sou · H2B371 · 2014-10-17 00:00:00 — 6 Länsstyrelserna har numera ett uttalat uppdrag att föra ut kunskap, så det är möjligt att situationen har förbättrats. Tillsynen som görs ger dock en indikation på att mycket återstår innan dessa kunskaper omsätts i praktiken. joursorganisationerna, isolerade öar och sprids inte till andra verk- samheter. Utan en större långsiktighet torde resultaten inte heller motsvara de resurser som avsatts. Nationell mobilisering och samordning av arbetet Länsstyrelsernas uppdrag att samordna lokalt arbete mot mäns våld mot kvinnor. Länsstyrelserna har i uppdrag att samordna det lokala arbetet om mäns våld mot kvinnor. Uppdraget pågår fram och är inte slutredovisat, varför nedanstående beskrivning baseras på olika delrapporter. i står för en gemen- sam delredovisning som sammanfattas nedan (i ). Uppgifterna i den baseras på en enkät till samtliga länsstyrelser och gäller arbetet . Här beskrivs fyra fokusområden för arbetet: –stöd till samordning/samverkansstrukturer –stöd till uppbyggnad av samsyn/gemensam kunskapsgrund –stöd till upprättande av strategiska planer och liknande styr- dokument –stöd till utveckling av samordnad information. Länsstyrelserna har också tagit fram ett antal operativa delmål för arbetet: –Alla länsstyrelser kan presentera en övergri- pande, uppdaterad bild av läget i sina respektive län. –Det finns bland berörda aktörer en gemensam problemformule- ring, en samsyn, en strategi och stödjande strukturer (kommu- nikationskanaler, organisation) för arbetet för kvinnofrid och mot våld i nära relationer i länet. –Relevant och aktuell information är lättillgänglig för olika berörda . Någon redovisning för om dessa mål har nåtts finns ännu inte. I de länsvisa redovisningarna som Brå tagit del av och som också omfattar (se nedan), finns ingen tydlig återkoppling till dessa målsättningar. i bedömer dock att man nått dessa mål (intervju). Nedan beskrivs kortfattat de ovan nämnda fokusområdena. När det gäller det första arbetsområdet, samordning och sam- verkan, rapporterar länsstyrelserna att de i sina respektive län har identifierat och påtalat behov av insatser, sammankallat olika aktö- rer, byggt upp samt aktivt deltagit i styrgrupper, arbetsgrupper, samverkansgrupper, strategigrupper och nätverk samt värnat om dessa strukturers kontinuitet och överlevnad. Länsstyrelserna är ofta sammankallande för dessa samordningsstrukturer och nätverk. De myndighetsaktörer som ingår i dessa är social- tjänsten (framför allt individ- och familjeomsorg och ibland också barn- och ungdomsverksamheter), polisen på distrikts- eller läns- nivå, hälso- och sjukvården på länsövergripande eller lokal nivå, rättsväsendet samt regionförbundet eller motsvarande. Enligt länsstyrelserna strävar man medvetet efter att stödja aktörer som sällan eller bara sporadiskt är med, att också ingå i samverkan. Detta utgör en del i det fortsatta stödet till regional samordning. Samsyn och gemensam kunskapsbas Länsstyrelserna arbetar också med ett uppdrag om stöd till metod- och kompetensutveckling, och inom ramen för detta anordnas ett stort antal kurser, seminarier och konferenser. (så långt den här redovisade gemensamma del- rapporteringen omfattar) genomfördes exempelvis insatser för –i samtliga län –frivilligorganisationer i 18 län –polisen i 17 län –hälso- och sjukvården i 14 län –rättsväsendet i 10 län –barn- och ungdomsverksamheter i 9 län –förskola, skola och gymnasiet i 6 län. Eftersom det är ett separat uppdrag, kommer arbetet med stöd- och kompetensutveckling att redovisas utförligare längre fram. Handlingsplaner och regionala strategier redovisade cirka hälften av alla länsstyrelser att de hade en regionalt övergripande handlingsplan eller strategisk plan för samordning av arbetet med mäns våld mot kvinnor. Övriga läns- styrelser beräknade ha sina planer klara –2014. Enligt intervjuuppgifter har detta mål nåtts. I de flesta fall inne- fattar planerna samtliga uppdrag inom området mäns våld mot kvinnor (våld