sou · H2B347 · 2014-06-27 00:00:00 — Direktivets genomförande kräver enligt vår bedömning inte några uttryckliga förfaranderegler i det avseendet. Däremot anser vi att själva bör dokumentera sina handläggningsrutiner på ett tydligt och trans- parent sätt. Vi återkommer till detta i kapitel 14 i samband med att vi diskuterar effektivisering och förbättring av ARN:s verksamhet. På nämndens webbplats informeras konsumenter inför klagomål till nämnden bl.a. om att det inte är nödvändigt att klagomål for- muleras på ett juridiskt språk, utan att det viktiga är att alla rele- vanta handlingar ges in. Av den upplysningen framgår visserligen indirekt att det, i enlighet med den allmänna princip som tillämpas i svensk rätt, inte finns något krav på att en konsument ska före- trädas av ett juridiskt ombud (artikel 9.2 b). För att tydliggöra att lever upp till direktivets krav, bör det ändå uttryckligen anges på webbplatsen att konsumenter inte behöver anlita juridiskt ombud för att klaga till nämnden. Att det likväl står parter fritt att anlita ombud om de så önskar är självklart, och informerar också på sin webbplats om möjlighet till gratis rådgivning hos advokater. Någon ytterligare information bör därför inte behövas i detta avse- ende. meddelar vidare bara skriftliga beslut och dessa skickas alltid ut till parterna. Som redan har nämnts, är det en grundlägg- ande princip i ARN:s verksamhet att alla beslut meddelas skrift- ligen och innehåller en redogörelse för grunderna för beslutet, även om inte omfattas direkt av kravet på motiverade beslut enligt förvaltningslagen (se avsnitt 12.8.2 ovan). Direktivets krav på skrift- liga och motiverade beslut (artikel 9.2 c) är så centralt, att dessa krav för tydlighetens skull bör komma till uttryck i ARN:s instruktion. informerar vidare på sin webbplats om att förfarandet vid är helt frivilligt och att konsumenten inte under några om- ständigheter kan åläggas kostnader för förfarandet vid nämnden. Däri ligger att konsumenter är fria att dra sig ur förfarandet när- helst de önskar, utan några ekonomiska eller andra konsekvenser, och att näringsidkare inte kan tvingas att medverka till förfarandet. Motsvarande information lämnas också till enskilda som kontaktar nämnden per telefon. Genom den information som lämnas på , säkerställs att parterna är medvetna om att det är fri- villigt att medverka till förfarandet vid nämnden (artikel 9.2 a). Enligt direktivet måste parterna också, innan parterna godtar eller följer en rekommendation, få information om att de kan välja om de vill godta eller följa rekommendationen, att de är oförhindrade att föra tvisten vidare till domstol och att rekommendationen kan skilja sig från vad en domstol skulle komma fram till vid prövning av tvisten (artikel 9.2 b). Motsvarande information framgår redan på nämndens webbplats, men måste, enligt direktivet, i fortsättningen också till- handahållas parterna i varje tvist. Lämpligen kan ARN:s skyldighet i detta avseende fullgöras genom att informationen i fråga, genom ett standardiserat informationsblad, skickas ut tillsammans med nämn- dens rekommendationer. Någon uttrycklig bestämmelse angående detta behöver inte införas i nämndens instruktion. Eftersom det inte uppstår någon särskild rättsverkan genom att parter godtar eller följer ett beslut från är direktivets bestäm- melser angående information till parterna om rättsverkan och betänketid inför godkännande (artikel 9.2 c och d) inte relevant när det gäller nämnden. Bedömning: För att direktivets krav ska vara uppfyllt, bör det i stadgarna för och tas in ett uttryckligt förtydligande om att nämnd- ernas avgöranden ska vara skriftliga och motiverade. För att leva upp till direktivets krav, bör försäkringsnämnd- erna på sina webbplatser lämna information om att det inte finns något krav på att en konsument ska företrädas av ett juridiskt ombud och att konsumenter kan dra sig ur förfarandet när som helst. För att leva upp till direktivet måste också försäkringsnämnd- erna, i