sou · H2B343 · 2014-06-23 00:00:00 — I sin dom hänvisade till att ett av huvud- syftena med lagändringarna i narkotikastrafflagen 1981, som inne- bar en höjning av den lägre straffgränsen för grovt narkotikabrott och en ändring av kriterierna för bedömningen av om ett grovt brott ska anses föreligga (se prop. 1980/81:76 och avsnitt 3.3), var att beteckningen grovt brott – och därmed den stränga straffskala som gäller för sådant brott – skulle förbehållas de allvarligaste gär- ningarna. Avsikten med lagändringarna var, anförde Högsta dom- stolen, att det hänsynslöshetsrekvisit som infördes bland kriteri- erna på grov brottslighet, i förening med höjningen av minimi- straffet, skulle bidra till utvecklingen av en praxis, enligt vilken andra omständigheter än mängden narkotika skulle tilläggas större betydelse än tidigare vid bedömningen av vad som utgjorde grovt brott. Rubriceringen grovt narkotikabrott är, anförde Högsta dom- stolen, avsedd för främst sådana allvarliga gärningar som ingår i en organiserad narkotikahandel med inriktning på att i vinningssyfte sprida missbruk och utnyttja missbrukarnas beroende. Narkotika- brott som står i ett direkt samband med eget missbruk är däremot, enligt , som regel inte avsedda att betecknas som grova brott och får allmänt sett anses ha ett lägre straffvärde. Det förhållandet att gärningsmannen missbrukar narkotika kan dock givetvis inte, anförde under hänvisning till de nämnda förarbetena, åberopas som skäl för strafflindring vid narkotikabrott av verkligt allvarlig natur, t.ex. när gärningsmannen tagit befattning med narkotika i stor omfattning eller när gärningen är ägnad att leda till en omfattande spridning av missbruket. framhöll att det är självklart att sorten och mängden av den narkotika som en tilltalad har befattat sig med är en faktor som är viktig vid straffvärdebedömning i narkotikamål och att tabeller som har upprättats med stöd av praxis och med ut- gångspunkt i art och mängd ofta kan vara ett värdefullt hjälpmedel. Särskilt gäller detta, anförde domstolen, i fråga om brottslighet som inte är grov. Tabeller som upprättas med utgångspunkt i sort och mängd är dock alltid, poängterade domstolen, förenade med osäkerheter och därmed också med risker för missvisande jämför- elser, varför de måste användas med försiktighet och med insikt om att det kan finnas behov av att ompröva de utgångspunkter på vilka de vilar. Domstolen pekade i sammanhanget också på vissa uppen- bara felaktigheter i de tabeller som upprättats med utgångspunkt i sort och mängd och som vid tiden användes (dvs. tabellerna i Borgeke och Sterzel, Studier rörande påföljdspraxis m.m., fjärde uppl. Tabellernas utformning var, enligt , inte i alla delar förenliga med de generella farlighetsbedömningar som domstolen har gjort av olika preparat. Problemen med osäkerheter och risker för missvisande jämför- elser visar sig särskilt, enligt domstolen, när det gäller större mäng- der narkotika. En mekanisk tillämpning av tabeller medför i sådana fall – utöver att andra och i många fall viktigare faktorer för be- dömningen av straffvärdet inte kommer i beaktande – betydande risker, framhöll domstolen, för fel eller inkonsekvenser i döman- det. Vidare framhöll domstolen (med hänvisning till rättsfallet NJA 2010 s. 592) att det förhållandet att tabellerna ändå utsträckts till att omfatta större mängder medverkat till problemet att det be- träffande narkotikabrott inte finns något utrymme för egentlig straffmätning vid den grövsta brottsligheten. Högsta domstolens slutsats blev att när det gäller de övre del- arna av straffskalan för grovt brott får tabeller utifrån sort och mängd anses fylla en begränsad funktion. I sådana fall utgör, enligt domstolen, den mängd narkotika som den tilltalade har tagit befatt- ning med i första hand en indikation på huruvida hanteringen har utgjort ett led i en verksamhet som har bedrivits i större omfatt- ning eller yrkesmässigt. När det gällde farligheten av det i målet aktuella preparatet