sou · H2B352d2 · 2014-07-03 00:00:00 — Kommitténs förslag: En koncernåterhämtningsplan ska god- kännas av styrelsen för moderföretaget inom EES innan den ges in till . Enligt artikel 7.7 ska ledningen för moderföretaget inom unionen godkänna koncernåterhämtningsplanen innan den inlämnas till den samordnande tillsynsmyndigheten. Skälen för kommitténs förslag Av de skäl som anförs i avsnitt 28.2.4 bör bestämmelsen om vem som fattar beslut om koncernåterhämtningsplanen tas in i lag. 28.3.4Myndigheternas granskning av en koncern- återhämtningsplan Kommitténs förslag: får förelägga ett moderföretag inom EES som inte är ett institut att vidta åtgär- der för att komma till rätta med väsentliga brister eller väsent- liga hinder mot att genomföra återhämtningsplanen. Processen för att komma överens om en koncernåterhämt- ningsplan ska framgå av lag. Av bestämmelserna ska det framgå bl.a. att ska försöka komma överens med utländska behöriga myndigheter om 1.granskningen och bedömningen av koncernåterhämtnings- planen, 2.om en återhämtningsplan ska upprättas för ett individuellt institut i koncernen, och 3.om åtgärder som moderföretaget inom EES eller institut som står under tillsyn ska vidta för att komma till rätta med väsentliga brister i planen eller väsentliga hinder mot att genomföra den. Om en överenskommelse inte har träffats ska i egenskap av samordnande myndighet fatta beslut om i samtliga situationer som nämns ovan för moderföretaget och för institut i . Om Finansinspekt- ionen inte är samordnande myndighet ensamt fatta beslut enligt punkterna 2 och 3 beträffande instituten i koncernen. Ärendena får hänskjutas till för bindande medling. I artikel 6 finns det bestämmelser om hur granskningen av en åter- hämtningsplan ska gå till. Dessa bestämmelser är tillämpliga även på en koncernåterhämtningsplan och det som har sagts i avsnitt 28.2.5 upprepas inte här upprepas inte här. Det bör dock noteras att artikel 6.5 i resolutionsdirektivet talar om underrättelser till både ett institut och ett moderföretag, medan de åtgärder som sedan beskrivs enbart ska vidtas mot institut (artiklarna 6.5 och 6.6). För en gränsöverskridande koncern finns det emellertid sär- skilda bestämmelser om hur myndigheterna ska gå till väga för att komma fram till ett beslut om vilka åtgärder som ska vidtas för att komma till rätta väsentliga brister i en återhämtningsplan eller väsentliga hinder mot att genomföra den (artikel 8). Samma pro- cess är tillämplig när myndigheterna ska försöka enas om ett indi- viduellt institut i en koncern ska upprätta en återhämtningsplan. Denna process beskrivs närmare i det följande. Enligt artikel 7.1 ska koncernåterhämtningsplanen ges in till den samordnade tillsynsmyndigheten artikel 7.3 ska den sam- ordnande tillsynsmyndigheten därefter, under förutsättning att sekretesskraven enligt direktivet gäller, översända koncernåter- hämtningsplanerna till a.de relevanta behöriga myndigheter som avses i artiklarna 115 och 116 i kapitaltäckningsdirektivet, b.de behöriga myndigheterna i de medlemsstater där det finns betydande filialer, i den mån det är relevant för den filialen, c.resolutionsmyndigheten på koncernnivå, och Den samordnande tillsynsmyndigheten ska, enligt artikel 8.1, till- sammans med de behöriga myndigheterna för dotterföretag, efter samråd med de behöriga myndigheter som avses i artikel 116 kapi- taltäckningsdirektivet (medlemmarna i tillsynskollegierna) och med de behöriga myndigheter som är ansvariga för de betydande filialerna i den mån det är relevant för den betydande filialen, granska koncernåterhämtningsplanen och bedöma i vilken utsträck- ning den uppfyller de krav och kriterier som anges i artiklarna 6 och 7. Den bedömningen ska göras i enlighet med det förfarande som fastställs i artikel 6 och bestämmelserna i artikel 8 och ska beakta potentiella effekter av återhämtningsåtgärderna på den finansiella stabiliteten i alla medlemsstater där koncernen verkar. Enligt