samband med att ärenden avgörs, informera parterna om att de kan välja om de vill godta eller följa en föreslagen lösning eller inte, att de är oförhindrade att föra tvisten vidare till dom- stol och att rekommendationen kan skilja sig från ett vad en domstol skulle komma fram till vid prövning av tvisten. Några uttryckliga stadgebestämmelser är inte nödvändiga, utan det räcker att nämnderna har rutiner för att lämna sådan information. Förfarandet vid försäkringsnämnderna motsvarar enligt uppgift från utredningens expert från Svensk Försäkring, direktivets krav på kontradiktoriskt förfarande med rimlig tid för parterna att svara på varandras ståndpunkter (artikel 9.1 a). När det gäller kravet på skriftliga, motiverade, beslut, tillämpar försäkringsnämnderna redan sådana rutiner. Liksom när det gäller bör kravet på skriftliga, motiverade, beslut ändå framgå ut- tryckligen i de stadgar som styr försäkringsnämnderna, för att nämnderna med säkerhet ska leva upp till direktivet i dessa avse- enden (artikel 9.1 c). För att direktivet med säkerhet ska vara uppfyllt bör försäk- ringsnämnderna på sina webbplatser lämna uttrycklig information om att det inte finns något krav på att en konsument ska företrädas av ett juridiskt ombud och att konsumenter kan dra sig ur förfaran- det när som helst (artiklarna 9.1 b och 9.2 a). Försäkringsnämnderna måste också, i samband med att ärenden avgörs, informera båda parterna om att de kan välja om de vill godta eller följa en föreslagen lösning eller inte, att de är oförhindrade att föra tvisten vidare till domstol och att den föreslagna lösningen kan skilja sig från ett vad en domstol skulle komma fram till vid pröv- ning av tvisten. Några uttryckliga stadgebestämmelser bör inte vara nödvändiga, utan det räcker att nämnderna har rutiner för att lämna relevant information (se artikel 9.3). Liksom när det gäller besluten från , uppstår ingen särskild rättsverkan genom att parter godtar eller följer ett beslut från för- säkringsnämnderna. Direktivets bestämmelser angående informa- tion till parterna om rättsverkan och betänketid inför godkännande (artikel 9.2 c och d) är därmed inte heller relevanta när det gäller dessa nämnder. Bedömning: För att leva upp till direktivets krav, bör Advokat- samfundets på sin webbplats lämna ut- trycklig information om att det inte finns något krav på att en konsument ska företrädas av ett juridiskt ombud och att konsu- menter kan dra sig ur förfarandet när som helst. Det bör tas in ett uttryckligt förtydligande i stadgarna för , om att avgöranden i sak från nämn- den ska vara skriftliga och motiverade. För att leva upp till direktivet måste också , i samband med att ärenden avgörs, informera konsumenterna om att de kan välja om de vill godta eller följa en föreslagen lösning eller inte, att de är oförhindrade att föra tvisten vidare till domstol och att rekommendationen kan skilja sig från ett vad en domstol skulle komma fram till vid prövning av tvisten. Några uttryckliga stadgebestämmelser är inte nöd- vändiga, utan det räcker att nämnden har rutiner för att lämna sådan information. Enligt förslag kommer uppfylla direktivets krav på kontradiktoriskt förfarande (artikel 9.1 a). Även om det är tämligen självklart, bör det, liksom för och försäkringsnämnderna, tas in en uttrycklig bestämmelse i stadgarna för , om att avgöranden i sak från nämnden ska vara skriftliga och motiverade (artikel 9.1 c). måste också, i samband med att ären- den avgörs, informera konsumenter om att de kan välja om de vill godta eller följa en föreslagen lösning eller inte, att de är oför- hindrade att föra tvisten vidare till domstol och att rekommenda- tionen kan skilja sig från ett vad en domstol skulle komma fram till vid prövning av tvisten. Några uttryckliga stadgebestämmelser bör inte vara nödvändiga, utan det räcker att nämnden har rutiner för att lämna relevant information. Motsvarande information behöver inte lämnas till näringsidkaren, eftersom advokaterna kommer att vara skyldiga att följa nämndens avgöranden enligt regler om god advokatsed. Liksom när det gäller besluten från , uppstår ingen rätts- verkan genom att parter godtar eller följer ett beslut från någon av de privata nämnderna. Direktivets bestämmelser angående informa- tion till parterna om rättsverkan och betänketid inför godkännande (artikel 9.2 c och d) är därmed inte relevanta när det gäller . 