sou · H2B349 · 2014-06-27 00:00:00 — Flera företrädare för som nationella samordnaren har träffat vittnar om att de inte alltid får information från åklagarmyndigheten eller domstolen om att ett kontaktförbud har utfärdats, trots att domstol och åklagare är skyldiga att under- rätta om parterna som berörs har gemensamma barn . Ofta är det bara om kvinnan själv nämner det som informationen når fram till socialsekreterarna. Även de riskanalyser som görs i ärendet bör vara en gemensam nämnare för polisens och samverkan. Det lyfts också fram i Brå:s utvärdering av polisens arbete med strukturerade riskanalyser. Enligt Brå ökar riskanalyserna förutsättningarna för ett bra samarbete kring skyddsåtgärder. En polis i utvärderingen menar att riskanalyserna gör att man får något att kommunicera kring och ett gemensamt språk med . Att göra riskanalyser och kontaktförbud till en gemensam nämnare är också ett sätt att tydligare definiera målgruppen för de operativa arbetsgrupperna. Ett förslag på urvalsmodell skulle kunna vara våldsutsatta som bedöms ha medelhög eller hög risk för att utsättas för fortsatt våld eller allvarligt våld. Till det kan även läggas de våldsutsatta som har tilldelats ett kontaktförbud. Det finns även behov av att inkludera våldsutsatta som är särskilt utsatta eller per- soner som känner en stark rädsla för förövaren. Brå:s studier visar till exempel att många kvinnor som fått avslag på sitt kontakt- förbud visserligen är mindre våldsutsatta än de som fått förbudet beviljat. Däremot visar det sig att de som fått avslag på sin ansökan i högre utsträckning upplever att trakasserier och oönskade kon- takter har ökat efter avslagsbeslutet. De känner sig också betydligt mindre trygga jämfört med innan ansökan och har mer sällan fått stöd från kvinno- och brottsofferjour eller socialtjänst.10 9Brå (2010), Strukturerad riskanalys vid våld mot närstående. En lägesbeskrivning av polisens arbete. 10Brå (2007), Besöksförbud – de berörda och deras erfarenheter. Underlätta för våldsutsatta genom operativa arbetsgrupper m.m. Hur den operativa arbetsgruppen ska organiseras måste utformas lokalt av ansvarig ledning inom kommunen, polisen och andra berörda myndigheter (avsnitt 3.1.1). Modellen med operativa arbetsgrupper behöver tillämpas flexibelt. I vissa delar av landet kan exempelvis flera mindre kommuner ha en gemensam operativ arbetsgrupp. På samma sätt som vid inrättandet av sociala insatsgrupper eller regionala underrättelsecentrum är det av avgörande betydelse att chefer på strategisk nivå ser sin roll i detta arbete. Ett lokalt chefssamråd eller motsvarande bör därför fungera som strategisk styrgrupp för den operativa arbetsgruppen. Bedömning: En individuell handlingsplan är ett stöd för såväl den enskilde som för myndigheter med flera att få en bild av den enskildes behov för att på bästa möjliga sätt ta fram och koordinera insatser och att följa upp respektive myndighets insats. Ett viktigt styrdokument för verksamheten i de operativa arbets- grupperna blir särskilt framtagna individuella handlingsplaner. Sådana handlingsplaner ska upprättas såväl för vuxna som för barn som lever med våld. En handlingsplan bör även upprättas för våldsutövaren. Resultat från riskbedömningar eller riskanalyser blir ett viktigt underlag vid framtagandet av den individuella handlingsplanen. görs sådana bedömningar av flera av bland annat polisen, och kriminalvården. Av sekretesskäl är det som regel inte möjligt att delge resultat av dessa riskbedömningar mellan olika myndigheter. Däremot är det enligt nationella samordnaren möjligt att dela viktiga slutsatser och rekommendationer från sådana bedömningar i större utsträckning än vad som görs. Med ett medgivande från en enskild om att sekretessen mellan myndigheter i det aktuella fallet får brytas, som föreslås i avsnitt 3.4, kan mer- parten av informationen delas. finns flera lagar som reglerar hur planer kan upp- rättas för enskilda som har behov av att olika myndigheter sam- verkar. Till