i nära relationer inklusive hedersrelaterat våld och förtryck samt prostitution och människohandel för sexuella ända- mål). I övriga fall omfattar planen endast hedersrelaterat våld och förtryck. Ett flertal länsstyrelser uppger att de också ska initi- era ett arbete med att ta fram regionala strategier inom jämställd- hetsområdet. Inom ramen för detta arbete avser man specifikt att också utveckla en strategi inom området mäns våld mot kvinnor. Detta framhålls som centralt och viktigt för arbetet framöver. På så sätt kan detta område integreras i det ordinarie arbetet, i stället för att hållas som en separat verksamhet. Enligt intervjuuppgifter från länsstyrelserna i och har en sådan integrerande utveckling påbörjats. Brå delar uppfattningen om att detta är strategiskt viktigt. Det har tidi- gare påpekats (2010:18) att ett av de stora problemen när det gäller arbetet med mäns våld mot kvinnor är att det ofta sker i separata projekt och inte ingår i en mera långsiktig strategi. Detta är således ett viktigt steg i rätt riktning. En del av länsstyrelsernas stöd och service till lokala aktörer i länet (även till nationella aktörer) handlar om att ge information, ta fram olika underlag, länka till lämpliga källor och sprida relevant infor- mation från olika myndigheter. Enligt den samlade redovisningen från i finns det en stor efterfrågan och ett stort tryck på att länsstyrelserna ger relevant och samordnad information och att den når rätt nivåer, aktörsgrupper och indivi- der, på rätt sätt och . Detta är, enligt ovan nämnda länsstyrelse, också ett prioriterat område i det fortsatta arbetet. Två länsstyrelser har ett nationellt övergripande samordnings- uppdrag: i inom prostitution och männi- skohandel för sexuella ändamål7 och i inom förebyggande insatser mot hedersrelaterat våld och förtryck. Länsstyrelserna i , och har dessutom ett gemensamt nationellt övergripande uppdrag om stöd till utveckling av skyddat boende som också innefattar viss natio- nell samordning. Länsstyrelserna samordnar också insatser mot mäns våld mot kvinnor på andra sätt. Det kan exempelvis gälla nationell läns- överskridande kompetensutveckling eller kartläggningar som genomförs av nationella myndigheter. Samtliga 21 länsstyrelser har tagit fram och sammanställt flera olika underlag på begäran av olika nationella myndigheter. Länsstyrelserna bistår olika myndigheter med att föra ut information, att hitta relevanta kontakter och få den information om länet de behöver för att genomföra sina upp- drag. Enligt i har länsstyrelserna sam- manfattningsvis bidragit till att stärka samordningen inom ett fler- tal betydelsefulla områden. 7 i leder den nationella arbetsgruppen mot människohandel och prostitution (LAMP) som samlar personer som ansvarar för uppdrag i denna fråga i respektive län. Nätverket har spridit riktlinjer och information samt ett nationellt utbild- ningsmaterial. Personer utsatta för prostitution och människohandel kan via insatser och metodutveckling nu få konkret och individanpassat stöd inför och under hemresan samt vid ankomsten till hemlandet. Förutom de insatser som i sammantaget redovisar har Brå tagit del av separata redovisningar och annan dokumentation från samtliga länsstyrelser. Det rör sig framför allt om årsredovisningar men även andra dokument, exempelvis hand- lingsplaner och projektredovisningar. Vi har här inte möjlighet att i detalj omnämna alla de redovisade insatserna, men ett axplock kan ges, utöver dem som inte redan nämnts. Av störst intresse är kanske aktiviteter som är gjorda (2013) och som såle- des inte ingår i den sammanställning som i gjort. Flera länsstyrelser nämner att det finns ett stort och växande intresse för den standardiserade bedömningsmetoden som tagits fram av (se nedan). i har exempelvis genomfört en utbildning om , som nådde 13 kommuner och sex kvinnojourer. I har det också öppnats ett regionalt mot våld i nära rela- tioner. 