12.11Sammanfattning av åtgärder för att befintliga tvistlösningsorgan ska leva upp till direktivet Som redan har framgått, kräver direktivet att alla konsumenttvister som faller inom direktivets tillämpningsområde kan anmälas av konsumenter till eller till något annat tvistlösningsorgan som lever upp till direktivets krav, och har godkänts enligt detta. Som också har framgått, föreslår vi att direktivet genomförs i huvudsak genom att ARN:s kompetensområde och verksamhet anpassas till direktivet. I den mån det även finns eller inrättas privata bransch- nämnder som uppfyller de kvalitetskrav som framgår av direktivet, är vi också positiva till att sådana organ kompletterar ARN:s verk- samhet, genom att pröva tvister som undantas från . Som har framgått är det ett fåtal privata branschnämnder som är aktuella. Det handlar om två av Svensk Försäkrings nämn- der – och frågor – och den planerade inom . Vi har i det föregående redogjort för vilka åtgärder som krävs för att , och de privata branschnämnder som är aktuella, ska uppfylla de krav som ställs enligt direktivet. När det handlar om , kommer regeringen kunna styra över verksamheten där, dels genom ändringar i förordningen med nämn- dens instruktion, dels genom regleringsbrev och myndighetsdialog. Motsvarande möjlighet kommer inte att finnas när det gäller de privata branschnämnder som prövar tvister som undantas från ARN:s kompetensområde. Det kommer i stället att vara upp till de organisationer som driver nämnderna i fråga att frivilligt säkerställa att de lever upp till direktivets krav. Vilka branschnämnder som kan godkännas enligt direktivet, kommer därmed ytterst att bero på vilket intresse som finns inom de berörda branscherna av att tillhandahålla branschdriven alternativ tvistlösning. I detta sam- manhang vill vi återigen framhålla att det i slutändan kommer att vara en uppgift för den svenska myndighet som utses till behörig myndighet enligt direktivet, att ta ställning till om de tvistlösnings- nämnder som anmäls till den kan godkännas enligt direktivet (se avsnitt 12.20 och 12.21 nedan). I det här avsnittet sammanfattar vi kortfattat vilka olika åtgärder som behöver vidas av , försäkringsnämnderna och Advokat- samfundets planerade , för att dessa ska leva upp till direktivets krav. För att ska leva upp till direktivets krav, behöver följande åtgärder vidtas. I förordningen med ARN:s instruktion förtydligas att prövar avtalsrättsliga tvister i direktivets mening, genom att det där anges att nämnden ska pröva tvister med anledning av ett avtal mellan en konsument och en näringsidkare om en vara, tjänst eller annan nyttighet. De särskilda sakområden som är undantagna från ARN:s kompetensområde, men som omfattas av direktivets tillämpningsområde, tillförs ARN:s kompetens, om det inte finns något annat tvistlösningsorgan som är godkänt enligt direktivet som prövar tvisterna i fråga. Detta kräver ändringar i förordningen med nämndens instruktion. Vissa ändringar i ARN:s instruktion krävs när det gäller nämn- dens allmänna avvisningsgrunder. I ARN:s instruktion införs en förtydligande bestämmelse om att nämndens prövning av tvister baseras på skriftlig handlägg- ning, och att parter inte har rätt till förhandling. I bestämmelsen klargörs att kan ha muntliga kontakter med parter. Beloppsgränserna för prövning i sänks jämfört med dagens nivåer. De nya beloppsgränserna ska framgå i nämndens instruk- tion. Möjlighet att besluta som rör ARN:s kompetensområde förbe- hålls regeringen. Alla bestämmelser som rör ARN:s kompetens- område och möjlighet att avvisa tvister ska därmed