sou · H2B382 · 2014-12-16 00:00:00 — Avsaknaden av sekretesskydd medför en risk för att personer som varit inblandade i en olycka eller ett tillbud avstår från att berätta allt som hänt, av rädsla att uppgifter kan lämnas ut från myndigheten. Möjligheterna att belysa orsakerna till en olycka beror i betydande omfattning på om kan få korrekta upplysningar från personer som med förtroende för undersök- ningsverksamheten vågar berätta allt som kan ha betydelse för att klarlägga ett händelseförlopp. Undersökningsresultaten blir med stor sannolikhet mer kompletta om berörda personer kan upplysas om att deras utsaga skyddas enligt lag. Problemet med det bris- tande sekretesskyddet illustreras av att polisen inte lämnar ut upp- gifter från förundersökningar avseende personpåkörningar på järn- väg till . Polisen menar att känsliga uppgifter då kan komma att bli offentliga, vilket kan leda till men för enskilda perso- ner. I förlängningen leder ett bristfälligt sekretesskydd till att trafiksäkerhetsarbetet påverkas negativt och att får svårigheter att utföra sitt uppdrag. Sammanfattningsvis anser utredaren därför att sekretessbestäm- melser ska införas till skydd för uppgifter om enskilda i under- sökningar av järnvägsolyckor. 9.7.2Förslag till ny bestämmelse om sekretess till skydd för uppgifter om enskilda Utredarens förslag: Bestämmelsen i 7 § OSF ska utvidgas till att även omfatta olycksundersökningar inom järnvägstrafiken. Skälen för utredarens förslag: Som angetts ovan finns behov av sekretess till skydd för uppgifter om enskilda i verksamhet avseende olycksundersökningar på järnvägsområdet. har ansett det mest ändamålsenligt att utvidga den nu gällande 7 § OSF till att avse även undersökningar på järnvägs- området. Utredaren delar denna bedömning. gällande bestämmelse för enligt 7 § OSF inne- bär att sekretess gäller, avseende haveriundersök- ningar inom vägtrafikområdet, för uppgifter som avser en enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden och som kan hänföras till den enskilde. Föreskrifterna i 24 kap. 8 § tredje stycket första meningen och fjärde stycket OSL gäller. Detta innebär att uppgift som behövs för forsknings- eller statistikändamål och uppgift som inte genom namn, annan identitetsbeteckning eller liknande för- hållande är direkt hänförlig till den enskilde får lämnas ut, om det står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider skada eller men. Detsamma gäller en uppgift som avser en avliden och som rör dödsorsak eller döds- datum, om uppgiften behövs i ett nationellt eller regionalt kvali- tetsregister enligt patientdatalagen. För uppgift i en allmän hand- ling gäller sekretessen i högst , om uppgiften avser en enskilds personliga förhållanden, och annars i högst . Den aktuella sekretessbestämmelsen har alltså betydande styrka, då absolut sekretess är tillämplig såvida inte uppgifterna ska användas inom forskning eller statistik eller om de är avidenti- fierade, då i stället ett omvänt skaderekvisit gäller. Det finns enligt utredarens uppfattning ingen anledning att göra skillnad på de sekretessbestämmelser som gäller för olycksunder- sökningar på vägtrafikområdet eller järnvägsområdet. Sekretessens föremål, räckvidd och styrka bör vara densamma. 7 § OSF bör därmed lämpligen utvidgas, så att järnvägstrafikområdet omfattas. Utredaren föreslår att den nuvarande lydelsen i 7 § OSF ändras så att haveriundersökningar ersätts av det mer vedertagna olycks- undersökningar. 