artikel 8.2 ska den samordnande tillsynsmyndigheten och de behöriga myndigheterna för dotterföretag eftersträva att nå ett gemensamt beslut om i.granskningen och bedömningen av koncernåterhämtnings- planen, ii.huruvida en återhämtningsplan ska upprättas på individuell basis för institut som ingår i koncernen, och iii.om tillämpningen av de åtgärder som avses i artikel 6.5 och 6.6. Parterna ska eftersträva att nå ett gemensamt beslut från det datum då den samordnande tillsynsmyndigheten översände koncernåterhämtningsplanen i enlighet med artikel 7.3. får på begäran av en behörig myndighet bistå de behöriga myndigheterna när det gäller att nå ett gemensamt beslut i enlighet med artikel 31 c i förordning (EU) nr 1093/2010. Artikel 8.3 anger att i avsaknad av ett gemensamt beslut mellan de behöriga myndigheterna om granskningen och bedömningen av koncernåterhämtningsplanen eller om åtgär- der som moderföretaget inom unionen ska vidta i enlighet med artikel 6.5 och 6.6, ska den samordnande tillsynsmyndigheten fatta sitt eget beslut i dessa ärenden. Den samordnande tillsynsmyndig- heten ska fatta beslut under beaktande av de synpunkter och reser- vationer från övriga behöriga myndigheter som uttryckts . Den samordnande tillsynsmyndigheten ska meddela beslutet till moderföretaget inom unionen och till de övriga behöriga myndigheterna. Andra stycket 8.3 anger att om någon av de behöriga myndig- heter som avses i 8.2 vid den fyramånadersperiodens slut har hän- skjutit ett ärende som anges i artikel 8.7 till i enlighet med arti- kel 19 i förordning (EU) nr 1093/2010, ska den samordnande till- synsmyndigheten skjuta upp sitt beslut och invänta eventuella beslut som kan fatta enligt artikel 19.3 i den förordningen och ska fatta sitt beslut i enlighet med Ebas beslut. Fyramånaderspe- rioden ska anses utgöra förlikningsskedet i den mening som avses i förordningen. ska fatta sitt beslut inom en månad. Ärendet får inte hänskjutas till efter det att perioden har löpt ut eller efter det att ett gemensamt beslut har fattats. Om inte inom en månad har fattat sitt beslut ska den samordnande till- synsmyndighetens beslut gälla. Enligt artikel 8.4 ska om de behöriga myndigheterna inte har nått ett gemensamt beslut ska varje behörig myndighet fatta sitt eget beslut i ärenden om i)huruvida en återhämtningsplan ska upprättas på individuell basis för institut som omfattas av myndigheternas jurisdiktion, och ii)tillämpningen på dotterföretagsnivå av de åtgärder som avses i artikel 6.5 och 6.6. I artikel 8.4 andra stycket anges att om någon av de berörda behö- riga myndigheterna vid fyramånadersperiodens slut har hänskjutit ett ärende som anges i artikel 8.7 till i enlighet med artikel 19 i förordning (EU) nr 1093/2010, ska den behöriga myndigheten för dotterföretaget skjuta upp sitt beslut och invänta eventuella beslut som får fatta i enlighet med artikel 19.3 i den förordningen och ska fatta sitt beslut i enlighet med Ebas beslut. Fyramånaders- perioden ska anses utgöra förlikningsperioden i den mening som avses i den förordningen. ska fatta sitt beslut inom en månad. Ärendet får inte hänskjutas till efter det att perioden har löpt ut eller efter det att ett gemensamt beslut har fattats. Om inte inom en månad har fattat sitt beslut ska beslutet av den behöriga myndighet som är ansvarig för dotterfö- retaget på individuell nivå gälla. Enligt artikel 8.5 får de övriga behöriga myndigheter som inte har invändningar fatta ett gemensamt beslut om en koncernåter- hämtningsplan som omfattar koncernenheter som faller inom deras jurisdiktion. Enligt artikel 8.6 ska det gemensamma beslut som avses i artik- larna 8.2 och 8.5 och varje beslut som fattas av de berörda myndig- heterna i avsaknad av ett gemensamt beslut enligt artiklarna 8.3 och 8.4 erkännas som slutgiltigt och tillämpas av de behöriga myndig- heterna i de berörda medlemsstaterna. Enligt artikel 8.7 får på begäran av en behörig myndighet i enlighet med artiklarna 