framgå av ARN:s instruktion. I ARN:s instruktion införs en bestämmelse om att ska skicka båda parter ett beslut om avvisning från det att ett klagomål togs emot, om det redan av klagomålet framgår att ärendet inte kan prövas. Det införs också en bestämmelse i instruktionen om att beslut om avvisning ska fattas , om grund för avvisning framkommer senare under hand- läggningen. I instruktionen för införs en förtydligande bestämmelse om att nämndens avvisningsbeslut och avgöranden i sak ska vara skriftliga och motiverade. I ARN:s instruktion införs en bestämmelse om att nämnden som huvudregel ska avgöra en tvist från det att ett ärende är färdigt för avgörande, men att fristen kan förlängas för mycket komplicerade tvister. I instruktionen införs också en bestämmelse om att ska underrätta parterna om tidsfristen för avgörande förlängs, och i sådant fall när ett avgörande kan förväntas. I : instruktion införs en bestämmelse om ska under- rätta parterna när ärendet är färdigt för avgörande. När den nya europeiska onlineplattformen för tvistlösning har upprättats, måste vidta de tekniska och praktiska åtgärder som krävs för att nämnden ska kunna ta emot tvister som anmäls via plattformen. Informationen på måste kompletteras i vissa avseenden för att motsvara direktivets krav på information som ska tillhandahållas av tvistlösningsorganen. måste bl.a. på sin webbplats, utöver ordförandens och vice ordförandens namn, publicera namnen på de externa avdelningsordförandena och de intresseledamöter som är verksamma vid nämnden. måste införa rutiner för att, i samband med att ärenden avgörs, ge parterna information om att det är frivilligt att godta nämndens lösning, att avgörandet inte hindrar dem från att föra tvisten vidare till domstol och att den föreslagna lösningen kan skilja sig från ett vad en domstol skulle komma fram till vid prövning av tvisten. För att försäkringsnämnderna ska leva upp till direktivets krav, behöver följande åtgärder vidtas. Försäkringsnämnderna ska göra det möjligt för konsumenter att anmäla tvister online, dvs. i vart fall per e-post, och även införa en möjlighet för parterna att utbyta uppgifter elektroniskt (tvist- lösning online). Informationen på försäkringsnämndernas webbplatser måste kompletteras i vissa avseenden för att motsvara direktivets krav information som ska tillhandahållas av tvistlösningsorganen. Tidsfristen för anmälan till , måste ändras så att den inte understiger från det att kon- sumenten har lämnat sitt klagomål till försäkringsbolaget. I stadgarna för försäkringsnämnderna ska det införas en bestäm- melse om att nämnderna ska skicka båda parter ett motiverat avvisningsbeslut från det att ett klagomål togs emot, om det redan av klagomålet framgår att ärendet inte kan prövas. I stadgarna för försäkringsnämnderna ska det införas en bestäm- melse om att nämndernas avvisningsbeslut och avgöranden i sak ska vara skriftliga och motiverade. När den nya europeiska onlineplattformen för tvistlösning har upprättats, måste försäkringsnämnderna vidta de tekniska och praktiska åtgärder som krävs för att nämnden ska kunna ta emot tvister som anmäls via plattformen. Försäkringsnämndernas regler om utseende av ledamöter och beslutsförhet måste ändras så att nämnderna består av ett lika stort antal företrädare för konsument- och näringsidkarintressen. Försäkringsnämnderna kommer att behöva offentliggöra årliga verksamhetsrapporter med sådant innehåll som framgår av direktivet. Några stadgeändringar krävs inte. I försäkringsnämndernas stadgar ska det införas en bestämmelse om att bestämmelse om att nämnderna som huvudregel ska avgöra en tvist från det att ärendet är färdigt för beslut, men att fristen kan förlängas för mycket komplicerade tvister. I stadgarna ska det också framgå att nämnderna ska upp- lysa parterna i de fall tidsfristen för avgörande förlängs, och då även ange när ett avgörande kan förväntas. I samband med att ärenden avgörs, ska försäkringsnämnderna ge parterna information om att det