sou · H2B318 · 2014-04-02 00:00:00 — Genom en lagändring 2010, som var en del av straffmät- ningsreform, infördes en särskild straffskala för grov misshandel som är att bedöma som synnerligen grov.34 När det gällde vilka kvalifikationsgrunder som skulle införas för att den nya, skärpta straffskalan ska tillämpas, anförde regeringen att omständigheterna bör vara av samma slag som de som kvalificerar en misshandel som grov och försvårande i relation till dessa. Till fall som bör betraktas 34 SFS 2010:370, prop. 2009/10:147. Våra bedömningar och förslag som synnerligen grova anförde regeringen som exempel att en svår kroppsskada är bestående eller att misshandeln inneburit kraftig och långvarig smärta eller stark dödsångest. Synnerligen grov misshandel kan också bestå i grovt våld som riktas mot en person som saknat eller haft begränsad allmän möjlighet att försvara sig, t.ex. när en person misshandlas av flera, eller då ett barn eller en äldre person misshandlas.35 I kommentaren till gör författarna be- dömningen att fall jämförbara med gärningen i NJA 2003 s. 174 skulle bedömas som fall av synnerligen grov misshandel.36 I rätts- fallet misshandlade en man sin knappt treårige styvson genom att tilldela denne ett antal slag och sparkar i magen och över bröst- korgen, vilket medförde frakturer på sex revben, en fraktur på blygd- benet och ett hål i tjocktarmen. Skadorna ledde till att barnet avled. I rättsfallet NJA 2011 s. 89 gjorde bedöm- ningen att ett misshandelsbrott inte var tillräckligt allvarligt för att det skulle anses utgöra synnerligen grov misshandel. Gärningen bestod i att målsäganden blev slagen eller sparkad till marken och därefter misshandlad av två gärningsmän med ett stort antal sparkar mot huvud och kropp. Gärningsmännen gick från platsen , då målsäganden låg kvar på marken, och återvände sedan och utdelade fler sparkar mot honom. Under misshandeln gjordes ut- talanden om att du ska dö din jävel och lever du din jävel eller liknande. Misshandeln ledde till hjärnskakning och medvetslöshet, flertal brott på ansiktets skelett och flertal revbensbrott med luft och blodansamling i vänstra lungsäcken. Skadorna på bröstkorgen var livshotande. ansåg sammanfattningsvis att skadornas omfattning och art, varvid det konstaterades att de lett till en sjukhusvistelse om och inga bestående men, i sig inte gjorde att misshandeln skulle bedömas som synnerligen grov. Vidare anförde att den hänsynslöshet som de båda gärningsmännen visat, genom att återvända för att fortsätta misshandeln mot den försvarslöse målsäganden, inte var så kvalifi- cerad att den, jämte skadorna, kunde göra att misshandeln skulle bedömas som synnerligen grov. har i ett senare fall, NJA 2012 s. 45, också tagit ställning till rubriceringen av ett misshandelsbrott och då an- sett att misshandeln var synnerligen grov. Målet gällde i första hand frågor om uppsåt vid självförvållat rus i förening med psykisk stör- ning, samt frågor om inbillat nödvärn och nödvärnsexcess. 36Brottsbalken, en kommentar på internet, kommentaren till 3 kap. 6 §. Våra bedömningar och förslag domstolens bedömning av dessa frågor ledde fram till att gärnings- mannen gjort sig skyldig till en uppsåtlig och mycket allvarlig – livsfarlig – misshandelsgärning, däremot var det inte bevisat att han hade uppsåt att beröva målsäganden livet och han dömdes därför inte för försök till mord. Gärningen bestod i att den tilltalade miss- handlade sin flickvän genom att med ett samurajsvärd bakifrån till- dela henne minst tio hugg som träffade i huvudet, på ryggen, på axlarna, på bålen, på ena överarmen samt på ena vaden och ena hand- flatan. konstaterade att misshandeln riktade sig mot en i det närmaste helt försvarslös person och innefattade ett livsfarligt våld som orsakade dödsångest och synnerligen svåra plågor samt bestående men i form av ärrbildning och värk. Misshandeln ägde rum under en inte obetydlig tid.37 I ett rättsfall från hovrätterna, RH 2012:24, gjorde hovrätten