sou · H2B351 · 2014-07-03 00:00:00 — I propositionen om medlemskap i unionen uttalade regeringen (prop. 1994/95:19 s. 529) att redan den omständig- heten att vi genom anslutningen förbinder oss att verka för en enhetlig tolkning och tillämpning av reglerna i EG-rätten i princip omöjliggör att det i propositioner och utskottsbetänkanden i samband med införlivandet av sådana regler görs uttalanden om hur dessa regler skall tolkas. Däremot kan det enligt regeringen vara lämpligt att lagstiftaren delar med sig av sina EG-rättsliga kunskaper. Ett motivuttalande av detta slag får emellertid aldrig göra anspråk på att utgöra ett auktoritativt besked om en bestämmelses rätta tolkning utan bör ses som ett på fakta och erfarenhet grundat över- vägande om hur frågan kan komma att bli bedömd av i sista hand EG- domstolen. Lagrådet kan inte heller se något hinder mot att det i svenska lagförarbeten görs uttalanden av sådant slag. Om en regel i ett EG- Utredningens uppdrag och arbete direktiv förefaller oklar och lämnar utrymme för lagstiftaren att välja mellan skilda sätt för dess genomförande i svensk rätt, framstår det tvärtom som naturligt och önskvärt att lagstiftaren har möjlighet att argumentera för varför han valt just den lösning som lagförslaget bygger på. Det får sedan ankomma på de rättstillämpande organen att värdera dessa uttalanden efter den sakliga tyngden hos de framförda argumenten mer än utifrån auktoriteten hos den som framför dem. Skulle det visa sig vara motiverat kan domstolarna alltid begära ett förhandsavgörande från . Såvitt utredningen kan bedöma är det inte bara i upphandlings- sammanhang den vedertagna metoden för att genomföra direktiv är att den svenska ordalydelsen av en föreskrift som bygger på en motsvarande bestämmelse i ett direktiv ska vara så direktivnära som möjligt. Inom just upphandlingsområdet är det också klarlagt att detta varit den metod som använts i den serie av lagstiftningsprojekt som inleddes med upphandlingslagar, låt vara att tekniken synes ha använts också tidigare genom de många ändringar av upphandlingslag, vilka angavs syfta till att åstadkomma en närmare anknytning till den bakomliggande bestämmelsens ordalydelse. Den bedömning som gjorde i citatet ovan är alltså alltjämt i hög grad en relevant och välgrundad bedömning. Utredningens slutsats är därför att det inte finns anledning att nu sträva efter att åstadkomma något förtydligande av texter, ord eller begrepp som utredningen uppmärksammar. För att i någon mån dock underlätta för den kommande tillämpningen av reglerna anger utredningen där det är befogat vilka tolkningsproblem som uppstått och anger också anledningen till de val som gjorts. De lagtexter som redovisas i det följande är alltså framtagna med tillämpning av denna numera vedertagna lagstiftningsteknik. Utredningen har dock på några områden sett sig föranlåten att på grund av vägande skäl frångå den sålunda vedertagna lagstiftnings- tekniken. Skälen för detta redovisas i de aktuella avsnitten. Utredningens uppdrag och arbete Överföring av texter som inte styrs av direktiven I utredningens uppdrag ingår inte att överväga att införa en ordning som avviker från dagens när det gäller sådana upphandlingar som inte omfattas av upphandlingsdirektiven. Det kommer sålunda i de nya lagarna om offentlig upphandling och om upphandling inom försörjningssektorerna finnas ett kapitel som motsvarar nuvarande 15 kap. lagen (2007:1091) om offentlig upphandling () och 15 kap. lagen (2007:1092) om upphandling inom områdena vatten, energi, transporter och posttjänster (LUF). I de första direktiven till utredningen anges (dir. 2012:96 s. 11) att utredaren ska [---] analysera och utarbeta författningsförslag avseende upphandlingar och koncessioner som inte eller endast delvis omfattas av direktiven, dvs. främst sådana som understiger direktivens tröskelvärden och som enligt nuvarande regelverk omfattas av 15 kap. och . Av denna formulering följer att det ligger inom utredningens uppdrag att