exempel ändrades både socialtjänstlagen och Underlätta för våldsutsatta genom operativa arbetsgrupper m.m. hälso- och sjukvårdslagen genom att göra kommun och landsting skyldiga att upprätta en samordnad individuell plan (SIP) för enskilda som har behov av insatser från båda huvudmännen. Inom används också s.k. genomförandeplaner för att beskriva hur olika insatser inom ska verkställas. Den individuella handlingsplanen för våldsutsatta är inte tänkt att ersätta dessa planer om de finns upprättade. Men våld i nära relationer är en fråga som kräver insatser i en särskild ordning, något som motiverar en särskild plan. Inte minst handlar det om att åstadkomma en bättre samordning mellan polisens och arbete. Nationella samordnaren har fått flera exempel på att har stor nytta av individuella handlingsplaner i arbetet mot våld i nära relationer, ett exempel är verksamheten Nexus inom i . I den individuella handlingsplanen ska planerade åtgärder redovisas. Vidare ska framgå vem som ska göra vad. Av planen ska också framgå hur uppföljning ska ske. De sam- verkande parterna ska ta fram rutiner för hur arbetet med de individuella handlingsplanerna ska bedrivas. Det behöver göras klart vilka som ska ta del av handlingsplanen och hur den ska kom- municeras mellan berörda enheter och organisationer. Slutligen behöver de stödåtgärder och förebyggande eller riskreducerande insatser som görs följas upp systematiskt och vid behov justeras. och kommer ursprungligen från och har bott i . Tillsammans med sina tre barn bor familjen i en medelstor kommun i . arbetar inom restaurang- branschen medan arbetar i hemmet. blev bortgift med när hon var och . Under hela äktenskapet har bestämt allt som rör familjen och han har inte accepterat att arbetar utanför hemmet eller att hon lär sig svenska. ringde grannar till paret polisen eftersom man hört dunsar och gråt från deras lägenhet. Under polisförhöret medger att han gett sin fru en örfil eftersom hon inte gjorde som han sa. berättar för polisen att hot och våld förekommer så gott som . anhålls såsom på sannolika skäl misstänkt för grov kvinno- fridskränkning och söker hjälp från en kvinnojour i kommunen.11 11 Berättelsen bygger på fallbeskrivningar som nationella samordnaren tagit del av. Underlätta för våldsutsatta genom operativa arbetsgrupper m.m. Utifrån denna fallbeskrivning skulle en operativ arbetsgrupp kunna bli aktuell för och hennes barn. I ett senare skede skulle den operativa arbetsgruppen även kunna inkludera insatser för . Handlingsplanerna för familjen skulle exempelvis kunna ha följande innehåll: : får i uppdrag att hjälpa med ekonomiskt bistånd och att tillsammans med Arbetsförmedlingen se vilka insatser som kan göras för att ska bli självförsörjande. har själv uttryckt att hon så fort som möjligt vill lära sig svenska. kan även erbjuda föräldrautbildning och stödsamtal, individuellt eller i grupp, till barnen. erbjuder även en stödperson för kvinnan via kvinnojour, brottsofferjour eller liknande. Polisen: insatser för att förebygga eventuella hot eller vålds- handlingar från släktingar till familjen, hembesök hos och uppföljning av kontaktförbud för , om det blir aktuellt när han friges. Hälso- och sjukvården: kan erbjuda besök hos kurator för stödsamtal. Skolan: kontakt med barnlotsen, stödinsatser via skolan och stöd till fritidsaktiviteter för familjen planeras. Kriminalvården: har under rättsprocessen uttryckt ånger och sagt sig förstå att han handlat fel mot sin familj. Kriminalvården kommer under verkställigheten att erbjuda att få delta i en särskild programverksamhet. Arbetet i de operativa arbetsgrupperna måste följas upp kontinuerligt. Utgångspunkten för uppföljningen är situationen för enskilda eller familjer som är aktuella för insatser i den operativa arbetsgruppen. Det blir i praktiken en uppföljning av handlingsplanerna som upp- rättats . Viktiga frågor att följa upp på individ- nivå kan till exempel vara om våldet har upphört, om beslutade insatser har genomförts, om