12 kommuner är anslutna till detta centrum, och läns- styrelsen bidrar ekonomiskt. Centrumet har varit ett viktigt arbete för den regionala styr- och arbetsgruppen. Det utgör enligt Läns- styrelsen i ytterligare en kanal för att samordna insatser och för att långsiktigt säkerställa behovet av kontinuerlig kompetens- och metodutveckling. i har arbetat med kommunbesök och drar slutsatsen att detta är det mest effektiva sättet att nå ut med information till beslutsfattare och socialchefer. Jämfört med detta har uppslutningen bland politiker och tjänstemän inte alls varit lika god då kommunerna har bjudits in till informationsträffar centralt. Förutom regionala nätverk inom respektive län som syftar till att stärka samordningen och öka kunskapen finns det exempel på andra sammanhang där flera län går samman. och har ett gemensamt kvinnofridsnätverk med blandade aktörer som möter målgruppen. Länsstyrelserna i dessa två län har gemensamt genomfört processutbildningar i sex kom- muner utifrån kommunernas behov och kunskapsnivå. Man genomförde också gemensamt ett par konferenser på temat vålds- utsatta kvinnor och funktionsnedsättning. borg och är ytterligare exempel där man går samman om gemensamma utbildningstillfällen. i har som ett led i samverkansuppdra- get och i samarbete med projektet mot våld (SMV) utvecklat en webbplats: . Den vänder sig till dem som utsätts för våld, de våldsutövande, till barn och ungdomar som lever med våld men även till dem som arbetar med frågan. Även i driver en webbplats: . Det finns även exempel på redovisningar där länsstyrelserna framhåller vikten av mer långsiktiga planer och strategier. Så menar exempelvis i att länets handlingsplan måste revideras med ett långsiktigt perspektiv för åren 2015– 2018. i drar lärdom av tidigare uppfölj- ningar och menar att man framöver ska fokusera mer på integrering i ordinarie arbete i stället för att skapa aktiviteter och insatser utöver det man vanligtvis gör. i lyfter fram att det nu finns en struktur för det strategiska arbetet i länet genom Länsgruppen mot våld i nära relationer, människohandel för sexu- ella ändamål och prostitution. Här har man också satsat på lärande- cirklar för kommunernas kvinnofridssamordnare för att säkerställa kompetensutvecklingen. i rapporterar att flera kommuner nu organiserar sig för att bättre kunna omhän- derta våldsutsatta kvinnor genom att inrätta våldsteam med spets- kompetens och särskilt utsedda kvinnofridssamordnare. Läns- styrelsen i beskriver behovet av att utveckla en ny och mera förfinad mätmetod på länsnivå för att få en så korrekt statistik över problematiken som möjligt. Dessa exempel på ett mer långsiktigt och strategiskt tänk kan ses som en positiv utveckling. Relationen våld mot djur och våld i nära relationer lyfts alltmer fram I de länsvisa redovisningarna framgår att ett antal länsstyrelser även valt att lyfta fram sambandet mellan våld mot djur och våld i nära relationer som ett angeläget område. I årsredo- visningarna finns flera exempel på hur man har arbetat med denna fråga. Länsstyrelserna i , , , och har exempelvis ordnat en gemensam konferens på detta tema. Länsstyrelserna i och fortsatte samarbetet kring denna fråga med ett seminarium under Almedals- veckan. Även länsstyrelserna i och har gått samman och ordnat en konferens på detta tema. i beskriver ett samarbete mellan länsveterinär och utvecklingsledare för våld i nära relationer kring djurens utsatthet i våldsrelationer. I den länsövergripande samverkansgruppen som har, deltar numera också en represen- tant från djurskyddet i ett par möten . Beskrivna effekter och svårigheter Flera länsstyrelser beskriver – med ganska allmänna skrivningar – att kommunerna nu har större kunskap och beredskap som ett resultat av arbetet . Men sällan ser man några reella, konkreta mått på detta. Exempel finns dock. i Jön- rapporterar att kompetensen att identifiera våldsutsatta och barn som bevittnat våld har förbättrats, vilket bland annat visar sig i en ökning av aktuella ärenden i de flesta av länets kommuner. Ett annat exempel på