internationella regler I vårt uppdrag ingår bl.a. att se över frågan om tillgången till offentlig försvarare och målsägandebiträde på olika sätt ska begrän- sas. Därför görs här en kort genomgång av olika övergripande nationella och internationella bestämmelser och instrument av be- tydelse för frågan. Bestämmelser om brottmålsrättegången finns bl.a. i regerings- formen (RF) och i , som gäller som lag i . I konventionen finns ett antal övergripande principer för rätte- gången i brottmål. Det handlar bl.a. om rätten att betraktas som oskyldig och rätten till en rättvis rättegång. I konventionen finns särskilda regler som ger den som är åtalad för brott vissa minimi- rättigheter, såsom rätten att försvara sig. Inom EU har flera rättsakter med anknytning till frågan ut- arbetats. Som tidigare angetts har antagits ett direktiv om rätt till tillgång till försvarare i straffrättsliga förfaranden m.m. (2013/48/EU). Frågor om brottsoffers rättigheter är en prioriterad fråga inom EU. Ett direktiv som reglerar brottsoffers rättigheter (2012/29/EU) har arbetats fram. Direktivet reglerar bl.a. rätt till rättshjälp och förutsätter att ersättningen till biträdet finansieras genom allmänna medel. Det finns även andra internationella instrument som är av be- tydelse i sammanhanget. Rätten till en rättvis rättegång garanteras t.ex. också i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättig- heterna (EU-stadgan). Nationella och internationella regler I RF finns ett antal bestämmelser om brottmålsrättegången. Flera av dem har till huvudsakligt ändamål att säkerställa att domstols- processen är rättssäker för den enskilde. I 2 kap. 11 § andra stycket RF anges att en rättegång ska genom- föras rättvist och inom skälig tid. Bestämmelsen har mycket nära anknytning till motsvarande reg- lering i men föreslogs av regeringen för att ett grundlagsfäst krav som innebär att en rättegång ska vara rättvis på ett önskvärt sätt förstärker det skydd för enskildas rättssäkerhet som är naturligt i en rättsstat som . Bestämmelsen kompletterar andra bestämmelser i regerings- formen som har till huvudsakligt ändamål att säkerställa en rätts- säker domstolsprocess, t.ex. kravet på förhandlingsoffentlighet och kravet på saklighet i 1 kap. 9 § RF. I kravet på en rättvis rättegång ligger en rad processuella rättigheter som i materiellt hänseende redan är fastslagna i den svenska processordningen. Rättssäkerhets- kraven innefattar bl.a. en grundläggande rätt för en part att bli hörd inför domstolen och att domstolen är opartisk och oavhängig. Av grundläggande betydelse är vidare att förfarandet är kontradiktoriskt och att parterna är likställda i processen. Kravet att en rättegång ska genomföras rättvist och inom skälig tid kan inte inskränkas. Bestämmelsen gäller även för andra än svenska medborgare här i riket. Även om bestämmelsen har samband med artikel 6 i har den en självständig betydelse i förhållande till denna och har även ett vidare tillämpningsområde eftersom grundlagsbestämmelsen gäller alla rättegångar i domstol.1 Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna () ratificerades av . har successivt även ratifi- cerat konventionens tilläggsprotokoll. 1 Se prop. 2009/10:80 s. 160. Nationella och internationella regler livades som lag i svensk rätt år 1995.2 Genom 2 kap. 19 § RF har konventionen getts en särskild ställning i svensk rätt. Bestämmel- sen innebär att lag eller annan föreskrift inte får meddelas i strid med åtaganden på grund av konventionen. I fastslås ett antal övergripande principer för rättegången och åtskilliga rättigheter samt förbud som den Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna (Europadom- stolen) och har konkretiserat genom praxis. Svenska processregler har anpassats till konventionen och den praxis som följer av avgöranden. Den bestämmelse som är av störst intresse i förevarande fall är artikel 6, som rör rätten till domstolsprövning och en rättssäker process. Samtliga 47 medlemsländer i har ratificerat Europa- konventionen. I dess fjortonde protokoll anges att EU kan bli part i och i artikel 6 fördraget om Europeiska unionen står att EU ska ansluta sig till konventionen. Så har ännu inte skett. har emellertid i flera avgöranden förkla- rat att konventionens principer hör till de för medlemsstaterna gemensamma rättsprinciper som ska respekteras även av gemen- skapsorganen. 