personen återkommit efter genom- förda insatser, om hotbilden har minskat etc. Underlätta för våldsutsatta genom operativa arbetsgrupper m.m. Uppföljningen kan då också fungera som en form av själv- utvärdering om hur samverkan i den operativa arbetsgruppen fungerar. Finns det till exempel olösta problem som försvårar arbetet? Uppföljningen bör också ta sin utgångspunkt i fall som miss- lyckats, alltså en form av lokal haveriutredning. Det kan till exempel vara fall som resulterat i allvarligt våld. En viktig del av uppföljningen blir också att ställa frågan hur arbetet kan utvecklas och vad som krävs för att alla inblandade ska göra ett bra arbete. Resultaten från lokala dödsfallsutredningar som genomförts i kommunen eller regionen och som föreslås i betänkandet (avsnitt 8.8) är i förekommande fall en mycket viktig del i uppföljningen. Oavsett vilka metoder som används för att följa upp arbetet anser nationella samordnaren att en miniminivå bör vara en årlig uppföljning där resultatet av arbetet redovisas till och den lokala politiska nivån. Det är enligt nationella samordnaren eftersträvansvärt att social- tjänst och polis, som är huvudaktörerna i arbetet mot våld i nära relationer, om möjligt är samlokaliserade. Erfarenheten visar att samverkan kring konkreta ärenden blir betydligt bättre om de som arbetar med olika aspekter av samma ärenden arbetar i samma lokaler. Fakta och synpunkter kan inhämtas från varandra genom personliga samtal istället för mejl eller telefonsamtal. Exempel, såväl inhemska som från många andra länder12, visar att och polisen kan bemanna dessa fasta insatskontor på olika nivåer. Bäst resultat uppnås, enligt nationella samordnarens bedömning, ju fler som kan finnas på plats av de handläggare som den våldsutsatta kommer i kontakt med. En miniminivå är för del de handläggare som ska arbeta med stöd och hjälp till den vuxne samt kunna fungera som lots i myndighetsvärlden. För polisens del är miniminivån en samordnare av de polisiära insatserna. Barnahus som finns på ett trettiotal platser i och som bedöms vara på ytterligare framväxt skulle kunna utgöra en grund att bygga vidare på. Det finns även andra modeller som 12 Till exempel de s.k. Commissariorna i (SIDA-projekt) och Family i . Underlätta för våldsutsatta genom operativa arbetsgrupper m.m. Nationella samordnaren menar att dessa insatser nu är mogna för att ta ett steg till och organisera sig så att gemensamma individuella handlingsplaner kan tas fram och uppföljningar genomföras. En viktig slutsats från Brottsförebyggande rådets utvärdering av verksamheten vid koncept är att det stödjande arbete som bedrivs i anslutning till rättsprocessen oftast inte är tillräckligt för att förbättra kvinnornas situation på lång sikt.13 Det krävs kom- pletterande insatser för att hjälpa våldsutsatta kvinnor med bostad, ekonomi och andra sociala insatser. Brå lyfter också fram att de positiva delarna av koncept , ett bättre bemötande och mer uppsökande arbete, borde gå att realisera på fler håll. Om det inte är möjligt att samlokalisera polis och socialtjänst finns ändå förut- sättningar att kunna erbjuda ett samordnat stöd till våldsutsatta personer genom samarbete i operativa arbetsgrupper. 3.1.3Utveckla stödet till våldsutsatta, barnen samt till våldsutövare Förslag: bör införa lotsar med uppgift att ansvara för samordningen av insatser för personer utsatta för våld i nära relationer. För barn bör det inrättas särskilda barnlotsar. Den våldsutsatta bör erbjudas en extern stödperson för stöd som ligger utanför myndigheternas uppgifter. Många våldsutsatta har svårt att i en utsatt situation själv ansvara för att sköta alla myndighetskontakter. Det finns därför ett stort och tydligt uttryckt behov av stöd och hjälp med dessa kontakter. Varje enskild person som får stöd och hjälp av den operativa arbetsgruppen efter behov bör därför få en särskilt utpekad lots inom . Lotsens uppgift ska till exempel vara att 13 Brå (2013), Utvärdering av koncept – en