är frivilligt att godta nämndens lösning, att avgörandet inte hindrar dem från att föra tvisten vidare till domstol, och att den föreslagna lösningen kan skilja sig från ett vad en domstol skulle komma fram till vid prövning av tvisten. Några uttryckliga stadgebestämmelser är inte nöd- vändiga. Utredningen har, vilket också har framgått tidigare, fått uppgift från Svensk Försäkring att avsikten är att vidta de åtgärder som behövs för att försäkringsnämnderna till fullo ska uppfylla kraven enligt direktivet. föreslagna lever upp till de krav som ställs i direktivet. För att ska kunna godkännas behöver följande kompletterande praktiska åtgärder vidtas. ska tillhandahålla tvistlösning online, dvs. möjlighet för konsumenter att anmäla tvister online (i vart fall via e-post) och möjlighet för parter att utbyta uppgifter elektroniskt (tvistlösning online). Det bör tas in ett uttryckligt förtydligande i stadgarna för , om att avgöranden i sak från nämnden ska vara skriftliga och motiverade. När den nya europeiska onlineplattformen för tvistlösning har upprättats, måste genomföra de tek- niska och praktiska åtgärder som krävs för att nämnden ska kunna ta emot tvister som anmäls via plattformen. måste ha en webb- plats med information om nämndens verksamhet som motsvarar direktivets krav på den information som ska tillhandahållas av tvistlösningsorganen. kommer att behöva offentliggöra årliga verksamhetsrapporter med sådant innehåll som framgår av direk- tivet. Någon uttrycklig stadgabestämmelse är inte nödvändig. I samband med att ärenden avgörs, ska Konsumenttvistnämn- den ge konsumenter information om att det är frivilligt att godta nämndens lösning, att avgörandet inte hindrar dem från att föra tvisten vidare till domstol, och att den föreslagna lös- ningen kan skilja sig från ett vad en domstol skulle komma fram till vid prövning av tvisten. Några uttryckliga stadgebestämmel- ser behövs inte. Utredningen har, vilket också har framgått tidigare, fått uppgift från att de åtgärder som behövs för att till fullo ska uppfylla kraven enligt direktivet kommer att vidtas. Bedömning: Enligt svensk rätt kan ett avtal om att hänskjuta en framtida tvist till alternativ tvistlösning inte bli bindande. Direk- tivets bestämmelse om verkan av ett sådant avtal kräver därför ingen åtgärd. Direktivets bestämmelse om att ett beslut från ett alternativt tvistlösningsorgan bara ska bli bindande för konsumenten om denne har informerats i förväg om beslutets bindande karaktär är, enligt vad utredningen kommit fram till när det gäller frågan om bindande beslut från (kapitel 11), inte tillämplig på svenska förhållanden. Bestämmelsen kräver därför ingen åtgärd. Enligt artikel 10 ska medlemsstaterna se till att konsumenter inte kan bli bundna av överenskommelser om att lämna in klagomål till ett alternativt tvistlösningsorgan som ingåtts i förväg och som inne- bär att konsumenten berövas sin rätt att gå till domstol (artikel 10.1). Av artikeln följer vidare att medlemsstaterna ska se till att alter- tvistlösningsförfaranden bara resulterar i beslut som är bind- ande för parterna om de informerats i förväg om beslutets bindande karaktär och uttryckligen godtagit detta. Särskilt godtagande krävs inte från näringsidkarens sida om nationella regler fastställer att lösningarna är bindande för näringsidkare (artikel 10.2). 12.12.2 Förhållandet till svensk rätt Frågan om parter har möjlighet att träffa avtal om hur en eventuell framtida tvist i anledning av ett visst rättsförhållande ska lösas hänger samman med parternas avtalsfrihet på området i fråga. Eftersom parter fritt kan avtala om en lösning av en dispositiv tvist kan de också avtala om att lämna över tvistlösningen till någon utomstående. gäller att ett avtal om hur en tvist ska lösas i allmänhet inte har någon processuell verkan och därför inte utgör hinder mot att inleda en rättegång angående tvisten. Enligt grundläggande svensk rätt anses nämligen processuella överenskommelser som innebär att en