8.3 och 8.4 endast bistå de behöriga myn- digheterna när det gäller att nå en överenskommelse i enlighet med artikel 19.3 i förordning nr (EG) 1093/2010 med avseende på bedömningen av återhämtningsplaner och genomförandet av åtgär- derna i artikel 6.6 a, b och d. Skälen för kommitténs förslag Den beskrivna processen för hur en koncernåterhämtningsplan ska hanteras när myndigheter i olika länder är berörda måste införas i svensk rätt för att säkerställa att får agera i enlighet med direktivet. För att säkerställa att det blir möjligt för att samarbeta med de utländska myndigheterna på det sätt direktivet föreskriver, föreslår vi att bestämmelsen tas in i den nya lagen utan större avvikelser från bestämmelserna i reso- lutionsdirektivet. Som framgår nedan finns det bestämmelser i gällande rätt som föreslås bli använda som förebild även vid utform- ningen av den bestämmelse som införlivar resolutionsdirektivet. Åtgärder beträffande moderinstitut inom unionen Som har nämnts i det föregående ska bedömningen av återhämt- ningsplanerna göras med utgångspunkt från artikel 6.2. Eventuella åtgärder för att hantera brister m.m. i dem vidtas enligt artiklarna 6.5 och 6.6. Artiklarna 6.5 och 6.6 behandlar dock framför allt institut och endast i begränsad omfattning moderföretaget inom EES. Ett moderföretag som ansvarar för upprättandet av en kon- cernåterhämtningsplan behöver dock inte vara ett institut. Av bestämmelserna i artikel 8, och särskilt artikel 8.3, drar vi dock slutsatsen att åtgärder som avses i artiklarna 6.5 och 6.6 även får vidtas mot moderföretaget inom EES. I artikel 8.3 sägs nämligen att den samordnande myndigheten, i avsaknad av en överenskom- melse med andra myndigheter, ska fatta beslut om bedömningen av återhämtningsplaner och vilka åtgärder som moderföretaget inom unionen ska vidta enligt artiklarna 6.5 och 6.6. Vi föreslår också i övrigt att ges samma möjlighet att ingripa mot ett moderföretag inom EES som mot ett institut. Av bestämmelsen bör det framgå att om det trots ett före- läggande fortfarande finns väsentliga brister i en plan eller väsent- liga hinder mot att genomföra den, får för att komma till rätta med situationen förelägga institutet att begränsa eller minska riskerna i rörelsen i något avseende, eller vidta någon annan åtgärd för att komma till rätta med situationen. Om ändringarna rör även andra institut i gruppen bör dock de berörda tillsynsmyndigheterna sträva efter en enhetlig syn på åter- hämtningsplanerna. I specifika fall där en enskild återhämtnings- plan utarbetats bör tillämpningsområdet för den koncernåterhämt- ningsplan som bedömts av den samordnande tillsynsmyndigheten emellertid inte omfatta de koncernföretag för vilka enskilda planer har bedömts eller utarbetats av de berörda myndigheterna (skäl 33). När det sedan gäller samarbetet med andra behöriga myndigheter bör bestämmelsen utformas så att den enbart träffar situationen att berörs av en återhämtningsplan. Finansin- spektionen kan komma att ingå i processen antingen i egenskap av samordnande tillsynsmyndighet eller i egenskap av tillsynsmyndig- het för något av dotterföretagen. Den svenska regleringen bör täcka båda dessa situationer. För svensk del bör också beaktas att det gemensamma beslut som myndigheterna enas om är en internationell överenskommelse enligt regeringsformen. När tillsammans med andra myndigheter fattar beslut i någon av dessa egenskaper, blir inspektionen, liksom de övriga myndigheterna bundna av beslutet. För att ett institut ska bli bundet av överenskommelse måste dock inspektionen fatta ett nationellt beslut med samma innehåll. Den process som beskrivs ovan bör införlivas med svensk rätt. Den kan komma att utmynna i att förelägger ett institut att vidta åtgärder för att komma till rätta med brister i en återhämtningsplan. Det torde nämligen inte komma på fråga att någon annan myndighet än förelägger ett svenskt institut att vidta någon specifik åtgärd. 