samverkansmodell i för personer som utsatts för våld i nära relationer, s. 39. Underlätta för våldsutsatta genom operativa arbetsgrupper m.m. vara kontaktpunkt för den våldsutsatta, fråga om samtycke och att detta dokumenteras (avsnitt 3.4), samordna de myndighetsgemensamma insatserna för vuxna våldsdrabbade och deras barn, sammankalla till möten med den operativa arbetsgruppen, och kontinuerligt följa upp handlingsplanerna. Forskning och erfarenhet visar att barn som direkt eller indirekt utsätts för våld i nära relationer är en särskilt utsatt grupp. Barn som varit våldsdrabbade löper större risk att utveckla sociala och beteenderelaterade problem. De operativa arbetsgrupperna bör därför ha ett särskilt ansvar att tillgodose att barn i våldsutsatta familjer får stöd och hjälp. Förutom att barn, beroende på deras ålder och mognad, ska kunna medverka och bli lyssnade på i den operativa arbetsgruppens möten då frågor som berör barnet diskuteras, bör en särskilt utpekad person få i uppgift att stödja och hjälpa barnet. En sådan barnlots ska utses av och denna ska särskilt följa och beakta barnets bästa i den operativa arbetsgruppen. Barnlotsen kan även fungera som länk mellan exempelvis vårdnadshavarna, barn- och ungdomspsykiatrin, förskolan och skolan. Barnlotsen behöver ha en ännu mer sammanhållande funktion än lotsen för vuxna. En oberoende stödfunktion för den våldsutsatta Många våldsutsatta är inte bara i behov av stöd, hjälp och väg- ledning i anslutning till sina myndighetskontakter. Det finns också stora behov av hjälp med praktiska vardagsfrågor och stödjande insatser som inte kan sägas ingå i uppdrag. Exempel på sådana insatser kan vara hjälp med att fylla i blanketter, skjuts till möten, barnpassning, hjälp att köpa nya möbler, betala räkningar med mera. Det är till synes enkla vardagsuppgifter som många våldsutsatta har svårt att klara av i en pressad situation. Många som har levt med en kontrollerande partner har till exempel aldrig tillåtits ta ansvar för sin privatekonomi. Underlätta för våldsutsatta genom operativa arbetsgrupper m.m. Enligt nationella samordnaren bör i dessa fall erbjuda den våldsutsatta att få tillgång till en mer fristående stödfunktion som kompletterar de insatser som erbjuds av och andra myndigheter. Den här typen av stödinsatser hör traditionellt till det som kvinno- och brottsofferjourerna och andra ideella krafter erbjuder våldsutsatta kvinnor. Många kommuner har dock ingen kvinnojour eller brottsofferjour och det finns därmed sannolikt ganska stora skillnader i landet avseende i vilken utsträckning våldsutsatta kan erbjudas den här typen av stöd. Att även enkla stödinsatser spelar en stor roll visar exempelvis erfarenheter från . Sedan ett tiotal år tillbaka finns där ett system med särskilda rådgivare, s.k. Independent Domestic Violence Advicers, som ger våldsdrabbade stöd på såväl kort som lång sikt.14 Förutom att ideella organisationer kan få uppdrag att tillhanda- hålla stöd finns också möjlighet för att använda systemet med arvoderade kontaktpersoner. Systemet med kontakt- personer inom används bland annat för unga och personer med funktionsnedsättningar. Enligt nationella samordnaren bör det finnas möjlighet att utse kontaktpersoner för våldsutsatta personer i mycket större utsträckning än vad som görs . Myndigheterna behöver förstärka sina insatser riktade mot dem som utövar våldet och erbjuda adekvata insatser som syftar till att våldet upphör. Polisen kan förstärka sitt arbete för att förhindra nya brott genom ett mer offensivt uppsökande arbete. Den som misstänkts för brott kan omgående kallas till konsekvenssamtal vid nya anmälningar samt vid överträdelse av kontaktförbud. Vid dessa möten kan polisen också motivera den enskilde att ta emot insatser från till exempel manskriscentrum, eller psykiatrin. behöver vidareutveckla insatser riktade mot den som utövat våld med tydliga erbjudanden som syftar till att få den våldsutövande att upphöra med sina brottsliga gärningar. E. m.fl. (2009), Safety