9.7.3Överföring av sekretess och konkurrens mellan sekretessbestämmelser Utredarens bedömning: Särskilda bestämmelser om överföring av sekretess behövs inte. Det kan förekomma att har anledning att lämna uppgifterna, som föreslås omfattas av sekretess enligt 24 kap. 8 § OSL och 7 § OSF, vidare till andra myndigheter. Det finns därmed anledning att överväga vad som händer med sekretessen för upp- gifterna i samband med att de lämnas vidare. För en redogörelse om bestämmelserna om överföring av sekre- tess kan hänvisas till avsnitt 9.6.7 ovan. Utredaren har i sitt delbetänkande SOU 2014:24 Olycksregister och djupstudier på transportområdet, avsnitt 4.2.5–4.2.6, beskrivit hur materialet från djupstudier av dödsolyckor på vägnätet sprids. Djupstudieunderlaget delas med Transport- styrelsen, som ansvarar för att leverera statistikunderlag till Trafik- analys, den myndighet som ansvarar för framställning av officiell statistik på transportområdet. Transportstyrelsen behöver exempel- vis slå fast om olyckan omfattat krockvåld, om föraren lidit av sjuk- dom, om olyckan skett på väg eller gata och vilken beskaffenhet fordonet hade. Vidare granskar Transportstyrelsen undersöknings- materialet för att slå fast om en avsiktlig handling, dvs. suicid, mord eller dråp, orsakat dödsfallet. Sådana olyckor exkluderas från den officiella statistiken över trafikolyckor i vägtransportsystemet. En expertgrupp i , Suicidgruppen, lämnar yttrande över dödsolycksfall som misstänks vara avsiktliga. Djupstudierna utgör vidare de olycksrapporter som i egenskap av ansvarig väghållare ska upprätta i enlighet med 10 § vägsäkerhetslagen (2010:1362) då det inträffar en dödsolycka på TEN-T-vägnätet. Det skulle också kunna förekomma att Transportstyrelsen får ta emot uppgifter från olycksundersökningar på järn- väg, i syfte att bereda underlag till statistik. Frågan är då hur de mottagande myndigheterna ska hantera den sekretess som gäller för uppgifterna hos . De myndigheter som kan komma att ta emot känsliga uppgifter i djupstudieundersökningarna eller olycksundersökningarna för framställning av statistik ska iaktta statistiksekretess för upp- gifterna enligt 24 kap. 8 § OSL som en primär sekretessbestäm- melse i sin verksamhet. I den mån uppgiften är direkt hänförlig till den enskilde gäller absolut sekretess, 24 kap. 8 § OSL första stycket. Uppgift som inte är direkt hänförlig till enskild omfattas av ett omvänt skaderekvisit enligt tredje stycket i bestämmelsen. Denna sekretess överensstämmer med den sekretess i verksamhet som under andra förhållanden skulle kunnat bli över- förd till den mottagande myndigheten. Mottagandet av olycksrapporter i enlighet med 10 § vägsäkerhets- lagen (2010:1362) hos Transportstyrelsen, samt sådan rapportering som ska göras av i egenskap av förvaltare av det statliga järnvägsnätet, (se avsnitt 4.3.1 och 4.3.2 i SOU (2010:24)) sker i dess egenskap av tillsynsmyndighet. I sådan verksamhet gäller primärt tillsynssekretess hos Transportstyrelsen, men den omfattar inte samma intresse som sekretessen i 24 kap. 8 § OSL samt 7 § OSF. Transportstyrelsen ska därför i enlighet med 11 kap. 1 och 8 §§ OSL iaktta den sekretess som gäller för uppgifterna hos , dvs. sekretessen i 7 § OSF överförs. Sammantaget finner utredaren inte skäl att föreslå nya bestäm- melser om överföring av sekretess avseende de föreslagna bestäm- melserna. Utredarens bedömning: Den tystnadsplikt som följer av den föreslagna sekretessbestämmelsen har enligt 24 kap. 9 § OSL företräde framför rätten att meddela och offentliggöra upp- gifter. Beträffande meddelarfrihet har allmänna överväganden gjorts i avsnitt 9.6.8. Ett undantag från rätten att meddela och offentliggöra uppgifter finns, beträffade sekretessen i 24 kap. 8 § OSL, i 24 kap. 9 § OSL. Den tystnadsplikt som följer av 8 § inskränker rätten enligt 1 kap. 1 § tryckfrihetsförordningen och 1 kap. 1 och 2 §§ yttrandefrihets- grundlagen att meddela och offentliggöra uppgifter. Meddelarfrihet råder alltså inte i fråga om de uppgifter som utredaren föreslår ska gälla enligt 24 kap. 8 § jämte 7 § OSF. Några andra bestämmelser föreslås inte. 10Utökad rapporteringsskyldighet för olyckor och tillbud i den civila sjöfarten Regler om rapportering av olyckor och tillbud inom det civila sjö- fartsområdet finns i sjölagen (1994:1009), förordning (1990:717) om undersökning av olyckor (FUO) och kun- görelse (SJÖFS 1991:5) med föreskrifter om rapportering av sjö- olyckor och anmälan om sjöförklaring.1 Regleringen ställer bl.a. krav