kom fram till att mefedrons generella farlighet inte på något för straffvärdebedömningen i målet avgörande sätt skiljde sig från amfetamins generella farlighet. Vad gällde L:s och M:s brottslighet fick den, enligt , visserligen antas ha haft samband med deras eget miss- bruk, men redan mängden gav vid handen att befattningen hade syftat till handel med narkotika. Befattningarna var enligt dom- stolen i bägge fallen, liksom försöks- och stämplingsbrotten, att bedöma som grova brott. Vad gällde N:s brottslighet (försök att anskaffa mefedron) var mängden inte i sig tillräckligt stor för att försöket skulle anses avse grovt brott enligt Högsta dom- stolen. Då det inte heller framkommit några andra omständigheter som gav anledning till detta bedömdes brottet som försök till brott av normalgraden. Såsom faktorer som påverkade straffvärdet, vid sidan av sorten och mängden narkotika, framhöll i domen att: brottsligheten hade ett samband med de tilltalades eget miss- bruk, brottsligheten hade avsett och syftat till en förhållandevis om- fattande handel med narkotika, verksamheten hade varit ägnad att ge en inte obetydlig ekono- misk vinst, de tilltalade inte hade stått främmande för en fortsatt och ut- vidgad handel med narkotika, brottsligheten låg förhållandevis långt ifrån delaktighet i den organiserade och ofta internationella narkotikahandel för vilken de övre delarna av straffskalan främst är avsedda, brottsligheten inte ingick som ett led i en vidare verksamhet och inte hade varit mer omfattande än att den i sin helhet hade skötts av de två huvudåtalade, brottsligheten inte hade sträckt sig över , försäljningen hade varit begränsad till vänner och bekanta, det hade varit fråga om ett ursprungligt samköp (gällde N, som enbart skulle ha av mefedronet – resterande skulle delas upp mellan fyra av hans kamrater), och det var fråga om ett försöksbrott (gällde framför allt N). Straffvärdet för L:s och M:s brottslighet fick enligt Högsta dom- stolen anses motsvara fängelse, vilket också blev påföljden. Straffvärdet för N:s brottslighet var enligt fäng- else . Påföljden för N bestämdes till villkorlig dom i förening med 100 timmars samhällstjänst och ett alternativstraff om tre månaders fängelse. Riktvärde 2013 för befattning med mefedron är fängelse och för fängelse. Riktvärde 2013 för befatt- ning med mefedron är sju månaders fängelse. Motsvar- ande värde gäller för amfetamin. MDPV-domen I (NJA 2011 s. 675 I) Brottsrubricering och straffvärdebedömning i mål om narkotikabrott och narkotikasmuggling avseende syntetiska katinoner. Rättsfallet NJA 2011 s. 675 I gällde den syntetiska drogen MDPV. Den brottslighet som den tilltalade (P) hade gjort sig skyldig till och som var av störst betydelse för straffmätningen bestod i att hon via internet beställt MDPV från som smugglats in i . Leveranserna, som skett vid åtta olika tillfällen, hade vid flertalet till- fällen avsett , samt vid det sista tillfället . Sammanlagt hade det rört sig om MDPV. P var narkotikamissbrukare. Vid tiden för brotten rökte hon MDPV och kunde förbruka . Hon arbetade från och till som kock på en förskola och rökte då inte under arbetstid. Hon beställde MDPV från vid fyra tillfällen men leveranserna delades upp på åtta tillfällen, något som bestämdes av leverantören. Priset var för . Som regel var de fem till åtta vänner och bekanta som gick ihop för att finansiera och göra inköpen. Det var hon som gjorde beställningarna eftersom hon hade tillgång till dator och var van vid att använda internet. Hon fick pengar av de andra och när narkotikan levererades delade hon upp den efter envars insats. Hon hade inte gjort någon på den narkotika som hon beställde för de andras räkning. Insatsbeloppen beräknades så att hon kunde täcka sina utgifter, t.ex. för att skicka pengar till leverantören. Sin egen andel brukade hon själv, tillsammans med sin pojkvän som också missbrukade MDPV. Hon sålde inte narkotika till andra än vänner och bekanta. kom fram till att MDPV och