in Numbers - A Multi-site Evaluation of . Underlätta för våldsutsatta genom operativa arbetsgrupper m.m. gäller inte minst föräldrar som utövar våld mot sina barn direkt eller indirekt. har generellt sett saknat insatser för föräldrar som utövat våld mot barn, även om det pågår utvecklingsarbete och forskning.15 Det är av stor vikt att dessa program noga följs och att de försöksverksamheter som ger positiva resultat implementeras nationellt. behöver utveckla boendeformer för den som utövat våld samt erbjuda boende och insatser som syftar till att ändra våldsutövarens beteende. Hälso- och sjukvården behöver komplettera insatser i de fall en person behöver insatser av mer psykiatrisk karaktär. Det kan även handla om att stärka anknytningen mellan förälder och barn i ärenden där en kontakt ska återupptas efter att en förälder genomgått behandling. Kriminalvården har behandlingsprogrammet IDAP16 för personer som utövat våld i nära relation, men saknar behandlingsprogram för föräldrar som utövar våld mot barn. Det är angeläget att Kriminalvårdens behandlingsprogram vidareutvecklas så att föräldrar som döms för att ha misshandlat sina barn kan erbjudas insatsen inom ramen för Kriminalvårdens frivårdsinsatser. En uppskattning av omfattningen Hur många personer som kommer vara aktuella för insatser i de operativa arbetsgrupperna är inte lätt att bedöma. Det beror bland annat på hur våld i nära relationer definieras, hur allvarliga brott som krävs, om det enbart ska handla om brottsliga handlingar och om händelsen måste ha polisanmälts. Trots svårigheterna menar nationella samordnaren att det går att göra en ungefärlig uppskattning av hur många våldsutsatta personer som kan bli aktuella för sam- ordnade insatser i operativa arbetsgrupper. Uppskattningen går att göra genom en sammanvägning av några olika informationskällor: 15Socialstyrelsen har t.ex. fått ett regeringsuppdrag för att utveckla metoder och vägledning för arbete med personer som utövar våld mot närstående, S2012/3248/FST. 16Integrated Domestic Abuse Programme (IDAP). Underlätta för våldsutsatta genom operativa arbetsgrupper m.m. Cirka 4 000 kvinnor bor på ett skyddat boende minst . Cirka 5 000 kvinnor lever med skyddade person- uppgifter. Omkring 6 000 kvinnor anmäler att de utsatts för minst två brott (en upprepad anmälan) av en och samma gärningsman. Polis genomför cirka 7 000 riskbedömningar som avser brott i nära relationer. gjordes 8 500 ansökningar om kontaktförbud i nära relationer och 3 200 av dessa beviljades. Flera av dessa informationskällor är svåra att relatera till varandra. Vissa handlar om enskilda personer, andra handlar om ärenden . I vissa fall kan samma person/ärende räknas . Definitionen av våld i nära relationer ser också olika ut. Med i beräkningen får man också ha att ett förstärkt samhälleligt stöd till personer som utsätts för våld i nära relationer kan initialt resultera i att tröskeln att anmäla sänks, med fler anmälningar som följd. Med beaktande av alla dessa faktorer uppskattar nationella samordnaren att det kan handla om cirka 5 000–6 000 vuxna personer som är i behov av samordnat stöd från samhället i en operativ arbetsgrupp. Det motsvarar 17 kvinnor per 10 000 vuxna kvinnor i en kommun. För en medelstor kommun – 15 000 invånare – innebär det cirka tio kvinnor i behov av samordnade insatser. Det är viktigt att påpeka att denna beräkning främst tar sikte på våldsutsatta kvinnor. Bland särskilt utsatta grupper finns också män som utsätts för mycket våld. Det gäller till exempel personer med funktionsnedsättningar, exempelvis till följd av ålderdom. Denna grupp uppskattar nationella samordnaren dock högst uppgå till av de våldsutsatta kvinnorna. Att lägga till denna grupp påverkar därmed inte målgruppens storlek i någon större utsträckning. En mer svårbedömd fråga är hur många barn som skulle kunna komma ifråga för insatser i den operativa arbetsgruppen. I många fall har de våldsutsatta egna barn som behöver hjälp. Men i