part avsäger sig rätten till domstolsprövning som regel vara ogiltiga, om inte annat särskilt föreskrivs.21 Skiljeförfarande utgör ett exempel på ett lagstadgat undantag från denna princip (se 1 § i lag (1999:116) om skiljeförfarande). Det finns ingen bestämmelse i eller i övrigt som gör det möjligt att, på motsvarande sätt som enligt skilje- mannalagen, med bindande verkan avtala om att en tvist ska prövas i eller annan instans för utomrättslig tvistlösning på konsu- mentområdet. Det innebär att även om det är möjligt för närings- idkare och konsumenter att träffa ett sådant avtal, är det också alltid möjligt för en av parterna att ångra sig och i stället välja dom- stolsprövning. Sammanfattningsvis gäller att ett avtal mellan en konsument och en näringsidkare om att lösa en tvist genom sådan alternativ tvist- lösning som avses i direktivet aldrig kan utgöra ett rättegångs- hinder enligt svensk rätt. Konsumenter kan därmed inte berövas sin rätt att gå till domstol genom ett sådant avtal. Mot den bakgrunden krävs det ingen åtgärd med anledning av direktivets bestämmelse om verkan av ett avtal om att hänskjuta en tvist till alternativ tvistlös- ning (artikel 10.1). Som framgår i kapitel 11, föreslår vi att ARN:s beslut även i fortsättningen ska utgöra rekommendationer, och därmed inte få någon bindande verkan för parterna. Det finns inte heller någon möjlighet enligt svensk rätt för ett privat tvistlösningsorgan att meddela beslut som kan bli rättsligt bindande för konsumenter eller för näringsidkare, på så sätt att de är förhindrade att väcka talan i domstol eller att beslutet kan verkställas mot dem. Att advokater, enligt bestämmelser om god advokatsed, kommer att vara skyldiga att följa besluten från , inne- bär inte att nämndens beslut kommer att ha sådan bindande verkan för advokater. Direktivets bestämmelse om att beslut bara får bli bindande om parterna informerats om och uttryckligen godtagit detta i förväg (artikel 10.2) är därmed inte tillämplig på svenska förhållanden. 21 NJA II 1943 s. 611 f., Fitger, , s. 49:8 och , Från statlig till privat rättskipning – reflektioner över frågan om avsägelse av rätten till domstolsprövning, till Hans Ragnemalm, 2005, s. 347 f. samt , Alternativ rättskipning eller alternativ till rättskipning, s. 212. Bedömning: Det krävs ingen lagstiftningsåtgärd med anledning av direktivets bestämmelse om lagval i artikel 11. Enligt artikel 11 får de alternativa tvistlösningsorganen vid avgör- ande av konsumenttvister inte tillämpa rättsregler som är mindre förmånliga för konsumenter än tvingande regler enligt lagen i det land där konsumenterna har sin hemvist. Bestämmelsen gäller bara för sådana alternativa tvistlösningsorgan som syftar till att lösa en tvist genom att en lösning åläggs konsumenten, dvs. som meddelar beslut som är bindande för denne (se skäl 20). 12.13.2 Förhållandet till svensk rätt Direktivet skiljer på förfaranden som innebär att en lösning föreslås och sådana tvistlösningsförfaranden som resulterar i bindande beslut. Eftersom besluten från de berörda svenska tvistlösningsorganen inte har någon rättsverkan, är den aktuella artikeln är inte tillämplig på svenska förhållanden. Några genomförandeåtgärder är därför inte nödvändiga med anledning av bestämmelsen. 12.14 Talefrister och preskriptionstider Förslag: En ny lagbestämmelse införs om att en talefrist eller en preskriptionstid som löper som alternativ tvist- lösning inleds, och som gäller för den sak som det alternativa tvistlösningsförfarandet avser, ska löpa ut tidigast efter avslutat förfarande. Detta ska inte gälla om annat följer av internationella åtaganden. Artikel 12 behandlar tvistlösningsförfarandens effekter på talefrister och preskriptionsfrister. Av bestämmelsen följer att parter som anlitar alternativa tvistlösningsförfaranden där resultatet inte är bindande, inte senare ska vara förhindrade att inleda ett domstolsförfarande gällande tvistefrågan genom att sådana frister löper ut under förfaran- det (12.1).