mefedron, lik- som andra syntetiska katinoner, bör jämställas i farlighetshänse- ende, och att MDPV alltså (mot bakgrund av Mefedrondomen) inte skilde sig från amfetamin på något för straffvärdebedömningen i målet avgörande sätt i fråga om generell farlighet. I domen betonade , liksom i Mefedrondomen, att rubriceringen grovt narkotikabrott är avsedd för främst sådana allvarliga gärningar som ingår i en organiserad narkotikahandel med inriktning på att i vinningssyfte sprida missbruk och utnyttja miss- brukarnas beroende och att hänsynslösheten i gärningsmannens förfarande, efter lagändringarna 1981, ska tillmätas ökad betydelse vid bedömningen. Sammantaget ansåg att de ifrågavarande brotten inte varit av sådan karaktär och inte avsett sådana mängder att de var att bedöma som grova. Brotten bedömdes därför som narko- tikabrott och smugglingsbrott av normalgraden. När det gällde straffvärdet avseende de aktuella brotten uttalade att sorten och mängden av den narkotika som en tilltalad har befattat sig med, särskilt när det gäller brottslighet som inte är grov, är viktiga faktorer vid bedömningen av straff- värdet. Sort och mängd är emellertid, uttalade , inte de enda faktorer som ska beaktas vid bedömningen av straff- värdet. I stället utgör de, betonade domstolen, endast en del av bedömningsunderlaget och det är angeläget att omständigheter vid sidan av sort och mängd tillmäts större betydelse vid bestämningen av straffvärdet än vad som ofta har skett. Det gäller, framhöll dom- stolen, inte bara vid grova brott utan även vid brott av normal- graden. En samlad bedömning av alla relevanta faktorer leder, enligt domstolen, till att straffvärdet kan bli såväl högre som lägre än vad det blir om bara sort och mängd beaktas. När det gällde de straffvärden som framgick av den av domstol- arna ofta använda amfetamintabellen (dvs. amfetamintabellen i Borgeke och Sterzel, Studier rörande påföljdspraxis m.m., fjärde 2009, s. 644, se även bilaga 2), som utgick från mängd, måste de vidare, menade , anses vara för höga. Enligt domstolen följde en sänkning av de värdena som en naturlig konse- kvens av Mefedrondomen, vilket möjliggör en mer differentierad straffvärdebedömning utan att brottet blir att bedöma som grovt. De brott som var av störst betydelse för straffmätningen var enligt de närmast fyra identiska beställningarna av MDPV som resulterat i åtta leveranser. Varje sådan beställning borde enligt i straffvärdehänseende bedömas som en gärning och därmed som ett brott. Såsom faktorer som påverkade straffvärdet (samtliga förmild- rande), vid sidan av sorten och mängden narkotika, framhöll i domen att: det hade varit fråga om ursprungliga samköp, mer eller mindre tillfälliga faktorer lett till att det varit just den tilltalade som utfört beställningarna, det hade varit fråga om utpräglat missbruksrelaterad brottslig- het, och den tilltalade hade saknat vinstsyfte. Var och en av de fyra beställningarna skulle enligt Högsta dom- stolen vid en samlad bedömning anses ha ett straffvärde på fängelse . Varje beställning måste ha avsett cirka 80–. Tabellvärde 2009 avseende 80–amfetamin var 10–11 månaders fängelse. Riktvärde 2013 för befattning med amfetamin är sex månaders fängelse. Vid bedömningen av den sammantagna brottslighetens straff- värde fanns enligt skäl för en betydande avvik- else från vad som skulle följa av en ren kumulation av straffvärdet för brotten (på grund av att det var fråga om missbruksrelaterade brott avseende narkotika med starka tidsmässiga samband). Den samlade brottslighetens straffvärde ansågs därför motsvara fängelse , vilket P även dömdes till. MDPV-domen II (NJA 2011 s. 675 II) Brottsrubricering och straffvärdebedömning i mål om narkotikabrott och narkotikasmuggling avseende syntetiska katinoner. Även NJA 2011 s. 675 II gällde i huvudsak MDPV. Den brottslighet som den tilltalade (A) gjort sig skyldig till och som var av störst betydelse för straffmätningen bestod i att han via internet beställt narkotika som hade