på vem som ska rapportera, vilka typer av händelser som ska rapporteras och hur rapportering ska ske. Rapportering av olyckor och tillbud till olyckor ska ske till Transportstyrelsen. Inom sjöfartsområdet registreras olyckor och tillbud i den nationella databasen (Sjöolyckssystemet). I SOS registreras samtliga olyckor och tillbud som inträffat i eller som berör ett svenskflaggat handels- eller fiskefartyg oberoende av var tillbudet eller olyckan inträffat. Händelserna delas in i tillbud, mindre allvarliga olyckor, allvarliga olyckor och förlisning. Varje rapport analyseras och kodas i databasen. rappor- teras cirka 200–250 händelser till Transportstyrelsen, där flertalet är mindre allvarliga olyckor och endast ett fåtal kategoriseras som till- bud. Syftet med rapportering av olyckor och tillbud inom sjöfarten är att lärdomar av inträffade händelser ska leda till åtgärder så att liknande händelser inte inträffar igen och att sjösäkerheten och säkerheten för den miljön förbättras. 1 Detta avsnitt är i huvudsak baserat på avsnitt 3.4.3 i utredarens delbetänkande SOU 2014:24, Olycksregister och djupstudier på transportområdet. Utökad rapporteringsskyldighet för olyckor och tillbud i den civila sjöfarten Uppgifter om olyckor och tillbud ska lämnas av fartygets befäl- havare. Inga andra aktörer eller befattningshavare vid myndigheter har rapporteringskrav, utöver den skyldighet som åligger lönad svensk utlandsmyndighet som ska underrätta Transportstyrelsen om fartygsolyckor eller tillbud till olyckor med svenska fartyg utomlands enligt 23 § FUO. Rapporteringen av olyckor och tillbud är ett viktigt inslag i det förebyggande sjösäkerhetsarbetet. Transportstyrelsen använder rapporteringen som underlag för att styra och prioritera myndig- hetens arbete med regler, tillstånd och tillsyn utifrån ett riskpers- pektiv. Utifrån rapporteringen av olyckor och tillbud följs trender regelbundet upp och åtgärder vidtas vid behov. Säkerhetsnyckeltal har etablerats för att följa upp utvecklingen och trender inom vissa fokusområden. I princip alla olyckor och tillbud som kommer till Transport- styrelsens kännedom inom sjöfartsområdet rapporteras vidare till . Inga externa aktörer har direkt tillgång till SOS, men uppgifter ur registret lämnas till exempelvis forsk- ning och till sjöfartsbranschen och allmänheten. Informationen används även för rapportering till Trafikanalys som underlag för officiella statistik och uppföljning av de transportpolitiska målen. Rapportering av uppgifter om olyckor och tillbud sker även till () m.fl. Transportstyrelsen har konstaterat att det finns en ovilja att rapportera inträffade händelser till sjöss, särskilt när det gäller till- bud. En stor del av inhämtningen av uppgifter består enligt Trans- portstyrelsen i att aktivt söka information om olyckor och tillbud utifrån exempelvis uppgifter i media och information från andra myndigheter. Transportstyrelsen anser att det är angeläget från säkerhetssynpunkt att samhället förbättrar förutsättningarna för att olyckor och tillbud rapporteras. En sådan förutsättning utgörs av ett verkningsfullt sekretesskydd för uppgifter som lämnas av rap- portörer av olyckor och tillbud till sjöss. är detta skydd otill- räckligt, enligt Transportstyrelsen. Utredaren lämnar förslag till nya sekretessbestämmelser i detta avseende i kapitel 9. Transportstyrelsen är också av uppfattningen att det vore önsk- värt att utvidga kretsen av rapporteringsskyldiga vid sidan av befäl- havaren. Det finns i huvudsak två skäl för att utöka rapporterings- Utökad rapporteringsskyldighet för olyckor och tillbud i den civila sjöfarten skyldigheten till fler aktörer. Det tyngst vägande skälet är att man på så sätt kan fånga upp händelser där befälhavaren av någon anled- ning inte rapporterar, exempelvis på grund av bristande rapporte- ringsvilja. Det andra skälet är att fånga upp händelser, som av någon anledning inte kommer en befälhavare till del men som kan påverka säkerheten för fartyget. Sådana