andra fall kan det främst vara barnen som är våldsutsatta utan att det förekommer våld mellan föräldrarna. Underlätta för våldsutsatta genom operativa arbetsgrupper m.m. 3.2Fråga rutinmässigt om våldsutsatthet i hälso- och sjukvård och socialtjänst Förslag: ska i samarbete med landsting och kom- muner genomföra och utvärdera försök med rutinmässiga frågor om våldsutsatthet till patienter i hälso- och sjukvården och brukare i . Försöken ska i första hand genomföras i verksamheter där andelen våldsutsatta kan antas vara stor, som på akutmottagningar, i beroendevård och bland föräldrar till barn i barn- och ungdomspsykiatrin. ska också samman- ställa erfarenheter och utvärderingar från redan påbörjade verksamheter för ökad upptäckt. Angeläget att hälso- och sjukvården och upptäcker fler personer utsatta för våld i nära relationer Många människor söker hjälp hos hälso- och sjukvården för skador, sjukdomar och besvär som har orsakats av våld i nära relationer. Få berättar spontant om våldet. Alla förstår inte heller vad deras besvär beror på, och det är sällan uppenbart för sjukvårdspersonalen. Våld orsakar inte bara sårskador, blåmärken och benbrott utan också sömn- svårigheter, ångest, depression, posttraumatiskt stressyndrom, kroniska smärttillstånd och många andra former av ohälsa. För att rätt åtgärder ska vidtas i det enskilda fallet måste frågor om våld ställas. Frågorna kan minska antalet våldsutsatta, om de leder till att fler får rätt skydd, stöd och hjälp. Nationella trygghetsundersökningen tyder på att hälso- och sjukvården är det samhällsorgan som kommer i kontakt med flest våldsutsatta personer.17 I en annan studie bland våldsutsatta kvinnor hade cirka hälften sökt somatisk vård och en tredjedel psykiatrisk vård under det senaste året.18 Det finns begränsad kunskap om hur stor andel av alla patienter som har utsatts för våld i en nära relation, men skillnaderna mellan olika typer av mottagningar tycks vara stora. I en studie på barn- morskemottagningar i uppgav av 17Brå (2014), Brott i nära relationer. En nationell kartläggning. 18Scheffer , M., , A. (2011), Utvärdering av och ideella kvinnojourers insatser för våldsutsatta kvinnor. Underlätta för våldsutsatta genom operativa arbetsgrupper m.m. kvinnorna att de hade varit utsatta för fysiskt våld från en när- stående under graviditeten eller året före.19 I en undersökning på tre barn- och ungdomspsykiatriska kliniker på olika håll i landet uppgav av mammorna till barnen att de hade utsatts för våld de senaste tre åren.20 En studie gjord i den amerikanska sjukvården i visar att andelen kvinnor som hade utsatts för fysiskt, psykiskt eller sexuellt våld var störst på mottagningar för missbruk och beroende (), följda av akutmottagningar (), kvinnokliniker (), primärvård () och barnkliniker ().21 Uppgifter från olika undersökningar tyder också på att många av brukare är våldsutsatta. En analys av data från ULF-undersökningen 1988–89 visar att av ensam- stående mammor med ekonomiskt bistånd hade utsatts för våld i hemmet det senaste året.22 I en undersökning bland mammor till barn aktuella i den sociala barnavården i två kommuner hade två tredjedelar utsatts för våld . Andelen var ungefär lika stor bland kvinnor som hade kontakt med familjerätten i en tredje kommun.23 Enligt en studie av verksamheter för kvinnor med missbruks- eller beroendeproblem i de tre storstäderna hade tre fjärdedelar av kvinnorna utsatts för våld de senaste två åren.24 I en enkät till ett tusental kvinnor med fysiska funktionsnedsättningar svarade en tredjedel att de hade utsatts för hot, våld eller sexuella trakasserier i vuxenlivet.25 Det är angeläget att hälso- och sjukvården och upptäcker fler barn och vuxna utsatta för våld i nära relationer. Många våldsutsatta är föräldrar, vars barn direkt eller indirekt också drabbas av våldet. Värt att påminna om är att hbtq-personer givetvis utsätts för våld i nära relationer. Våld i samkönade förhållanden tenderar ibland att glömmas bort. 19Stenson, K.