överväga ifall de artiklar som uppdraget specifikt omfattar bör få någon form av motsvarighet såvitt det blir fråga om upphandlingar under tröskelvärdena eller eljest undantagna upphandlingar. Ett exempel på hur utredningen förhållit sig till det uppdraget finns i avsnitt 11 om sociala tjänster och andra särskilda tjänster reserverade kontrakt för vissa tjänster. Däremot finns i nuvarande 15 kap. och paragrafer som inte har någon motsvarighet över tröskelvärdena. Detta gäller främst regleringen av upphandlingsförfarandena. Vidare bör t.ex. regleringen i nuvarande 15 kap. 17 § och om onormalt låga anbud anpassas till utredningens förslag för motsvarande reglering över tröskelvärdena. Det kan finnas anledning att här påminna om anledningen till att det över huvud taget infördes bestämmelser om upphandling under tröskelvärdena. Frågan diskuterades i lagstiftningsärendet som resulterade . 1992/93:88 hänvisades till att de då gällande regelverken, dvs. den statliga upphandlingsförordningen och de kommunala upphandlingsreglementena, omfattade all upp- handling oavsett dess beloppsmässiga värde. Det bedömdes emellertid inte finnas någon anledning att detaljreglera den mindre upphand- lingen i samma utsträckning som skulle komma att gälla på grund av de nya reglerna över tröskelvärdena. Det antecknades också i förarbetena att den mindre upphandlingen totalt uppgick till betydande belopp trots att varje enskild upphandling kanske inte Utredningens uppdrag och arbete Det ansågs således att det borde vara en tillräcklig reglering att endast vissa angivna bestämmelser skulle gälla för denna mindre upphandling. Det angavs slutligen att den lösningen inte innebar någon annan ändring är att den upphandling som dittills inte kunnat bli föremål för domstolsprövning hädanefter skulle kunna prövas i domstol (prop. s. 43). Redan de ursprungliga upphandlingsdirektiven innehöll upp- delningen i A- och B-tjänster. Denna skillnad iakttogs på det sätt som därefter bestått också i gällande regelverk, dvs. att B-tjänsterna regleras i nuvarande 15 kapitel i och . Det nu sagda innebär att det får ankomma på utredningen att i anledning av det ovan citerade avsnittet ur utredningens direktiv göra en genomgång av de bestämmelser som finns i de nämnda kapitlen och som får antas beröras av utredningens artiklar i direktiven och bedöma huruvida dessa bör vara kvar i oförändrat eller eventuellt ändrat skick. Det skulle med det synsättet alltså ingå i uppdraget att överväga innehållet i flera av de paragrafer som ska ingå i de nya lagarnas kapitel om upphandling som inte omfattas av direktiven. Den närmare utformningen av respektive paragraf kommer därvid bestämmas i linje med utredningens uppdrag på de ej direktivstyrda områdena. Det säger sig självt att arbetet i denna del inte kunnat utföras enbart i utredningens regi, eftersom arbetet i stora delar också innefattar hänsyn till det arbete som ligger till grund för departementspromemorian, Ds 2014:25, som ju innehåller huvuddelen av lagtextmassan. De överväganden och förslag som kommer anges i delbetänkandet på nu aktuellt område bygger således i stora delar på ett kontinuerligt samråd beträffande de aktuella kapitlenas utformning med den arbetsgrupp inom som tagit fram departementspromemorian. Det ligger därmed också i sakens natur att några närmare överväganden avseende innehållet i de paragrafer som, i enlighet med det sagda, ligger utanför uppdraget inte gjorts. Utredningen har i de delarna enbart försökt att säkerställa att paragraferna fyller avsedd funktion också i de nya lagarna utan att de materiellt ändras. – avtal mellan vissa parter upphandlingsdirektiv finns bestämmelser som innebär att direktiven inte ska tillämpas om en upphandlande myndighet sluter avtal i vissa närmare beskrivna situationer. Av bestämmel- serna på detta område omfattas av utredningens uppdrag de om offentliga kontrakt mellan enheter i den offentliga sektorn (artikel 12 i LOU-direktivet) och kontrakt mellan upphandlande myndigheter (artikel 28 i LUF- direktivet). 