en något mer konkret redovisning kan hämtas från i som menar att en framgångs- faktor är att det nu inte bara är eldsjälarna som identifierar vålds- utsatta. Arbetet med har lett till en större spridning av kunskaperna om var våldet finns och hur man möter det. I en av intervjuerna som Brå gjort talas det om en känsla av att det blivit bättre. I en annan intervju nämns storytelling som ett mått på ökad kunskap: i olika sammanhang får man del av konkreta, upp- levda erfarenheter och annan information som på olika sätt vittnar om att kunskap och information nått ut. Sådana berättelser är vik- tiga, men svåra att i en uppföljning dokumentera, och de låter sig knappast kvantifieras. Det kan därför vara önskvärt med något mer konkreta mål och mått på utvecklingen. Tillsynsverksamheten (se nedan) visar exempelvis på en fortsatt tämligen dyster bild av det arbete som bedrivs, även om det också finns många goda exempel. Flera länsstyrelser påpekar att man numera saknar ett viktigt instrument – att fördela utvecklingsmedel inom området (se nedan om dessa medel). i uttrycker det enligt följande:8 har en god kännedom om kommunernas och kvinnojourverksamheternas arbete och vilka behov som finns, vilket medfört att vi genom fördelning av utvecklingsmedel kunnat främja, uppmuntra, stötta och styra utvecklingen utifrån lokala behov och förutsättningar. är det handlingsutrymmet begrän- sat. i menar att utvecklingen inom området skulle främjas om utvecklingsmedlen fördelades på ett annat sätt:9 Det borde göras en analys av ett läns behov och där- efter skulle medlen fördelas som ett stimulansbidrag för att få igång olika verksamheter eller stödja befintliga verksamheter av stor vikt. Kommunerna är i hög grad trötta på kortsiktiga projekt och efter- frågar långsiktighet och permanenta lösningar. ser en tendens till att mindre kommuner upplever att de inte kan leva upp till de krav som ställs och väljer därför att inte söka medel. Detta leder till att arbetet inte utvecklas och i förlängningen till att per- soner utsatta för våld inte får den hjälp de har rätt till enligt lagen i dessa delar av landet. Det finns en tendens att utvecklingsmedlen inte hamnar där de kanske som allra mest behövs, menar i . Även andra länsstyrelser pekar på de svårigheter som mindre kommuner kan ha. i menar exempelvis att länets små kommuner står inför stora framtida utmaningar för att hitta tillräckliga resurser med de stora geografiska avstånd som finns i länet. Det gäller inte minst de kommuner som redan har begränsade resurser. i lyfter också fram att de mindre kommunernas och ideella organisationernas ekonomiska svårig- heter gör att de kan ha problem med att ha tillräcklig bemanning och att behålla kompetent personal. Det kan i sin tur leda till att utvecklingsarbeten stannar av och att upparbetade kontakter och etablerad samverkan försvinner. i konstaterar att det är de större kom- munerna i länet som söker utvecklingsmedel och framgångsrikt utvecklar arbetet kring våld i nära relationer.10 De mindre kommu- nerna är projekttrötta och har ingen avsedd person för att driva 8Rapportering till daterad . 9Rapportering till dnr 801-39487 2013. 10Rapportering till dnr 801-603 2014. projekt, än mindre för att ansöka om utvecklingsmedel. Här finns det utvecklingsmöjligheter, menar . i påtalar i sin tur att handlingsplaner, rutiner, ledningssystem och inom organisationen men inte som levande dokument. Ledningen bör ta ett större ansvar för att personalen ska ha god insikt och kunskap om dessa dokument. Man lyfter också fram att kommu- nerna befinner sig på olika nivåer i fråga om exempelvis kompetens och hur våldsfrågan prioriteras, vilket utgör ett hinder för utveck- lingsarbetet. Länsstyrelserna anser sig ha identifierat en rad framgångsfaktorer i uppdraget om samordning.11 Legitimitet: Länsstyrelserna är neutrala kunskapsmyndigheter som inte företräder någon särskild aktör. Utvecklingsmedel: Möjligheten att fördela utvecklingsmedel i kombination med länsstyrelsernas