förts in i från ett annat land. Beställningarna hade avsett 250 respektive MDPV samt metylon. Av det beställda hade 247 respektive MDPV samt metylon levererats. A var narkotikamissbrukare . Han började använda MDPV då drogen fortfarande var laglig. Han injicerade MDPV, vissa perioder per dag. arbe- tade han från och till i och han behövde inte sälja narkotika för att finansiera sitt missbruk. Han hade inte som sysselsättning att sälja narkotika. Betalning skedde i förskott. betonade i domen, liksom i Mefedrondomen och MDPV-domen I, att rubriceringen grovt brott i narkotikamål är avsedd för främst sådana gärningar som ingår i en organiserad narkotikahandel med inriktning på att i vinstsyfte sprida missbruk och utnyttja missbrukarnas beroende och att detta förutsätter att det vid narkotikasmuggling, liksom vid narkotikabrott, görs en sammanvägning av samtliga omständigheter. Preparatets farlighet samt mängden och graden av hänsynslöshet i gärningsmannens för- farande är, enligt vad domstolen uttalade, omständigheter som generellt måste tillmätas betydelse vid bedömningen. Det innebär, uttalade , att det vid missbruksrelaterad brotts- lighet som består i smuggling utan att det föreligger vinningssyfte och utan andra faktorer som ger uttryck för hänsynslöshet finns ett inte obetydligt utrymme att betrakta hantering av större mängder narkotika som brott av normalgraden, till skillnad från vad som är fallet vid sådana gärningar som ingår i en sådan organiserad narko- tikahandel som tidigare nämnts. Enligt hade de beställningar som A gjort till stor del avsett narkotika för eget bruk, mängden narkotika och det faktum att han överlåtit narkotika visade dock att han, i vart fall till viss del, hade haft för avsikt att sälja nar- kotikan, men utredningen hade inte visat att något vinstsyfte hade Det var enligt domstolen fråga om en utpräglat miss- bruksrelaterad brottslighet. De brott som A hade gjort sig skyldig till var enligt inte av sådan karaktär och hade inte heller avsett sådana mängder att de var att bedöma som grova. Brotten bedömdes därför som smugglingsbrott av normalgraden. Såsom faktorer som påverkade straffvärdet, vid sidan av sorten och mängden narkotika, framhöll i domen att: den tilltalade haft för avsikt att, åtminstone delvis, överlåta den narkotika han beställde, brottsligheten hade en tydlig koppling till den tilltalades eget missbruk, förvärven till övervägande del hade skett för att tillgodose den tilltalades eget behov av narkotika, vinstintresse hade saknats, och brottsligheten inte hade varit organiserad. Det allvarligaste brottet – leveransen avseende MDPV – ansågs av ha ett straffvärde motsvar- ande fängelse och . Tabellvärde 2009 avseende amfetamin var fängelse. Riktvärde 2013 för befattning med amfetamin är fängelse. Riktvärde 2013 för befattning med amfe- tamin är fängelse. Den samlade brottslighetens straffvärde motsvarade enligt fängelse och (liksom i MDPV- domen I fanns enligt domstolen skäl för en betydande avvikelse från vad som skulle följa av en ren kumulation av straffvärdet för brotten), vilket också blev påföljden. Internetförsäljningsdomen (NJA 2011 s. 799) Straffvärdebedömning avseende organiserad narkotikahandel via internet (mefedron och MDPV). I NJA 2011 s. 799 hade ett antal personer på olika sätt medverkat i en organiserad handel med narkotika (mefedron och MDPV) via Den centrala frågan i målet var hur straffvärdet av de tilltalades olika delaktighet i narkotikahandeln skulle bedömas. A (huvudgärningsmannen) hade importerat och över egna hemsidor på internet sålt olika preparat. Under den i målet aktuella tiden, januari–, omfattade verksamheten bl.a. mefedron och MDPV, som marknadsfördes på hans egna hemsidor på internet, och mephedrone.cc. A be- ställde själv preparaten från , varefter de levererades via olika mellanstationer i . Den praktiska hanteringen i övrigt upp- drog han åt andra att sköta. Vissa skötte hemsidorna, vilket innebar att ta emot beställningar, besvara e-post och