2.2Avtal mellan en upphandlande myndighet och en juridisk person eller mellan upphandlande myndigheter Gällande regler på området bygger på praxis som utvecklats med början i domen i mål C-107/98, Teckal, och som innebär undantag från upphandlingsskyldigheten i vissa situationer som i nuvarande lag om offentlig upphandling anges som undantag från begreppet kontrakt så som detta definieras i denna lag. Undantaget finns i nuvarande 2 kap. 10 a § . På anförda skäl ansåg regeringen att något undantag inte skulle införas i nuvarande lag om upphandling inom försörjningssektorerna (se prop. 2011/12:106 s. 52). Undantag från upphandlingsdirektiven – avtal mellan vissa parter Undantaget innebär att ett avtal mellan en upphandlande myndighet och en juridisk person eller en gemensam nämnd inte ska anses som ett kontrakt enligt nuvarande lag om offentlig upp- handling. Den första förutsättningen för detta är att den upp- handlande myndigheten utövar en kontroll över den juridiska personen eller den gemensamma nämnden som motsvarar den som den utövar över sin egen förvaltning (kontrollkriteriet). Den andra förutsättningen är att den juridiska personen eller den gemensamma nämnden bedriver huvuddelen av sin verksamhet tillsammans med den eller de myndigheter som kontrollerar den (verksamhetskriteriet). I artikel 12 i LOU-direktivet och artikel 28 i LUF-direktivet finns bestämmelser om offentliga kontrakt mellan enheter i den offent- liga sektorn och om kontrakt mellan upphandlande myndigheter. Artiklarna är indelade i fem punkter. Punkterna 1–3 i båda artiklarna avser interna kontrakt (jfr praxis med början i Teckal). Frågan om sådan kontrakt behandlas i skälen 31 och 32 i LOU-direktivet och skäl 38 i LUF-direktivet. Punkten 4 i båda artiklarna avser kontrakt mellan upphandlande myndigheter (jfr avgörande i mål C-480/06, kommissionen mot []). Frågan om sådana kontrakt behandlas i skälen 31 och 33 i LOU-direktivet och skäl 38 i LUF-direktivet. Punkten 5 som avslutar båda artiklarna innehåller bestämmelser om hur verksamhetsandelen ska bestämmas. Utredningens förslag: Bestämmelserna om avtal mellan en upphandlande myndighet och en juridisk person eller mellan upphandlande myndigheter i artikel 12 i LOU-direktivet och artikel 28 i LUF-direktivet ska genomföras genom föreskrifter i lag. Undantag från upphandlingsdirektiven – avtal mellan vissa parter Skälen för utredningens förslag Frågan om detta s.k. in house-undantag har varit föremål för en omfattande diskussion sedan domen i Teckal-målet avkunnades. har i flera avgöranden efter Teckal-målet vidare- utvecklat sin praxis. Dessa avgöranden redovisas t.ex. i prop. 2011/12:106 (s. 16 ff) som ligger till grund för det nu gällande undantaget. Frågan har dessutom utretts av i dess betänkande Offentlig upphandling från eget företag?! – och vissa andra frågor (SOU 2011:43). Undantaget har också disku- terats i doktorsavhandling upp- handling – primärrättens reglering av offentliga kontrakt (. 2012, s. 163) och senast i doktorsavhandling verksamhet genom privaträttsliga subjekt (2014, s. 147). Frågan blev i hög grad aktuell i samband med rättsfallet RÅ 2008 ref. 26 (det s.k. SYSAV-målet). Området får dock alltjämt anses tillhör de mest oklara områdena inom upphandlingen, om än det egentligen avser endast en mindre del av hela regelverket för offentlig upphandling (se Lagrådet i prop. 2011/12:106 s. 160). Det senaste avgörandet från i vilket Teckal- kriterierna nämns är från i målet C-15/13, . Vidare kan nämnas domen från i mål C-386/11, Piepenbrock. I inget av dessa avgöran- den ansågs kontrollkriteriet vara uppfyllt. I förevarande upphandlingsdirektiv har EU-lagstiftaren gjort ett försök att kodifiera denna praxis från och reglera undantaget och dess räckvidd. Man har därvid funnit skäl att t.ex. ange att verksamhetskriteriet ska bedömas med utgångspunkt i att den kontrollerade juridiska personen utför av sin verksamhet för den upphandlande myndighetens