händelser kan i vissa fall uppmärksammas inom andra verksamheter än själva fartygsdriften. Utredarens förslag: Befattningshavare vid och samt hamninnehavare ska åläggas skyldighet att rapportera olyckor och tillbud till sjöss. Skälen för utredarens förslag: För att kunna vidta och följa upp åtgärder för sjösäkerheten är det väsentligt att tillsynsmyndigheten får så korrekt och snabb information som möjligt, när det inträffat olyckor och tillbud till sjöss. Enligt utredarens mening är det inte tillfredsställande att Transport- styrelsen kan konstatera att olyckor och tillbud inte rapporterats, genom att det inträffade kommer till myndighetens kännedom på andra sätt, exempelvis genom nyhetsrapportering. Utredaren delar därför Transportstyrelsens uppfattning att det är angeläget att för- bättra förutsättningarna för att rapporteringen blir så komplett som möjligt. Vid sidan av de förslag om förbättrat sekretesskydd för rappor- teringen som utredaren lämnar i kapitel 9 bör därför kretsen av rapporteringsskyldiga utvidgas. Utredaren delar Transportstyrel- sens uppfattning att detta behövs dels på grund av den konsta- terade bristen på rapporteringsvilja, dels för att fånga upp händelser som upptäcks inom andra verksamheter än själva fartygsdriften, som kan påverka säkerheten för fartyget, men som inte kommer en befälhavare till del, och därmed inte blir rapporterade enligt nu- varande reglering. Enligt 5 kap. 16 a § fartygssäkerhetslagen (2003:364) jämte 6 kap. 13 § fartygssäkerhetsförordningen (2003:438) är lotsar och hamninnehavare skyldiga att till Transportstyrelsen rapportera uppenbara avvikelser hos ett fartyg, som de uppmärksammar i sam- Utökad rapporteringsskyldighet för olyckor och tillbud i den civila sjöfarten band med sin normala verksamhet. Eftersom hamninnehavare har goda möjligheter att upptäcka även olyckor och tillbud inom ramen för sin normala verksamhet föreslår utredaren att rapporterings- skyldigheten ska omfatta även detta. I förarbetena till 5 kap. 16 a § fartygssäkerhetslagen (2003:364) angavs att bestämmelsen innebär endast en skyldighet att rapportera, men inte att aktivt undersöka de delar av fartyget eller dess utrustning som befattningshavaren kommer i kontakt med2. Detta ska gälla även den nu föreslagna skyldigheten att rapportera uppmärksammade olyckor och tillbud. Utredaren har inhämtat statistik från Transportstyrelsen, som utvisar att någon rapportering enligt 5 kap. 16 a § fartygssäker- hetslagen (2003:364) ännu inte har inkommit från hamninnehavare sedan bestämmelsen infördes . För att utredarens förslag om utvidgad rapporteringsskyldighet ska leda till önskat resultat är det därför viktigt att Transportstyrelsen, inom ramen för sitt upp- drag, verkar för en förbättrad rapportering från hamn- branschen. Den konstaterat bristande rapporteringen talar för att även myndigheter bör åläggas skyldighet att rapportera olyckor och tillbud till Transportstyrelsen. De myndigheter som då bör komma i fråga är och . befattningshavare har goda förutsättningar att upptäcka fartygsolyckor i samband med sina uppgifter att bedriva sjöövervakning och utföra räddningstjänst till sjöss. Myndigheten har hög närvaro till sjöss och är ofta först på plats vid en inträffad olycka. svarar för sjöfartens säkerhet och framkomlighet. Lotsar, som omfattas av rapporteringsskyldigheten i 5 kap. 16 a § fartygssäkerhetslagen (2003:364), är anställda i . För- utom att tillhandahålla lotsning och isbrytning ansvarar Sjöfarts- verket för sjöräddnings- och flygräddningstjänst, sjötrafikinforma- tionstjänst (VTS), sjötrafikrapporteringssystem (SRS) samt auto- matiskt fartygsidentifikationssystem () varigenom man i realtid kan följa trafiken med handelsfartyg till sjöss runt Sveriges kuster. Befattningshavarna vid verket har därför goda förutsättningar att uppmärksamma olyckor och tillbud både genom fysisk närvaro till sjöss och genom uppgifter som kommer myndigheten till del via informationssystemen. 