kontrollera att betal- ning inflöt för beställda partier. Samma eller andra personer hade till uppgift att hyra postboxar, att hämta ut inköpta (importerade) partier från posten och förvara dem, att förpacka narkotikan i påsar om 1, och posta dem till beställarna. För detta fick de ersättning, någon i form av andel i vinsten och andra eller per parti. Han överlät även åt andra att öppna bankkonton till vilka pengar från försäljningen flöt in och att ta ut och lämna över kontanta pengar till honom. För detta fick de ersättning av det uttagna beloppet. De medtilltalade deltog i verksamheten på i huvudsak följande sätt. -H.S. skötte hemsidan . Han bjöd även ut, överlät och förvarade MDPV. -J tog över uppdraget att sköta hemsidan sedan samarbetet mellan H.S. och A brutits. J skötte även hemsidan mephedrone.cc och bjöd ut och överlät mefedron och MDPV. J förmedlade även (tillsammans med H.K.) en kontakt om för- mellan A och D. -P förvarade mefedron och MDPV. -D och L förvarade mefedron. förmedlade (tillsammans med J) en kontakt om förvaring mellan A och D. uttalade att av betydelse vid rubriceringen och straffvärdebedömningen i narkotikamål inte bara är sorten och mängden narkotika. I en sådan organiserad narkotikahandel som det var fråga om i målet ska, enligt domstolen, särskilt beaktas faktorer som hur omfattande och välorganiserad verksamheten har varit, hur narkotikan har marknadsförts och distribuerats samt hur länge verksamheten har fortgått. Särskild tyngd bör, enligt dom- stolen, läggas vid moment som måste betraktas som uttryck för hänsynslöshet i någon mening. Ett sådant moment är, uttalade dom- stolen, om narkotikan har gjorts lättåtkomlig för unga missbrukare. Straffvärdet för var och en av dem som hade tagit del i verksam- heten ska vidare enligt grundas på en samman- vägning av omständigheterna i det enskilda fallet. Av betydelse är därvid främst, uttalade domstolen, graden av delaktighet i narko- tikahanteringen och den ställning som den tilltalade har intagit i organisationen liksom hur omfattande och varaktig delaktigheten har varit. Att beakta är vidare, betonade , den insikt som den tilltalade har haft rörande narkotikahandelns organi- sation, storlek och inriktning samt hans eller hennes eget syfte med hanteringen. Vidare ska enligt domstolen fördelningen av brottslig- hetens ekonomiska utbyte tillmätas betydelse. När det gällde den i målet aktuella narkotikahandeln konstate- rade följande. Det hade varit fråga om en i före- tagsliknande former och i vinningssyfte bedriven narkotikahandel, där mefedron och MDPV köptes från utlandet och bjöds ut till försäljning via internet. Narkotikan marknadsfördes inte bara genom hemsidorna utan i samband med att hemsidan mephedrone.cc lanse- rades skickades även ett meddelande om den nya hemsidan till 2 000 personer som var kunder på hemsidan . Nar- kotikahandeln pågick, januari–mars månad 2010. Han- teringen omfattade omkring mefedron och MDPV. Verksamheten gav mycket höga vinster. Eftersom utbjudande och försäljning skedde via internet gjordes narkotikan enligt tillgänglig för och kunde spri- das till en stor krets av okända köpare. Brottsligheten hade därmed, enligt domstolens bedömning, varit ägnad att leda till en omfatt- ande spridning av narkotika, framför allt till ungdomar. Verksamheten hade dock, menade , bedrivits av endast ett fåtal personer, och åtalen gällde en förhållandevis . Fastän det var fråga om en mycket allvarlig brottslighet ut- gjorde den därför inte en organiserad narkotikahandel av det gröv- sta slaget. A:s brottslighet rubricerades i sin helhet som grovt narkotika- brott och brottslighetens straffvärde motsvarade enligt fängelse . Vid bedömningen tog Högsta dom- stolen hänsyn till följande faktorer: -A hade varit huvudman för narkotikahandeln och organiserat verksamheten, -verksamheten hade varit ägnad att leda till en omfattande sprid- ning av narkotika, -A:s enda avsikt hade varit att tjäna pengar, -A hade i syfte att minska riskerna för sig