räkning eller för andra juridiska personer som den upphandlande myndigheten utövar kontroll över. Genom nu föreliggande direktiv ska detta s.k. in house-undantag också införas i försörjningssektorerna, se artikel 28 i LUF-direktivet. Eftersom direktivet i denna del inte lämnar något bedömnings- utrymme för medlemsstaterna ska således artikel 28 genomföras också i den nya lagen om upphandling inom försörjningssektorerna. Regeringens skäl för att i tidigare lagstiftningsarbete inte införa in house-undantaget också i nuvarande lag har alltså förlorat sin bär- kraft. Det ska här noteras att regleringen enligt artikelns orda- lydelse endast gäller för upphandlande myndigheter. Undantag från upphandlingsdirektiven – avtal mellan vissa parter Artiklarna bör sålunda i de nya lagarna genomföras genom bestämmelser om dels interna kontrakt (jfr artikel 12.1–3 i LOU- direktivet och artikel 28.1–3 i LUF-direktivet), dels kontrakt mellan upphandlande myndigheter (jfr artikel 12.4 i LOU-direktivet och artikel 28.4 i LUF-direktivet). Sammanfattningsvis ska bestämmelserna i artikel 12 i LOU- direktivet och artikel 28 i LUF-direktivet genomföras med endast redaktionella avvikelser genom föreskrifter i de nya lagarna om offentlig upphandling och om upphandling inom försörjnings- sektorerna. Dessa föreskrifter bör placeras i olika kapitel i respektive lagar. I anslutning till definitionen av kontrakt i kapitlet Lagens innehåll och definitioner i de båda nya lagarna bör placeras en föreskrift om att sådana avtal som sluts med en juridisk person inte är ett sådant kontrakt som avses enligt definitionen, om avtalet är att anse som ett sådant internt kontrakt som avses i artikel 12.1– 3 i LOU-direktivet och artikel 28.1–3 i LUF-direktivet. Bestäm- melserna som genomför artikel 12 i LOU-direktivet och artikel 28 i LUF-direktivet i övrigt bör placeras i kapitlet Lagens tillämpnings- område i de båda nya lagarna. upphandlingsdirektivs kapitel med allmänna bestäm- melser regleras fem av de områden som omfattas av utredningens uppdrag, nämligen principer för offentlig upphandling/upphandling (artikel 18 iLOU-direktivet och artikel 36 i LUF-direktivet), reserverade kontrakt (artikel 20 i LOU-direktivet och artikel 38 sekretess (artikel 21 i LOU-direktivet och artikel 39 i LUF- direktivet), kommunikation (artikel 22 i LOU-direktivet och artikel 40 i LUF-direktivet) och intressekonflikter (artikel 24 i LOU-direktivet och artikel 42 i LUF-direktivet). I skäl 2 LOU-direktiv och skäl 9 LUF-direktiv berörs de allmänna principer som kan härledas från och som har särskild betydelse vid upphandling. Principerna som särskilt anges är principen om likabehandling, principen om icke- diskriminering, principen om ömsesidigt erkännande, propor- tionalitetsprincipen och öppenhetsprincipen. Av båda skälen kan utläsas att ovan nämnda principer behöver kompletteras med regelverk som gäller för upphandlingar av kontrakt som överstiger vissa värden. Detta regelverk utgörs av de två nämnda direktiven. Enligt skälen syftar dock direktivens regler inte bara till att säkerställa att de allmänna principerna får effekt utan även till att garantera att upphandling enligt direktiven öppnas upp för konkurrens. I artikel 2 LOU-direktiv och artikel 10 LUF-direktiv finns bestämmelser om principer för tilldelning av kontrakt. I båda artiklarna anges att upphandlande myndigheter och enheter ska behandla leverantörer på ett likvärdigt och icke- diskriminerande sätt och förfara på ett öppet sätt. Genom bestämmelserna i nuvarande 1 kap. 9 § och nuvarande 1 kap. 24 § LUF har ovanstående principer och artiklar genomförts i svensk rätt. I förarbetena till bestämmelserna utvecklas med hänvisning till relevant rättspraxis från vad respektive princip innebär (se prop. 2006/07:128 s. 151–157, 293 och 463). När det gäller rättspraxis kan noteras att ifrågavarande principer ofta utgör ett uttryckligt tema för domstolens argumentation. Från senare år kan nämnas domstolens avgöranden i mål