4.3.1Artikel 6 – rätten till en rättvis rättegång I artikel 6 i finns bestämmelser om rätten till en rättvis rättegång. Artikeln är tillämplig på förfaranden som avser prövning av anklagelser om brott. Kring artikeln har en rik och nyanserad rättspraxis växt fram. En redogörelse för relevant rätts- praxis finns i avsnitt 4.3.2. Anklagelser om brott ska enligt artikel 6.1 alltid kunna prövas av en domstol. Domstolsförfarandet ska vara utformat så att kraven på att domstolen ska ha inrättats enligt lag och vara oberoende och opartisk, att förfarandet ska vara korrekt och rättvist mot den en- 2 Lagen (1994:1219) om den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Nationella och internationella regler skilde (fair hearing, fair trial), att förfarandet i allmänhet ska vara muntligt och offentligt, att domstolsprövningen ska ske inom skälig tid och att domen ska avkunnas offentligt, tillgodoses. Artikel 6.1 ger för det första en rätt till domstolsprövning. En förutsättning för att kunna åberopa rättigheterna vid en prövning av civila rättigheter och skyldigheter är att det ska vara fråga om en reell och seriös tvist, den ska gälla en rättighet grundad i den nationella rätten och det ska gälla en civil rättighet.3 Kravet att tvisten ska vara reell och seriös kan sägas vara lågt ställt och en viss presumtion finns för att artikeln är tillämplig vid prövning av civila rättigheter och skyldigheter.4 har framhållit att en tvist måste antas vara reell och seriös, om det inte finns klara indikationer på att så inte är fallet.5 En brist på rättsligt bistånd kan t.ex. ses som dels ett hinder mot domstolsprövning överhuvudtaget och dels som en kränkning mot rätten till en rättvis rättegång.6 Artikel 6.1 anger bl.a. också att prövningen ska ske genom en rättvis och offentlig förhandling inom skälig tid. Rätten till en rättvis rättegång (fair trial) ger uttryck för att vissa centrala principer i straffprocessen ska vara tillgodosedda. En sådan grund- läggande princip är att en part ska bli hörd av domstolen, vilket innebär att parten ska få möjlighet att framföra vad han eller hon har att säga till stöd för sin sak och visa att partens ståndpunkt är välgrundad. En annan grundläggande princip som anses innefattas i en rätt- vis rättegång är den om parternas likställdhet (equality of arms). Den principen innebär att en part inte får ges bättre processuella rättigheter än den andre att utföra sin talan i domstol. I brottmål innebär detta att den tilltalade inte får ha sämre möjligheter än åklagaren att utföra sin talan inför domstolen. Vidare ska principen om det kontradiktoriska förfarandet (adversarial procedure), dvs. att två parter står mot varandra, säkerställa att parterna får känne- dom om allt material i rättegången, att de får tillfälle att framföra sina synpunkter på materialet och att de har lika möjligheter att åberopa bevisning och utföra sin talan under rättegången. 3Danelius, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, 4 uppl., s. 150. 4Danelius, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, 4 uppl., s. 151. 5Danelius, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, 4 uppl., s. 151. 