28.4Undantag från bestämmelserna om återhämtningsplaner och koncernåterhämtningsplaner I det föregående har vi beskrivit vilka företag som är skyldiga att upprätta återhämtningsplaner respektive koncernåterhämtnings- planer, hur ofta de ska uppdateras och vad de ska innehålla. Alla institut (eller koncerner), med något begränsat undantag som besk- rivs i det följande, är skyldiga att upprätta sådana planer. Vissa av dem kan dock få upprätta förenklade planer. I detta avsnitt behandlas vi dels under vilka förutsättningar för- enklade planer kan få upprättas, dels när undantag från att upprätta en plan kan göras. Undantagsbestämmelserna är desamma som för skyldigheten att upprätta resolutionsplaner (se kapitel 23). Kommitténs bedömning: Möjligheten att göra undantag bör framgå av föreskrifter meddelade av regeringen eller den myn- dighet regeringen bestämmer. Artikel 4 handlar om förenklade skyldigheter för vissa företag. Artikel 4.1 anger att med hänsyn till de effekter som ett instituts fallissemang skulle kunna ha6 till följd av arten av dess verksamhet, dess aktieägarstruktur, dess juridiska form, dess riskprofil, dess storlek och juridiska ställning, dess grad av sammankoppling med andra institut eller med det finansiella systemet i allmänhet, omfattningen och komplexiteten hos dess verksamheter, dess med- lemskap i ett institutionellt skyddssystem eller någon annan form av system för solidariskt ansvar enligt artikel 113.6 i tillsyns- förordningen och eventuellt tillhandahållande av investeringstjäns- ter eller verksamheter enligt definitionen i artikel 4.1.2 i direktiv /65/EU, och huruvida dess fallissemang och därpå följande avveckling under normala insolvensförfaranden sannolikt skulle få en betydande negativ påverkan på finansmarknaderna, på andra institut, på finansieringsvillkor eller på ekonomin i stort, ska med- lemsstaterna säkerställa att behöriga myndigheter och resolutions- myndigheter fastställer följande: a)Innehåll och närmare uppgifter i återhämtnings- och resolutionsplaner som föreskrivs i artiklarna 5–12. b)Det datum före vilket de första återhämtnings- och resolut- ionsplanerna ska upprättas och de intervall med vilka återhämt- nings- och resolutionsplaner ska upprättas vilka kan vara längre än de som föreskrivs i artiklarna 5.2, 7.5,10.6 och 13.3. c)Innehåll och närmare uppgifter i den information som institut är skyldiga att lämna enligt artiklarna 5.5, 11.1 och 12.2 samt i avsnitten A och B i bilagan. Enligt artikel 4.2 ska de behöriga myndigheterna och i förekom- mande fall resolutionsmyndigheterna göra den bedömning som avses i artikel 4.1, om så är lämpligt efter samråd med det nationella makrotillsynsorganet. Artikel 4.3 anger att när förenklade skyldigheter tillämpas ska medlemsstaterna säkerställa att de behöriga myndigheterna och i förekommande fall resolutionsmyndigheterna när som helst kan införa fullständiga, icke-förenklade skyldigheter. 6 Orden skulle kunna ha (could have) har fallit bort i den svenska översättningen. I artikel 4.4 sägs att medlemsstaterna ska säkerställa att enbart tillämpningen av förenklade skyldigheter inte påverkar den behöriga myndighetens och i förekommande fall resolutionsmyn- dighetens befogenheter att vidta en krisförebyggande åtgärd eller en krishanteringsåtgärd. ska enligt artikel 4.5 utfärda riktlinjer för att specificera de kriterier som det hänvisas till i artikel 4.1, för att i överensstäm- melse med den artikeln bedöma effekterna av ett instituts fallisse- mang på de finansiella marknaderna, på andra institut och på finan- sieringsvillkor. I artikel 4.6 anges att med beaktande, när så är lämpligt, av den erfarenhet som gjorts vid tillämpningen av de riktlinjer som avses artikel 4.5 ska ha befogenhet att, för antagande av kommis- sionen, utarbeta förslag till tekniska standarder för tillsyn för att specificera de kriterier som avses i artikel 4.1, för att i överens- stämmelse med den artikeln bedöma effekterna av ett instituts