C-213/07, Michaniki (se punkterna 39, 45 och 48), mål C-305/08, CoNISMa (se punkterna 37–42) och mål C-599/10, SAG m.fl., (se punkt 25). Miljö-, social- och arbetsrättsliga skyldigheter I skäl 1 i båda upphandlingsdirektiven förklaras att direktiven bygger på rättspraxis, särskilt i fråga om upphandlande myndigheters och enheters möjligheter att till- godose allmänna behov på miljöområdet och det sociala området. Det betonas vidare att tilldelningskriterierna ska bl.a. vara kopplade till kontraktsföremålet och stå i överensstämmelse med de all- männa principerna. När det gäller tilldelningskriterier som avser att tillgodose miljökrav och sociala krav, utvecklar EU-lagstiftaren i skäl 46 fjärde stycket LOU-direktiv och i skäl 55 tredje stycket LUF-direktiv ytterligare vilka krav de allmänna principerna ställer på utformningen av sådana kriterier. Frågan om arbetsrättsliga skyldigheter berörs i skälen 33 och 34 LOU-direktiv och i skälen 44 och 45 LUF- direktiv i anslutning till villkor för fullgörande av kontrakt. SOU 2014:51 Allmänna bestämmelser anges därvid att skyldigheter att följa bestämmelserna i grund- läggande kan användas som villkor för full- görande av kontrakt. Vidare anges bl.a. att gällande lagar, förordningar och kollektivavtal rörande anställningsvillkor och arbetarskydd, på såväl nationell nivå som gemenskapsnivå, är tillämpliga vid full- görandet av ett kontrakt. upphandlingsdirektiv realiseras uttalandena i skälen beträffande miljökrav, sociala krav och arbetsrättsliga skyldigheter genom ett system med flera olika bestämmelser. Dessa är bl.a. bestämmelserna om fullgörande av kontrakt (artikel 26 LOU-direktiv och artikel 38 LUF-direktiv), krav för val av leverantörer (artikel 48.2 f LOU-direktiv), tilldel- ningsgrunder (artikel 53 första stycket 1 a LOU-direktiv och artikel 55.1 a LUF-direktiv) och onormalt låga anbud (artikel 55.1 andra stycket d LOU-direktiv och artikel 57.1 andra stycket d LUF-direktiv). Ovannämnda bestämmelser har i svensk rätt genomförts genom bestämmelser om särskilda villkor för fullgörande av kontrakt (nuvarande 6 kap. 13 § och 6 kap. 14 § LUF), bevis på teknisk kapacitet (nuvarande 11 kap. 11 § ), alternativa grunder för tilldelning av kontrakt (nuvarande 12 kap. 1 § i både och ) och onormalt låga anbud (nuvarande 12 kap. 3 § i både och ). Systemet av bestämmelser i nuvarande lagar om offentlig upp- handling och om upphandling inom försörjningssektorerna tillfördes särskilda bestämmelser om miljöhänsyn och sociala hänsyn. Dessa bestämmelser återfinns i nuvarande 1 kap. 9 a § och 1 kap. 24 a § LUF. Bestämmelserna bygger på förslagen som Upp- handlingsutredningen lämnade i sitt slutbetänkande (SOU 2006:28). I betänkandet finns en omfattande redogörelse av EU- domstolens praxis på området (se s. 180–186). Regeringens över- väganden beträffande bestämmelserna finns i prop. 2009/10:180 (se s. 267–273, 317 och 376). Utöver de rättsfall som nämns i ovan nämnda utrednings slut- betänkande kan från senare praxis nämnas dom i mål C-368/10, Europeiska kommissionen mot (EKO och ). När det gäller vad tillåter i övrigt i fråga om arbetsrättsliga rättigheter och skyldigheter bör nämnas domstolens avgöranden i mål C-341/05, un Partneri, och mål C-346/06, Rüffert. Det förstnämnda målet anlyseras för övrigt i Upphandlings- utredningen 2004:s slutbetänkande. Utredningens uppdrag inne- fattade nämligen att utreda om konvention nr 94 var förenlig med upphandlingsdirektiv. Utredningen redogör utförligt för hur de båda regelkomplexen förhåller sig till varandra (se SOU 2006:28 s. 315–366). Utredningen uttalade vidare följande beträffande villkor för ett kontrakts fullgörande (s. 362 f.). Om en upphandlande myndighet kräver att arbetsvillkoren skall mot- svara vad som följer av ett representativt kollektivavtal som täcker det aktuella arbetet, kan detta ses som ett sådant villkor för fullgörande av kontraktet som regleras i artikel 26 i det klassiska direktivet och artikel 38 i försörjningsdirektivet; artiklarna tillåter dessutom uttryck- ligen bl.a. sociala krav. En grundläggande förutsättning är att kravet, förutom att det måste ha bekantgjorts, är förenligt med gemenskaps- rätten. praxis angående godtagbara inskränkningar av den fria rörligheten för tjänster är här av intresse. 