2009/10:231, s. 44. Utökad rapporteringsskyldighet för olyckor och tillbud i den civila sjöfarten har vid samråd med utredaren ställt sig överlag positiv till att omfattas av rapporteringsskyldighet till Transport- styrelsen. Myndigheten har konstaterat att detta skulle innebära ett extra arbetsmoment, men också underlätta informationsöverföring eftersom sekretessprövning då inte skulle behöva göras. Kust- bevakningen har dock betonat att sekretesskyddet för uppgifter som överlämnas från måste upprätthållas hos Transportstyrelsen. Vidare har angett att arbets- insatser och kostnader i anledning av förslaget kommer att vara beroende av hur rapporteringen ska ske. Konsekvenserna blir mindre om rapportering kan ske genom överföring av redan befint- lig information i stället för om rapportering ska ske särskilt genom vissa blanketter eller it-system. har vid samråd med utredaren uttryckt att verket inte ser något mervärde i att dess befattningshavare åläggs skyldig- het att rapportera till Transportstyrelsen om olyckor och tillbud, särskilt med beaktande av myndighetens uppdrag att producera tjänster och service till sjöfarten. menar i stället att det möjligen utifrån effektivitetsaspekter är bättre att Sjöfarts- verket åläggs en sådan rapporteringsskyldighet direkt till om inträffade incidenter och olyckor. Verket har vidare konstaterat att lotsar har en skyldighet att enligt 5 kap. 16 a § fartygssäkerhetslagen (2003:364) rapportera uppenbara avvikelser rörande fartygssäkerheten eller något som utgör hot mot miljön, vilket borde täcka det som anges 6 kap. 14 § första stycket sjölagen (1994:1009). Vidare har angett att VTS- centralerna rapporterar olyckor och tillbud. Vad beträf- far sjö- och flygräddningen har den till uppgift att rädda liv och en rapporteringsskyldighet skulle enligt kunna ta en del av uppmärksamheten från uppdraget. Man kan inte se vinster för sjöfarten och den miljön med en rapporteringsskyldighet för besättningarna i helikoptrar eftersom de inte har sjöerfarenhet. De sjögående enheterna i en räddningsinsats ingår oftast inte i utan antingen i eller i . Enligt utredarens mening är det av största vikt att förutsätt- ningarna nu förbättras för att rapporteringen om tillbud till sjöss och sjöolyckor blir så komplett som möjligt. Under rådande för- hållanden, där sjöfartssektorn rapporterar i liten utsträckning, Utökad rapporteringsskyldighet för olyckor och tillbud i den civila sjöfarten behövs upplysningar även från ansvariga myndigheter. De för- väntade vinsterna för sjösäkerheten måste anses ha företräde fram- för de konsekvenser i form av något ökad arbetsbörda som rappor- teringen kan förväntas medföra för myndigheterna. Vad beträffar synpunkter om sekretesskydd kommer upp- gifter som överförs från i detta sammanhang om- fattas av de sekretessbestämmelser som utredaren föreslår i avsnitt 9.6.4 och 9.6.6. Utredaren föreslår därför att befattningshavare vid Kustbevak- ningen och åläggs rapporteringsskyldighet avseende olyckor och tillbud till Transportstyrelsen. Transportstyrelsen bör vid genomförandet beakta att rapporteringsskyldigheten kan full- göras på ett så enkelt sätt som möjligt för myndigheterna. Lotsar är anställda i och kommer därför att om- fattas av den ovan föreslagna rapporteringsskyldigheten, som avser den myndighetens befattningshavare. Utredaren har i 8 kap. 7 § LSU föreslagit att regeringen ges bemyndigande att meddela föreskrifter om rapportering av olyckor och tillbud. Bestämmelser om skyldighet för befattningshavare vid och att rapportera uppmärksam- made olyckor och tillbud bör införas i 5 kap. 11 § FSU. De händel- ser som ska rapporteras bör minst överensstämma med vad som anges i 6 kap. 14 § första stycket sjölagen (1994:1009). Transport- styrelsen bör ha bemyndigande att meddela föreskrifter om att rapportering ska ske avseende andra olyckor eller tillbud som har inträffat eller kan antas ha inträffat som kan vara av betydelse för sjösäkerheten. Försvarsmakten bör ha samma bemyndigande av- seende