bedömningen att ett pistolskott genom lår och underben, i syfte att bestraffa en person, som inte längre ville vara medlem i en MC- gruppering, var att betrakta som synnerligen grov misshandel. Hov- rätten anförde att användning av livsfarligt våld med skjut- eller eggvapen på ett sådant sätt att gärningsmannen saknat egentlig kontroll över vilken skada som angreppet kunnat medföra samt utövande av våld som medel för ett visst ändamål, instrumentellt våld, eller i direkt avsikt att skada eller plåga, är omständigheter som kan beaktas vid bedömningen av om en gärning är att bedöma som synnerligen grov. I rättsfallet hade pistolskottet lett till omfatt- ande medicinska komplikationer och bestående skador. Hovrätten pekade också på att gärningsmannen inte haft någon egentlig kon- troll över vilka skador som kunde följa. Vidare var gärningen över- lagd och ett medel för bestraffning. Dessa omständigheter och den hänsynslöshet som präglade gärningen, gjorde att den skulle be- dömas som synnerligen grov. Samma bedömning gjorde hov- rätt i ett liknande fall, där målsäganden lurades att följa med till ett ensligt skogsparti, där han blev skjuten två gånger i benet som en bestraffning för att han inte betalat en narkotikaskuld. Hovrätten anförde som omständigheter av betydelse för rubriceringen att gär- ningen varit livsfarlig i den bemärkelsen att gärningsmännen saknat kontroll över vilka skador som skulle kunna uppkomma (skadorna var dock i sig inte livshotande) samt att gärningen var planerad och 37 Angående tidsspannet för misshandeln framgår av en redovisning i domskälen att miss- handeln bör ha ägt rum av cirka en kvart, med ledning av att målsäganden skickade ett sms till gärningsmannen, som visar att angreppet då inte hade börjat, , och att en granne ringde SOS och berättade bl.a. att gärnings- mannen stått utanför grannen och ropat att det var blod i badrummet. Våra bedömningar och förslag utfördes som en bestraffning, av flera gärningsmän och på en plats där målsäganden, som varit försvarslös i situationen, inte heller kunde räkna med att få hjälp av någon utomstående.38 Andra exempel på fall som bedömts som synnerligen grova finns i två avgöranden från hovrätterna där det var fråga om hustru- misshandel, i båda fallen efter att gärningsmannen fått veta att hustrun ville skiljas. I det ena fallet kastade mannen först brännbar vätska på hustrun och tände sedan eld på hennes kläder. Detta skedde i det gemensamma hemmet inför deras minderåriga barn. I det andra fallet överföll mannen sin hustru genom att sätta sig gränsle över henne när hon sov och sedan skära henne med en skal- pell i ansiktet, bl.a. skar han bort en del av hennes underläpp och åt sedan upp i vart fall en bit av den, för att, som han sade till hustrun, den inte skulle gå att sy tillbaka.39 Andra fall som i hovrätterna be- dömts som synnerligen grova är bl.a. allvarligt våld mot mycket små barn40 och våld som gett allvarliga bestående men.41 I bilaga 3 finns andra exempel på hovrättsavgöranden där misshandel bedömts som synnerligen grov, varvid omständigheter som att livsfarligt våld utövats under ett utdraget händelseförlopp, riktats mot någon som varit värnlös, haft tortyrliknande inslag eller skett i bestraffnings- syfte har tillmätts betydelse.42 Straffskalan för grov misshandel var före lagändringen 2010 fäng- else i lägst ett och högst . Genom lagändringen delades denna straffskala upp på två, så att grov misshandel har en straffskala om ett till sex års fängelse och sådan grov misshandel som ska bedömas som synnerligen grov har ett minimistraff om fyra års fängelse och samma straffmaximum som även tidigare gällde för brottet, fängelse. Regeringen anförde som skäl bl.a. följande. 38Svea hovrätts dom , mål nr B 10470-12. 39Hovrätten över och , dom , mål nr B 2035-12, och dom , mål nr B 6519-12. 40Svea hovrätt, dom och i mål nr B 1303-11 respektive B 786-12. 41Hovrätten över och , dom , mål nr B 829-13 (bestående förlust av lukt- och smaksinne). 