fal- lissemang på de finansiella marknaderna, på andra institut och på finansieringsvillkor. Behöriga myndigheter ska enligt artikel 4.7 informera om hur de har tillämpat artiklarna 4.1, 4.8, 4.9 och 4.10 på institut inom deras jurisdiktion. ska lämna en rapport till , rådet och kommissionen om genomförandet av de artiklarna. Rapporten ska särskilt identifiera eventuella skillnader i genomförandet på nationell nivå av de olika artiklarna. Skälen för kommitténs bedömning Av artikel 4.1 i resolutionsdirektivet framgår att alla institut ska upprätta återhämtningsplaner men att , liksom andra behöriga myndigheter ska ta ställning hur omfattande åter- hämtningsplanen ska vara och hur ofta den ska upprättas. Det ska ses mot bakgrund av att skyldigheten att upprätta återhämtnings- planer styrs av proportionalitetsprincipen (artikel 1.1 och skäl 14). Direktivets utgångspunkt är därför att det inte behöver ställas samma långtgående krav på exempelvis ett litet nationellt verksamt institut, t.ex. en liten sparbank, som på en stor gränsöverskridande bankkoncern, såsom Nordea. Kommittén delar detta synsätt. Av direktivet framgår vilka omständigheter som ska föreligga för att ett institut ska få upprätta förenklade planer. handlar det om en bedömning av vilken effekt ett instituts fallisse- mang skulle få på finansiella marknader, andra institut, finansie- ringsförhållanden eller den vidare ekonomin om det hanterades inom ramen för det normala insolvensförfarandet. Undantagen får avse den uppräknande information som en åter- hämtningsplan ska innehålla (artikel 4.4, se även avsnitten 28.2.2 och 28.3.2). Dessutom behöver inte alla institut upprätta återhämt- ningsplanerna med den frekvens som anges i direktivet (se avsnitt- en 28.2 .3 och 28.3.2) utan kan få upprätta dem mer sällan (artikel 4.3). Vid sidan om dessa två undantag får med- ge undantag från de övriga bestämmelser som anger vad en åter- hämtningsplan ska innehålla och hur den ska utformas (artikel 4.4). Den sistnämnda bestämmelsen gör det exempelvis möjligt att undanta ett institut från att använda sig av indikatorerna (se artikel 9 i direktivet, se även avsnitt 28.2.2). Eftersom detta är frågor som kommer att behandlas av regeringen eller den myndighet som rege- ringen bestämmer, kommer även möjligheten att ge undantag att framgå av föreskrifter. Enligt direktivet ska beslutet som sådant inte påverka tillsyns- myndighetens befogenheter att inom ramen för tillsynen kräva att institutet vidtar krisförebyggande åtgärder. Detta behöver dock inte sägas särskilt. 28.4.2Undantag från skyldigheten att upprätta en återhämtningsplan Kommitténs bedömning: Något undantag från skyldigheten att upprätta återhämtningsplaner behöver inte införas i svensk rätt. Skälen för kommitténs bedömning Enligt artikel 4.8 får (och andra behöriga myn- digheter) undanta institut som är underställda en central företags- enhet och som helt eller delvis är undantagna från tillsynskraven i nationell rätt i enlighet med artikel 10 i tillsynsförordningen eller som är medlemmar i ett institutionellt skyddssystem. Inte något av dessa undantag är aktuella för . Följaktligen behö- ver detta undantag inte införas i svensk rätt. Tidiga ingripanden utgör en egen avdelning i direktivet. Artikel 27 behandlar åtgärder vid tidiga ingripanden, artikel 28 behandlar möjligheten att kräva att ett institut byter ut sin ledning, artikel 29 behandlar tillfällig förvaltning och artikel 30 behandlar koordine- ring av åtgärder enligt artiklarna 27 och 29 i förhållande till koncer- ner. Artiklarna om tidiga ingripanden syftar till att ge tillsynsmyn- digheten möjligheter att förhindra en försämring av ett instituts finansiella och ekonomiska situation innan någon annan utväg finns än att inleda ett resolutionsförfarande. Direktivet innehåller därför ett antal åtgärder som tillsynsmyndigheten ska kunna kräva att enskilda institut ska vidta. Dessa ingripandemöjligheter är både till sin utformning