den militära sjöfarten. Avseende hamninnehavare bör den utökade rapporterings- skyldigheten anges direkt i lag i stället för i förordning, eftersom den avser en utvidgad skyldighet för enskilda. Utredaren föreslår därför att nya bestämmelser tas in i 5 kap. 16 a § fartygssäkerhets- lagen (2003:364), varvid även 6 kap. 13 § fartygssäkerhetsförord- ningen (2003:438) blir tillämplig på den nya skyldigheten att rap- portera. Därjämte ska i 5 kap. 12 § förordningen om säkerhets- utredning av olyckor erinras om att skyldighet för hamninnehavare att rapportera finns i nämnda lag och förordning. Även beträffade dessa aktörer bör de rapporteringspliktiga händelserna överens- Utökad rapporteringsskyldighet för olyckor och tillbud i den civila sjöfarten stämma med vad som anges i 6 kap. 14 § första stycket sjölagen (1994:1009). Utredarens förslag till bemyndiganden för Transportstyrelsen och Försvarsmakten att meddela föreskrifter om rapportering åter- finns i 6 kap. 6–7 §§ FSU. 11.1Kommittéförordningen och utredningens direktiv I utredningens direktiv (dir. 2013:65) anges att utredningen ska lämna en uttömmande konsekvensanalys av de förslag som lämnas, inklusive ekonomiska konsekvenser. De konsekvensbedömningar som utredningar har att göra framgår av kommittéförordningen (1998:1474) och förordningen (2007:1244) om konsekvensutredning vid regelgivning. 11.2Allmänt om syftet med utredningens förslag och konsekvenserna av förslagen Uppdraget har i huvudsak omfattat att göra en samlad översyn av lagen (1990:712) om undersökning av olyckor (LUO) och förord- ningen (1990:717) om undersökning av olyckor (FUO) och att göra bestämmelserna mer systematiska, effektiva och ändamåls- enliga. Utredaren har även haft i uppdrag att analysera vissa ut- pekade delar i lagstiftningen, och undersöka om en mer likartad sekretessordning bör införas för de olika delarna av LUO:s tillämp- ningsområde. Vidare har utredaren haft att överväga om sekre- tessen i verksamhet på vägtrafikområdet bör omfatta även järnvägstrafik. Utredaren har föreslagit att bestämmelserna i och FUO överförs till en ny lag om säkerhetsutredning (LSU) och en ny förordning om säkerhetsutredning (FSU). Utfyllande bestämmelser föreslås i mindre mån finnas i föreskrifter från Transportstyrelsen och Försvarsmakten. Bemyndigandena till regeringen och de myndig- heter som regeringen bestämmer är endast i smärre avseenden reviderade jämfört med nuvarande bestämmelser. Utredarens bedömning är att den förslagna nya regleringen är transparent, rättssäker och förutsebar och att den möjliggör en smidig och effektiv tillämpning i praktiken, vilket kommer att leda till förbättringar i säkerhetsarbetet. I allt väsentligt innebär den nya lagen och förordningen ingen förändring i sak jämfört med dagens bestämmelser. Förslag till nya bestämmelser lämnas dock beträf- fande bl.a. följande. får ensam ansvar för att utreda olyckor. har dock kvar möjligheten att dele- gera utredningsansvar till annan. Transportstyrelsen och För- svarsmakten utmönstras som utredningsmyndigheter i förslaget, men har alltjämt uppgifter som åligger dem i egenskap av till- synsmyndigheter. får något utökade befogenheter. Utredningsskyldigheten avseende vissa olyckor med inter- nationell anknytning förändras. får lagstadgade möjligheter att begränsa dels säkerhetsutredningarnas omfattning, dels sina utredningar av räddningstjänstens insatser. Säkerhetsrekommendationer ska, för alla utredningsområden utom järnvägstrafiken, kunna lämnas till såväl myndigheter som enskilda. Myndigheter åläggs återrapporteringsskyldighet för utfärdade säkerhetsrekommendationer. får författningsreglerad rätt att genomföra s.k. temautredningar. Rapporteringsskyldigheten för aktörer som uppmärksammar olyckor utökas. Vidare föreslås nya och ändrade bestämmelser i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) (OSL) och i offentlighets- och sekretess- förordningen (2009:641) (OSF), som avser uppgifter i alla typer av säkerhetsutredningar.