42Se vidare bilaga 3 under . Ett fall av synnerligen grov misshandel som ledde till offrets död finns under rubriken för grov misshandel i kombination med grovt vållande till annans död. Våra bedömningar och förslag När det gäller de allvarligaste fallen av grov misshandel, t.ex. de där våldet medfört en bestående svår kroppsskada eller varit av närmast tortyrliknande slag, framgår av rättspraxis att straffvärdet inte annat än undantagsvis överstiger tre–fängelse. För strängare straff än så synes normalt krävas att misshandeln lett till döden eller att gärningen ingått som ett led i ett annat allvarligt brott. Inte ens i de fallen används normalt den översta delen av straffskalan. De allvarlig- aste misshandelsbrotten måste dock anses vara så klandervärda att straffen bör ligga högre och närmare eller över straffen för dråp, som har ett straffminimum . Som jämförelse ska också nämnas att minimistraffet för grov våldtäkt och grovt rån är . Den nuva- rande straffnivån för dessa fall av misshandelsbrott står alltså inte i proportion till brottens allvar och ligger inte heller på en rimlig nivå jämfört med andra brottstyper. Det finns därför behov av att höja straffnivån för dessa fall utöver vad som följer av regeringens övriga förslag. Detta kan ske genom en ändrad straffskala.43 Genom en dom (mål B 5204-13, se avsnitt 6.4.1) finns ett konkret exempel på en misshandelsgärning som rubricerades som grov och där straffvärdet enligt Högsta dom- stolen var fängelse. Det var fråga om en oprovocerad miss- handel av två gärningsmän, med slag och sparkar som fortsatte även då målsäganden fallit till marken. Skadorna beskrevs som av inte särskilt allvarligt slag. I rättsfallet NJA 2000 s. 612 gjorde vissa generella uttalanden om straffmätningen när det gäller (bl.a.) grov misshandel. anförde att det, vid gradindelade brott, är vanligt att strafftiden i de flesta fall ligger relativt nära straffminimum medan den övre delen av skalan utnyttjas mer sällan och att detta hänger samman med att den övre delen av straffskalan normalt inte är avsedd för mer ordinär brottslighet utan för excep- fall som i praktiken inträffar mer sällan. Vidare tillkommer att olika försvårande omständigheter redan beaktats vid gradindel- ningen med den följden att det lägsta straffet ligger väsentligt högre än vad som är normalstraff för den lägre graden och att det då ofta saknas utrymme för att ytterligare beakta de försvårande omständig- heterna inom ramen för den tillämpliga skalan. 2009/10:147 s. 17 f. Våra bedömningar och förslag fullföljde detta resonemang genom att göra bedömningen i det konkreta fallet, som alltså rörde våld genom slag och sparkar mot ett fyraårigt barn, vilket orsakade en livshotande tarmskada, att straffvärdet för denna gärning var fängelse med beaktande av att de försvårande omständigheterna borde ges ett tydligt genom- slag i straffmätningen, även utöver vad som följde av gradindel- ningen. Straffvärdet i NJA 2003 s. 174, som också rörde våld mot ett litet barn, bör ha bedömts ligga ännu något över det i NJA 2000 s. 612, eftersom konstaterade att våldet i detta fall var mer omfattande. bestämde påföljden till fängelse, vilket även innefattade grovt vållande till annans död. Ett annat exempel på ett straffvärde som översteg minimum (och bestämdes till ) är rättsfallet NJA 2000 s. 278 där ett slag med en glasflaska i huvudet på målsäganden ledde till en bestående och synnerligen allvarlig hjärnskada. Mycket talar för att dessa fall numera skulle bedömas som synnerligen grov misshandel och där- med ha ett straffvärde motsvarande fängelse eller däröver. I RH 2011:64, gjorde dock hovrätten bedömningen att en miss- handelsgärning som, enligt hovrätten, var jämförbar med den som bedömdes i NJA 2000 s. 612, hade ett straffvärde och . Gärningsmannen hade, genom att upprepade gånger lyfta och slänga ett två-årigt barn i golvet, orsakat barnet bland annat brott på skallbenet och blödningar i hjärnan. Hovrätten hänvisade