och till sin karaktär mycket lika de som tillsynsmyndigheten ska kunna vidta enligt kapitaltäckningsdirektivet. Vidare är utgångspunkten i bägge fall att institutet bryter mot eller sannolikt kommer att bryta mot kraven i kapitaltäckningsdirektivet eller tillsynsförordningen och att det handlar om att förelägga ett institut i going concern, det vill säga före ett eventuellt beslut om att inleda resolution, att vidta en viss åtgärd. Det är i bägge avseenden fråga om en minimi- lista med åtgärder som tillsynsmyndigheten ska kunna förelägga instituten att vidta, dvs. det är möjligt att på nationell nivå införa strängare regler. När ett institut uppfyller förutsättningarna för ett tidigt ingri- pande, utlöses en skyldighet för tillsynsmyndigheten att informera resolutionsmyndigheten. Motsvarande informationsskyldighet utlöses enligt artikel 30 om ett institut i en koncern för vilken det finns ett tillsynskollegium uppfyller förutsättningarna för tidigt ingripande. I samma artikel finns bestämmelser om samråd med kollegiets medlemmar inför ett eventuellt beslut om tidigt ingrip- ande. har fått i uppdrag att utforma riktlinjer om de faktorer (indikatorer) som bör utlösa ett tidigt ingripande. har därutö- ver getts möjlighet att utarbeta förslag till tekniska standarder för en minimiuppsättning av utlösande faktorer (indikatorer) för tidiga ingripanden om erfarenheter från tillämpningen av riktlinjerna ger anledning till det.1 I det följande analyseras närmare hur direktivets innehåll om tidiga ingripanden bör införlivas med svensk rätt. Först ger vi dock en beskrivning av ingripandemöjligheter och hur tidiga ingripanden bör förhållas till dessa. I svensk rätt finns regler om ingripande gentemot kreditinstitut och värdepappersinstitut i framför allt 15 kap. LBF respektive 25 kap. LVM (se avsnitt 3.8). Bestämmelserna i de båda lagarna bygger på samma systematik. Beskrivningen i det följande beaktar förslagen i prop. 2013/14:228 Förstärkta kapitaltäckningsregler. Avgörande för om ska ingripa är om ett kreditinstitut respektive värdepappersbolag har åsidosatt sina skyldig- heter enligt respektive lag, andra författningar som reglerar institutets verksamhet, institutets bolagsordning, stadgar eller reg- lemente eller interna instruktioner som har sin grund i författ- ningar som reglerar institutets verksamhet. När en överträdelse har skett ska inspektionen välja den åtgärd som är mest ändamålsenlig i det enskilda fallet. Valet av åtgärd ska i första hand bero på hur allvarlig en överträdelse är. Den allvarligaste formen av ingripande är återkallelse av tillstån- det. Om det är tillräckligt kan emellertid välja den mindre ingripande åtgärden varning. Varning är ett alternativ till återkallelse, som kan tillgripas när förutsättningarna för åter- kallelse i och för sig föreligger men varning i det enskilda fallet framstår som en tillräcklig åtgärd. Vid överträdelser som inte är så allvarliga att tillståndet ska åter- kallas kan ingripa genom föreläggande att inom 1 Triggers har översatts med indikatorer i artikel 27.1 men med faktorer i artikel 27.4 och 27.5. begränsa eller minska riskerna i rörelsen i något avseende, begränsa eller helt underlåta utdelning eller ränte-betalningar eller vidta någon annan åtgärd för att komma till rätta med situationen, meddela ett förbud att verkställa beslut eller genom att göra en anmärkning. Av särskild betydelse i det här sammanhanget är möjligheten att utfärda föreläggande, eftersom det motsvarar de åtgärder som till- synsmyndigheten ska kunna vidta i form av tidiga ingripanden. 2013/14:228 föreslås att , förutom i de fall som nämns ovan även ska kunna ingripa genom att utfärda ett föreläggande att vidta åtgärder om det är sannolikt att ett kredit- institut inte längre kommer att uppfylla sina skyldigheter enligt lagen om bank- och finansieringsrörelse respektive lagen om värdepappersmarknaden eller andra författ- ningar som reglerar institutets verksamhet.