3.2.2Riksdagens tillkännagivande bet. I nu aktuella utredningsdirektiv anges att tillkänna- givande i bet. 2010/11:AU3 om ändringar i lagen om offentlig upphandling ska beaktas av utredningen. Av betänkandet (s. 14–16) framgår att för regeringen tillkännagav att lagen om offentlig upphandling borde ändras så att arbetsmiljöhänsyn kunde tas och krav ställas på villkor enligt svenska kollektivavtal. Av betänkandet framgår att hade behandlat fråge- ställningen tidigare . har vidare behandlats i därefter. Senast har finans- utskottet i betänkandet Offentlig upphandling (bet. 2013/14:FiU27) behandlat frågor om kollektivavtal; djurskydd; miljökrav, transport m.m.; och sociala hänsyn (se s. 8–16). I skäl 1 i LOU-direktivet och skäl 2 i LUF-direktivet behandlas de allmänna principerna och direktivens betydelse för att kunna säkerställa en öppen konkurrens vid upphandlingar. Skälen mot- svarar ovan behandlade skäl upphandlingsdirektiv. I artikel 18.1 i LOU-direktivet och artikel 36.1 i LUF-direktivet finns bestämmelser om principer om upphandling. i artiklarnas första stycken motsvarar de i artikel 2 LOU- direktiv och artikel 10 LUF-direktiv. I artiklarnas andra stycken finns dock bestämmelser som saknar uttryckliga mot- svarigheter upphandlingsdirektiv. I artikel 18.1 andra stycket i LOU-direktivet och artikel 36.1 andra stycket i LUF-direktivet anges att en upphandling inte får utformas i syfte att undanta den från direktivens tillämpnings- områden eller på ett konstgjort begränsa konkurrensen. Konkur- rensen ska enligt samma stycken anses begränsas på ett konstgjort sätt om upphandlingen utformas i syfte att på ett otillbörligt sätt favorisera eller missgynna vissa leverantörer. Miljö-, social- och arbetsrättsliga skyldigheter I likhet med skälen upphandlingsdirektiv framhålls upphandlingsdirektiv vikten av att upphandlande myndigheter och enheter när så är lämpligt utnyttjar möjligheterna att vid upphandlingar ta miljöhänsyn, sociala hänsyn och arbetsrättsliga hänsyn. Att möjligheterna utnyttjas att ta sådana hänsyn när det är lämpligt kan sägas ha ytterligare satts i förgrunden av EU- lagstiftaren genom upphandlingsdirektiv. Denna ökade fokusering på miljöhänsyn, sociala hänsyn och arbetsrättsliga hän- syn kommer till tydligast uttryck i – de likalydande – skäl 37 i LOU-direktivet och skäl 52 i LUF-direktivet. I skäl 37 i LOU- direktivet anför EU-lagstiftaren följande. I syfte att på ett lämpligt sätt integrera miljö-, social- och arbets- rättsliga krav i offentliga upphandlingsförfaranden är det av särskild vikt att medlemsstater och upphandlande myndigheter vidtar relevanta åtgärder för att säkerställa efterlevnaden av de miljö-, social- och arbetsrättsliga skyldigheter som är tillämpliga på den ort där bygg- entreprenaden utförs eller tjänsterna tillhandahålls och som följer av lagar, författningar, dekret och beslut både på nationell nivå och unionsnivå, samt av kollektivavtal, förutsatt att dessa bestämmelser och deras tillämpning överensstämmer med unionsrätten. Likaså bör de skyldigheter som följer av internationella avtal som har ratificerats av alla medlemsstater och som förtecknas i bilaga XI tillämpas under fullgörandet av kontraktet. Detta bör dock inte på något sätt hindra att arbets- och anställningsvillkor som är förmånligare för arbets- tagarna tillämpas. De relevanta åtgärderna bör tillämpas i överensstämmelse med de grundläggande principerna i unionsrätten, särskilt i syfte att säkerställa likabehandling. Sådana relevanta åtgärder bör tillämpas i enlighet med och rådets direktiv /71/EG och på ett sätt som säkerställer likabehandling och inte direkt eller indirekt diskriminerar ekonomiska aktörer och arbetstagare från andra medlemsstater.