till straffmätningsreform och anförde att straffvärdet p.g.a. denna skulle anses vara högre än i det tidigare nämnda NJA-fallet.44 I NJA 2011 s. 89 ansåg att straffvärdet för gär- ningen var fängelse, med beaktande av straffmätningsrefor- men. tog hänsyn till för det första att skadornas omfattning i sig gjorde att straffvärdet översteg minimum för grov misshandel, för det andra att gärningsmännen visat en hänsynslös- het och råhet som också gick utöver vad som i sig ligger i att upp- såtligen tillfoga skador av det aktuella slaget. Denna bedömning gjordes främst med beaktande av att de tilltalade fortsatt sparka målsäganden sedan han blivit försvarslös och att de också återvänt för att fortsätta misshandeln efter att ha lämnat platsen . 44 Hovrätten förde aldrig något resonemang kring om gärningen skulle kunnat bedömas som synnerligen grov misshandel. Åklagaren hade åtalat för grov misshandel. Hovrättens bestämde slutligen fängelsestraffets längd till , varvid beaktades både gärningsmannens psykiska problematik och att han frivilligt angett sig. Våra bedömningar och förslag När det gäller straffnivåer men finns det få refererade rättsfall som kan ge någon vägledning i straffvärde- bedömningen.45 Eftersom det av de nämnda refererade rättsfallen med straffvärden eller däröver i samtliga fall gällt flera för- svårande omständigheter (både livshotande skada och en eller flera andra mycket försvårande omständigheter, t.ex. bestående men eller offrets mycket skyddslösa ställning) torde förekomsten av någon sådan omständighet vara nog för att höja straffvärdet över minimi- nivån. Det bör särskilt noteras att i NJA 2011 s. 89 uttalade att enbart skadornas omfattning gjorde att straffvärdet för gärningen översteg miniminivån för grov misshandel. NJA 2011 s. 563 gällde framförallt bedömningen av gärningsmannens uppsåt vid självförvållat rus, men kan också vara ett exempel på gärningar på en straffvärdenivå mellan två och fängelse. Gärnings- mannen hade huggit två personer med kniv, bl.a. mot huvud, hals och bål, vilket orsakade smärta och sårskador, som inte var livs- hotande. konstaterade dock att båda gärning- arna var livsfarliga och att de skulle rubriceras som grov misshandel (resonemanget i uppsåtsfrågan utelämnas här). anförde också att gärningarna var för sig hade ett straffvärde som klart översteg straffminimum och beaktade skadornas omfatt- ning, att angreppet var livsfarligt och att gärningsmannen visat stor hänsynslöshet. Gärningsmannen dömdes till fängelse och . Straffvärdet för var och en av gärningarna torde därmed ha legat runt och sex månaders fängelse.46 I bilaga 3 finns exempel på orefererade hovrättsavgöranden där brottens straff- värden motsvarade mellan ett och fängelse. När det gäller straffnivåer eller däröver är dessa i prin- cip reserverade för misshandelsbrott som ska anses vara synnerligen grova, i enlighet med Högsta domstolens uttalande i NJA 2011 s. 89. I rättsfallet NJA 2012 s. 45 som beskrivits ovan och alltså avsåg en misshandelsgärning bestående i ett flertal hugg med ett svärd mot gärningsmannens flickvän, gjorde bedömningen att straffvärdet motsvarade fängelse . Vid denna bedömning verkade i sänkande riktning dels gärningsmannens nedsatta förmåga 45I de summariska avgörandena i RH 1992:244–254 har i några få fall utdöms fängelsestraff fängelse men . 46Jfr Borgekes modell för sammanräkning av straffvärde vid flera brott i Att bestämma påföljd för brott, 2012, s. 152. Våra bedömningar och förslag att kontrollera sitt handlande, dels att han fick anses ha agerat i en inbillad nödvärnssituation. I det refererade hovrättsfallet RH 2012:24, som avsåg ett pistol- skott i benet som utfördes som en planlagd bestraffning, bestämde hovrätten påföljden till fängelse. Påföljden avsåg i fallet också grovt övergrepp i rättssak (efter skottet i benet, riktades vap- net mot målsägandens huvud och han hotades med döden om han polisanmälde det som hänt.) I målet i som avsåg en liknande bestraffning, men