6Danelius, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, 4 uppl., s. 181. Nationella och internationella regler I artikel 6.2 fastslås en oskuldspresumtion. Presumtionen är en vik- tig rättssäkerhetsprincip och innebär att den som anklagas för brott ska anses oskyldig så länge det inte finns en fällande dom mot honom eller henne. Oskuldspresumtionen har ett nära samband med den i artikel 6.1 skyddade rätten till en rättvis rättegång. Sär- skilt gäller detta rätten för den tilltalade att inte yttra sig (the right of silence).7 Den anklagade har en rätt att tiga och inte medverka i utredningen. I artikel 6.3 anges vissa minimirättigheter som alltid ska tillkomma den som anklagas för brott. Reglerna kan ses som karakteristiska och särskilt viktiga exempel på vilka villkor som måste uppfyllas för att en rättegång ska anses rättvis.8 I artikel 6.3 a) slås fast att den anklagade har rätt att utan dröjs- mål och på ett språk som denne förstår underrättas om innebörden av och grunden för brottsanklagelsen. Denna rätt är grundläggande för möjligheten att kunna förbereda ett försvar. Artikel 6.3 b) ger var och en som blivit anklagad för brott rätt att få tillräcklig tid och möjlighet att förbereda sitt försvar. Det är bara i de fall någon är anklagad för brott som konventionen ut- tryckligen reglerar rätten till rättegångsbiträde. I artikel 6.3 c) slås principen om rätten att försvara sig person- ligen eller genom rättegångsbiträde fast. Artikeln anger vidare att var och en som blivit anklagad för brott har rätt att utan kostnad få ett rättegångsbiträde som han själv utsett eller att, när han saknar tillräckliga medel för att betala ett rättegångsbiträde, erhålla ett så- dant utan kostnad, om rättvisans intresse så fordrar. Av artikeln framgår att en tilltalad ska ha rätt att biträdas av en försvarare som han själv utsett och under vissa förutsättningar även ha rätt till offentlig försvarare. Förutsättningarna för att konven- tionen ska ge rätt till kostnadsfritt offentligt försvar är dels att den 7Danelius, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, 4 uppl., s. 309. 8Danelius, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, 4 uppl., s. 248 och s. 320. Nationella och internationella regler tilltalade själv inte kan bekosta sitt försvar, dels att rättvisans intresse kräver bistånd av försvarare.9 Artikeln innebär inte att den tilltalade i alla lägen kan välja att försvara sig själv utan advokat. Domstolen har ett övergripande ansvar för att rättegången kan genomföras på ett från rättssäker- hetssynpunkt tillfredsställande sätt. Skyldigheten innefattar även att vägra att som försvarare acceptera en av den tilltalade utsedd person som inte har kompetens för uppgiften. Försvararen måste också ge den tilltalade reellt och effektivt bistånd efter förordnan- det.10 En brist på rättsligt bistånd kan ses som antingen ett hinder mot domstolsprövning eller som en kränkning av rätten till en rättvis rättegång. Rätten att biträdas av försvarare gäller inte bara själva rättegången utan också de polisförhör och den förundersök- ning som föregår åtalet. Särskilt intresse har knutit sig till det första polisförhöret, och det finns en omfattande rättspraxis om den miss- tänktes rätt till bistånd av en försvarare på detta stadium.11 I artikel 6.3 d) finns en bestämmelse om rätt att få förhöra vitt- nen och i artikel 6.3 e) anges en rätt för den tilltalade att vid behov få kostnadsfritt biträde av tolk. 4.3.2Europadomstolens praxis hänförlig till artikel 6 Den uppräkning som följer gör inte anspråk på att vara fullstän- dig. Ett urval har gjorts av de mål som kan vara mest relevanta för utredningens uppdrag. Genom ett antal domar från har tillämpnings- området för bl.a. artikel 6 klargjorts ytterligare. har vid upprepade tillfällen hävdat att artikel 6 är tillämplig i skedet före det straffrättsliga förfarandet12 och att misstänkta måste erbjudas en advokat i det inledande skedet av polisförhören13 och så snart de frihetsberövats, oavsett om det rör sig om förhör eller ej.14 Europa- domstolen har vidare funnit att dessa garantier måste gälla även för 9Danelius, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, 4 uppl., s. 324. 10Se , Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, 4 uppl., s. 326 ff. och där angivna avgöranden. 11Se , Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, 4 uppl. (2012 Zeteo) s. 330 och där angivna rättsfall. 12Dom av i målet Salduz mot , ansökan nr 36391/02 § 50. 13Dom av i målet Salduz mot , ansökan nr 36391/02 § 52. 14Dom av i målet Dayanan mot , ansökan nr 7377/02 § 32. Nationella och internationella regler