goda kännedom om aktörer, processer och utvecklingen i respektive län har gjort det möjligt att rikta resurser till prioriterade behov i länet och förebygga parallella satsningar, splittring och resursflykt. är det dock som förmedlar utvecklingsmedlen. Stabilt nätverk av referensgrupper: Länsstyrelserna har ett nätverk av referensgrupper på olika nivåer med olika aktörsgrupper. Genom dessa har insatserna kunnat sammanhangs- och mål- gruppsanpassas i stor uträckning. Länsstyrelsernas etablerade kanaler för dialog med beslutsfattare: Dessa har underlättat för att belysa behov av och förankra insatser på ledningsnivå och få till stånd ett ledningsengagemang. 11 Se Länsstyrelsernas uppdrag och arbete inom det fjärde jämställdhetspolitiska målet - mäns våld mot kvinnor. Länsstyrelserna, PM, respektive i , rapport 2012:30. Ökat intresse för samordning hos olika aktörer och nivåer: Det är många grupper och individer på olika nivåer som återkommande uppvaktas av och involveras i flera olika myndigheters och frivilliga aktörers uppdrag och projekt. De påtalar ett behov av samordning, prioriteringar, gemensamma mål och en sam- manhållande strategi. Ökat intresse och ledningsengagemang på regional nivå: Efter en regionalt förankrad satsning på kompetens- och metodutveck- ling är det inte ovanligt att flera myndighetschefer sätter i gång ett internt arbete och engagerar sig i frågorna. Länsstyrelserna framhåller också att man förmår hantera uppdrag från olika departement och samordna olika aktörers agerande genom gemensamma handlingsplaner och överenskommelser. Detta beskrivs som styrkor och framgångsfaktorer. Ett flertal läns- styrelser uttalar även explicit i sina redovisningar att man anpassar utbildningar och insatser med mera efter de behov och förutsätt- ningar som finns i länet och kommunerna. Detta skulle enligt Brå peka på betydelsen av den regionala närheten. Länsstyrelsernas uppdrag att samordna lokalt arbete mot hedersrelaterat våld och förtryck. Länsstyrelserna har haft i uppdrag att främja och lämna stöd till insatser för att motverka hedersrelaterat våld och förtryck. Nuvarande uppdrag sträcker sig . Någon slutredovisning finns alltså inte, och det följande baseras framför allt på en delredovisning som överlämnades till regeringen den . har respektive länsstyrelse redovisat sina insatser separat men i det nu pågående uppdraget samordnar i redovisningarna. Som en del i detta arbete har i också tagit fram olika typer av stöddokument, exempelvis en och social- tjänst, metodboken ! Om flickors utrymme samt Metodstöd. Hur kan myndigheter och organisationer stödja varandra för att möta individer utsatta för hedersrelaterat våld? Enligt i ökar antalet konsultativa kon- takter, det vill säga då länsstyrelserna kontaktas och svarar på frågor. Man menar att denna efterfrågan beror på en ökad kunskap och med- vetenhet om problematiken. Det är framför allt som tar kontakt, följt av skolan och frivilligorganisationer.12 Utvecklingen med en ökad kunskap avspeglar sig också i att kompetensutvecklingen gått från basutbildning till spetsutbildningar i sakfrågor. Även om graden av kunskap är svår att mäta, menar länsstyrelserna att man gått från ett behov av kunskap om vad hedersrelaterat våld är till hur man ska agera. Dock ser de också att kunskapen är mycket ojämn i landet och att det finns ett fortsatt behov av metodutveckling. Detta gäller i alla led – från det förebyggande arbetet till akuta insatser, uppföljning, stöd och rehabilitering. Likaså bedömer man att hot- och risk- bedömning är ett eftersatt område, liksom yrkesanpassade metoder och handlingsplaner. Ytterligare en brist är att arbetet saknar hållbara och långsiktiga strukturer. Som nämnts tidigare beskrivs detta i Brås föregående utvärdering som ett stort problem och det är tydligt att avsaknaden av långsiktighet fortfarande kvarstår (då denna del- redovisning görs). En fast och långsiktig struktur utgör basen för ett hållbart arbete. I delredovisningen beskrivs hur