som inte innefattade någon annan gär- ning, bedömdes straffvärdet vara fängelse. I de ovan beskrivna fallen av hustrumisshandel som rubricerades som synnerligen grovt brott bedömdes straffvärdet i båda fallen ligga över minimistraffet fängelse.47 Som framgår av samman- ställningen i bilaga 3 har straffvärdet i en del fall ansetts ligga runt fängelse.48 6.4.3Överväganden och förslag avseende grov misshandel Förslag: Minimistraffet för grov misshandel höjs till fängelse och . Minimistraffet för synnerligen grov miss- handel höjs till fängelse. Skälen för förslaget: Grov misshandel och synnerligen grov miss- handel utgör vid sidan av mord och dråp, kärnan av de brottstyper som är att hänföra till de allvarliga våldsbrotten. Brotten avser gär- ningar som riktar sig direkt mot offrets liv, hälsa och trygghet till person och de utgör regelmässigt en mycket allvarlig integritets- kränkning. De skäl som har anförts av och som vi har redovisat bland våra allmänna utgångspunkter talar där- för med styrka för att en höjning av minimistraffen för de allvarliga våldsbrotten bör omfatta grov misshandel och synnerligen grov misshandel. En sådan höjning skulle också med bibehållna maximi- 47I domen från dömdes den tilltalade till fängelse , varvid hovrätten även tog hänsyn till gärningsmannens psykiska tillstånd, som innebar att han haft nedsatt förmåga att kontrollera sitt handlande, i domen från Hovrätten över och blev på- följden fängelse och . 48I två av exemplen, dom , mål nr B 2663-13, och en dom från Hovrätten för , , mål nr B 1192-12, torde straffvärdet för misshandelsgärningen legat högre än , men eftersom de tilltalade dömdes även för annan brottslighet, i det ena fallet grovt vållande till annans död, och hovrätterna inte ut- talade sig om straffvärdet för de enskilda gärningarna, går det inte att exakt fastställa vilket straffvärde dessa hade. Fängelsestraffens längd bestämdes i fallen till och , respektive fängelse. Våra bedömningar och förslag straff minska överlappningen mellan straffskalorna för misshandels- brotten och därigenom öka möjligheten till en mer differentierad straffmätning för sådana brott. Som vi anfört i de allmänna utgångspunkterna är och sex månaders fängelse det straffminimum som kan komma ifråga för grov misshandel. Med detta straffminimum kommer minimistraffet för grov misshandel att ligga närmare brott som har fängelse som lägsta straff, t.ex. våldtäkt, våldtäkt mot barn och grovt över- grepp i rättssak. Det är dock fortfarande tydligt att dessa brott, med högre minimistraff, ses som särskilt allvarliga. Att straffmini- mum för grov misshandel höjs till fängelse och kan därmed inte ses som en nedvärdering av dessa straffstadgandens skyddsintressen. Proportionalitetshänsyn hindrar alltså inte en sådan höjning av minimistraffet. En höjning av straffminimum för synnerligen grov misshandel bör utformas så att utrymmet för straffmätningen för grov miss- handel ökar. bör, som vi anfört i de allmänna utgångs- punkterna, höjningen inte bli alltför stor och inte överstiga hälften av det befintliga minimistraffet. En höjning av minimum till fängelse innebär att det lägsta straffet för synnerligen grov miss- handel ligger i mitten av den sammanlagda straffskalan för miss- handelsbrotten. Vi anser att en sådan höjning ger tillräckligt ut- rymme för straffmätningen av grova misshandelsfall. Proportionali- teten mellan grov misshandel och synnerligen grov misshandel för- blir också i huvudsak densamma. Med en höjning av minimistraffet för synnerligen grov misshandel till fängelse kommer detta att ligga mycket nära det lägsta straffet för dråp, som är fängelse. Som framgår av det följande föreslår vi dock en höjning av minimistraffet för dråp till fängelse. Om en sådan höjning genomförs skapas ett tillräckligt utrymme för en differentierad straffmätning för gärningar som är att anse som synnerligen grov misshandel, men som inte är att bedöma som lika allvarliga som dråp. Genom att höja minimum för