själv begränsat sin egen praktiska delaktighet till inköp och i stället engagerat andra och överlåtit åt dem att fysiskt hantera narkotikan genom att uppdra åt dem att hämta, förvara och distribuera den till köparna, -A hade bestämt vinstfördelningen och själv tagit största vinsten. Tabellvärde 2009 avseende amfetamin var fängelse. Riktvärde 2013 för befattning med amfetamin är fäng- else, för fängelse och för fängelse. Straffvärdet av A:s brottslighet ansågs alltså, genom att hänsyn togs till ett antal straffvärdehöjande faktorer, vara betydligt högre än vad det skulle ha ansetts vara om bara sort och mängd narkotika hade beaktats. Även H.S. brottslighet rubricerades i sin helhet som grovt narkotikabrott. Straffvärdet av hans delaktighet i den organiserade narkotikahandeln motsvarade enligt fängelse . Vid bedömningen tog hänsyn till följ- ande faktorer: -H.S. hade full insikt om verksamheten som A bedrev, -H.S. delaktighet (utbjudande och försäljning av MDPV via internet) var väsentlig och förhållandevis självständig, -brottsligheten skedde i vinningssyfte och med del i vinsten, -brottsligheten var ägnad att leda till en omfattande spridning av narkotika. Även J:s brottslighet rubricerades i sin helhet som grovt narkotika- brott. Hennes del i den organiserade brottsligheten hade, enligt , varit betydande och straffvärdet motsvarade därför fängelse, trots att hennes fysiska befattning med narkotikan omfattat avsevärt mindre mängder än vad som gällde för H.S. Vid bedömningen tog hänsyn till följande faktorer: -J hade vid sidan av A en central roll vid nätförsäljningen, -J hade kunskap om A:s narkotikaverksamhet, -J:s delaktighet i narkotikaverksamheten syftade till egen inte obetydlig , -brottsligheten var ägnad att leda till en omfattande spridning av narkotika. Också P:s brottslighet rubricerades som grovt narkotikabrott, då hennes delaktighet hade sin grund i egen och då hon förvarat stora mängder narkotika (996,mefedron och MDPV). Straffvärdet av P:s brottslighet var enligt Högsta dom- stolen fängelse . Vid bedömningen av straffvärdet tog hänsyn till följande faktorer: -P hade en underordnad roll, -P:s ersättning var mycket begränsad i förhållande till de stora vinster som narkotikahandeln totalt sett gav, -att P kom att förvara så stora partier narkotika som sammanlagt var från hennes synpunkt en tillfällighet, -P höll ett narkotikalager avsett för internethandel, vilket hon visste om (enligt domstolen borde detta i straffvärdehänseende tillmätas större betydelse än att det rörde sig om stora mängder narkotika). D, som mot ekonomisk ersättning tillsammans med L förvarat mefedron, dömdes även han för grovt narkotikabrott. I rubriceringsfrågan tog hänsyn främst till det förhållandet att förvaringen utgjorde ett led i en internetbaserad handel med narkotika men också sorten och mängden narkotika spelade in. Straffvärdet av D:s brottslighet var enligt Högsta dom- stolen fängelse . Vid bedömningen av straffvärdet tog hänsyn till följande faktorer: -D hade en underordnad roll, -D:s ersättning var mycket begränsad i förhållande till de stora vinster som narkotikahandeln totalt sett gav, -D höll ett narkotikalager avsett för internethandel, vilket han visste om (enligt domstolen borde detta i straffvärdehänseende alltså tillmätas större betydelse än den faktiskt förvarade mäng- den), -D:s brottslighet motiverade ett lägre straffvärde än P:s, eftersom han enbart tagit emot och förvarat narkotika medan det för P:s del rört sig om två tillfällen. Tabellvärde 2009 avseende befattning med amfetamin var fängelse. Riktvärde 2013 för befattning med amfe- tamin är fängelse. L, som tillsammans med D förvarat mefedron, döm- des för narkotikabrott av normalgraden till fängelse . Vid bedömningen av brottets rubricering och straffvärde tog hänsyn till följande faktorer: -L hade inte bara passivt accepterat förvaringen utan även åtagit sig att göra sig av med narkotikan om det skulle behövas, -L kände inte till A och dennes narkotikahandel,