länsstyrelserna fördelat utveck- lingsmedel inom området. De tre vanligaste typerna av insatser är: 1.kunskaps- och medvetandehöjande insatser 2.insatser med direkt eller indirekt fokus på målgruppen 3.gift mot sin vilja. Projekten bedrivs framför allt av frivilligorganisationer, följt av kommuner (socialtjänst och skola). Insatserna bedöms som till- fredsställande alternativt relativt tillfredsställande (ingen insats har bedömts som mycket tillfredsställande). Metodstödet Det handlar om kärlek samt vägledningen Våga göra skillnad används i ganska stor omfattning som metod- och samverkansstöd (se nedan om dessa material). 12 Även utsatta personer eller de som riskerar att utsättas tar kontakt. Framför allt rör det sig om flickor i åldrarna . Länsstyrelserna bedriver också egna aktiviteter. Bland dessa är kunskaps- och medvetandehöjande insatser vanligast, följt av sam- verkan och insatser som rör gift mot sin vilja. Även dessa insatser bedöms vara tillfredsställande – de kunskaps- och medvetande- höjande insatserna till och med mycket tillfredsställande. Föreläs- ningar, seminarier och konferenser är de vanligaste formerna. Till dessa insatser räknas också det konsultativa arbetet. I detta arbete efterlyser man dock bland annat en tydligare ansvarsfördelning mellan och . Länsstyrelserna har i sitt arbete identifierat en rad framgångs- faktorer avseende insatser. spridning, tillämpning och implementering av metodstöd utgångspunkt i ett rättighetsperspektiv tvärprofessionella kompetens- och resursteam förankring på politisk, lednings- och chefsnivå gemensamma styr- och policydokument. Man har också identifierat svårigheter och hinder. Dessa är i många fall en direkt motpol till framgångsfaktorerna som nämns ovan: brist på förankring på politisk, lednings- och chefsnivå brist på kontinuitet, långsiktighet och samordning brist på implementering i ordinarie verksamhet brist på hållbara och långsiktiga strukturer för primär och sekundärprevention insatser är beroende av enskilda personers kompetens oförmåga att skapa förtroendefulla relationer till målgruppen avsaknad av tillit mellan berörda aktörer och målgruppen brist på förankring i ordinarie verksamheters befintliga struk- turer. De flesta av dessa framgångsfaktorer och svårigheter har nämnts i många sammanhang som förutsättningar och hinder för arbete när det gäller våld i nära relationer. Trots denna vetskap synes det alltså inte alltid vara så att erfarenheterna kommer till nytta i det konkreta arbetet, då samma brister tycks kvarstå. Förutom den samordnade redovisningen som i gör, redovisar också länsstyrelserna sitt arbete mot hedersrelaterat våld i sina respektive årsredovisningar. Det är här inte möjligt att nämna alla insatser, men några axplock och exempel kan ges. Här redovisas framför allt det arbete som är gjort , det vill säga efter i senaste, sam- ordnade redovisning. i genomförde en bas- och spetsutbildning om hedersrelaterat våld och förtryck där 215 personer deltog. Man har också tillsatt en arbetsgrupp till- sammans med Länsstyrelserna i och , som fokuserar på vuxna kvinnor utsatta för denna typ av våld. i samordnar ett resursteam, vars upp- gift är att vara rådgivare och stöd för personal som kommer i kontakt med frågor som rör hedersrelaterat våd och förtryck. Teamet träffades sex gånger . i har aktivt arbetat för att öka intresset för att söka de utvecklingsmedel som man har att fördela på området. Detta har gett effekt: inkom elva ansökningar, att jämföra med två stycken . i fördelade medel till tre olika pro- jekt . Man deltog och genomförde också en rad konfe- renser på temat, bland annat en i samarbete med kvinnojouren i . i har sammankallat till nätverks- träffar med Skolkuratorer mot hedersförtryck – ett nätverk för erfarenhetsutbyte och kunskapsspridning. i har, mot bakgrund av en kart- läggning, särskilt prioriterat projekt som rör skolan. Man arrange- rade också en konferens om hedersrelaterat våld med syftet att hitta bättre samverkansformer.