synnerligen grov misshandel bryts den ekvivalens som råder mellan denna brottstyp och andra brottstyper med minimum i straffskalan, t.ex. grov våldtäkt och människorov. Vi anser trots detta att det inte finns tillräckliga skäl att i detta sammanhang föreslå förändrade straffskalor för andra brott med minimistraff, se våra överväganden i avsnitt 6.3. Våra bedömningar och förslag 6.5Rån och grovt rån Att stjäla medelst våld å person eller medelst hot som innebär eller för den hotade framstår som trängande fara utgör rån, enligt 8 kap. 5 § . Det våld eller hot om våld som används vid ett rån brukar som ett sammanfattande begrepp kallas råntvång. Att stjäla medelst råntvång innebär att råntvång kan utövas före eller med att en sak tas i besittning. Bestämmelsen om rån om- fattar också det s.k. motvärnsfallet – att den som stulit något tas på bar gärning och då med råntvång sätter sig till motvärn. Slutligen är en gärning rån om den innebär att någon med råntvång får någon annan till handling eller underlåtenhet som innebär för gär- ningsmannen och skada för den tvungne eller någon i vars ställe denne är (det s.k. utpressningsfallet).49 Våld handlar alltid om någon form av fysisk kraftutveckling från en person mot någon eller något, som leder till att ett motstånd av något slag övervinns. Våldet kan vara att betrakta som misshandel, men behöver inte vara det. En person, som mot sin vilja är fängslad till händer och fötter eller instängd så att han endast nätt och jämnt har utrymme att röra sig, anses vara utsatt för våld å person, även om våldsamma medel inte använts vid fängslandet eller instängan- det och även om ingen smärta eller kroppsskada uppstått.50 Enligt paragrafen är att försätta någon i vanmakt att likställa med våld, vilket kan jämföras med att också definitionen av misshandels- brottet innefattar att försätta någon i vanmakt. Bestämmelserna om rån fick i huvudsak sin nuvarande lydelse genom den reform av förmögenhetsbrotten som genomfördes under 1940-talet.51 Definitionen av rån har därefter ändrats endast när det gäller det hot som kan utgöra råntvång. Före lagändringen 1975 gällde enligt lagtexten att hotet skulle innebära trängande fara, men genom ändringen omfattas också hot som för den hotade framstår som trängande fara. 52 Ett exempel på det senare är att hota med ett leksaksvapen som för den hotade inte kan skiljas från ett riktigt.53 49Jfr , en kommentar på internet, kommentaren till 8 kap. 5 §. 50NJA II 1942 s. 357. 51Se avsnitt 3.2, SOU 1940:20 och prop. 52SFS 1975:1395, prop. 1975/76:42. 53NJA II 1975 s. 729 f. Våra bedömningar och förslag I samma lagstiftningsärende infördes också bestämmelsen andra stycke som avser rån av mindre allvarlig art, se vidare nedan. Gränsdragning mellan rån och annat brott som förfarandet innefattar Enligt 8 kap. 5 § andra stycket finns en möjlighet att döma för andra brott än rån, om ett förfarande i och för sig formellt omfattas av rånbestämmelsen, men det med hänsyn till våldet, hotet eller omständigheterna i övrigt är av mindre allvarlig art. En helhetsbedömning ska göras av omständigheterna i det en- skilda fallet, men som anmärks i rättsfallet NJA 2008 s. 900 är det våldet och hotet som framhävs i lagtexten och det framgår av för- arbetena att gärningar som är avsedda att omfattas av undantaget framför allt är sådana där våldet har varit lindrigt eller när hotet inte har varit allvarligt menat.54 I rättsfallet bedömde den aktuella situationen som rån (motvärnsfallet) trots att själva tillgreppet enligt allt att döma var en impulshandling och värdet av det tillgripna låg avsevärt under snatterigränsen. Det våld och hot som gärningsmannen utövade mot en butikskontrollant, när kon- trollanten försökte stoppa honom, var dock så omfattande att hand- landet inte kunde anses vara av mindre allvarlig art. Gärnings- mannen hade utdelat fem eller sex knytnävsslag, bl.a. i ansiktet på kontrollanten, vilket medförde dokumenterade skador, samt knäat denne i bröstet.