sou · H2B325 · 2014-04-25 00:00:00 — (79)Det rådgivande förfarandet bör användas vid antagandet av genomförandeakter om upprättandet och påföljande ändringar av intygen och formulären i denna förordning i enlighet med förfarandet i artikel 4 i förordning (EU) nr 182/2011. (80)Eftersom målen för denna förordning, nämligen fri rör lighet för personer, möjligheten för medborgare att i förväg utforma sina arvsförhållanden inom unionen och skyddet för de rättigheter som arvingar, testamentstagare, övriga närstående personer till den avlidne och borgenä rer har, inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av med lemsstaterna och de därför, på grund av förordningens omfattning och verkningar, bättre kan uppnås på unions nivå, kan unionen vidta åtgärder i enlighet med subsidia ritetsprincipen i artikel 5 i fördraget om Europeiska unio nen. I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel går denna förordning inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå dessa mål. (81)Denna förordning står i överensstämmelse med de grundläggande rättigheter och principer som erkänns i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättig heterna. Medlemsstaternas domstolar och övriga behöriga myndigheter måste tillämpa denna förordning med re spekt för dessa rättigheter och principer. (82)I enlighet med artiklarna 1 och 2 i protokoll (nr 21) om och ställning med avseende på området med frihet, säkerhet och rättvisa, fogat till fördraget om Europeiska unionen och fördraget om Eu ropeiska unionens funktionssätt, deltar dessa medlems stater inte i antagandet av denna förordning, som inte är bindande för eller tillämplig på dem. Detta ska dock inte påverka möjligheten för och att, i enlighet med artikel 4 i protokollet, meddela sin avsikt att godta denna förordning efter antagandet. (83)I enlighet med artiklarna 1 och 2 i protokoll (nr 22) om ställning, fogat till fördraget om Europeiska unionen och fördraget om Europeiska unionens funk tionssätt, deltar inte i antagandet av denna för ordning, som inte är bindande för eller tillämplig på . (1) EUT L 55, 28.2.2011, s. 13. 1.Denna förordning är tillämplig på arv efter avliden. Den ska inte tillämpas på skattefrågor, tullfrågor eller förvaltnings rättsliga frågor. 2.Denna förordning är inte tillämplig på a)fysiska personers ställning samt familjeförhållanden och för hållanden som enligt den lag som är tillämplig på sådana förhållanden har jämförbar verkan, b)fysiska personers rättskapacitet eller rättsliga handlingsför måga, utan att det påverkar tillämpningen av artiklarna 23.2 c och 26, c)frågor som rör fysiska personers försvinnande, frånvaro eller dödförklaring, d)frågor som rör makars förmögenhetsförhållanden samt för mögenhetsrättsliga frågor avseende förhållanden som enligt den lag som är tillämplig på sådana förhållanden har jäm förbar verkan med äktenskap, e)underhållsskyldighet utöver den som uppstår på grund av dödsfall, f)formell giltighet för muntliga förordnanden om kvarlåten skap, g)rättigheter och tillgångar som uppkommit eller överlåtits på annat sätt än genom arv, t.ex. genom gåva, samäganderätt med rätt att överta egendomen för den efterlevande, pen sionssparande, försäkringsavtal och liknande, utan att det påverkar tillämpningen av artikel 23.2 i, h)frågor som omfattas av reglerna om företag, sammanslut ningar och andra juridiska personer, såsom klausuler i stif telseurkunder eller stadgar för företag, sammanslutningar och andra juridiska personer som fastställer hur det ska för faras med andelarna när en eller flera medlemmar avlider, Europeiska unionens officiella tidning L 201/117 i)upplösning, upphörande och sammanslagning av företag, sammanslutningar och andra juridiska personer, j)upprättande, förvaltning och upplösande av truster, k)frågor som rör karaktären hos sakrätter, och l)registrering i ett register av rättigheter i fast eller lös egen dom, inbegripet de rättsliga krav som ställs vid en sådan registrering, och verkningarna av en registrering eller utebli ven registrering av sådana rättigheter i ett register. Befogenhet i arvsfrågor inom medlemsstaterna Denna förordning ska inte påverka de befogenheter som med lemsstaternas myndigheter har när det gäller att handlägga arvsfrågor. 1.I denna förordning avses med a)arv: arv efter avliden som omfattar alla former av överföring av tillgångar, rättigheter och skyldigheter efter dödsfall, oav sett om det rör sig om ett testamentariskt förordnande om kvarlåtenskap eller om arv enligt den legala arvsordningen, b)arvsavtal: ett avtal, inbegripet inbördes testamenten, som med eller utan motprestation beviljar, ändrar eller återkallar rätt till framtida kvarlåtenskap för en eller flera parter i avtalet, c)gemensamt testamente: testamente som upprättas av två eller flera personer i en enda handling, d)förordnande om kvarlåtenskap: testamente, gemensamt tes tamente eller ett arvsavtal, e)ursprungsmedlemsstat: den medlemsstat där domen har med delats, där förlikningen inför domstolen har godkänts eller ingåtts, där den officiella handlingen har fastställts eller där det europeiska arvsintyget har utfärdats, f)verkställande medlemsstat: den medlemsstat där verkställbar hetsförklaringen eller verkställighet av domen, förlikningen inför domstol eller den officiella handlingen begärs, g)dom: varje arvsrättsligt avgörande som har meddelats av en domstol i en medlemsstat oavsett dess rubricering, såsom domstolstjänstemans beslut i fråga om rättegångskostnader, h)förlikning inför domstol: en förlikning i en arvsrättslig fråga som har godkänts av en domstol eller ingåtts i en domstol under förfarandet, i)officiell handling: en handling i en arvsfråga som har upp rättats eller registrerats som en officiell handling i en med lemsstat och vars äkthet i)avser handlingens underskrift och innehåll, och ii)har bestyrkts av en offentlig myndighet eller annan för detta bemyndigad myndighet i ursprungsmedlemsstaten. 2.I denna förordning avses med domstol alla rättsliga myndigheter och alla andra myndigheter och rättstillämpare som har behörighet i arvsfrågor och som utövar rättsliga funk tioner eller agerar genom delegering från en rättslig myndighet eller agerar under kontroll av en rättslig myndighet, under för utsättning att sådana andra myndigheter och rättstillämpare ga ranterar opartiskhet och samtliga parters rätt att bli hörda och under förutsättning att deras beslut enligt lagen i den medlems stat där de är verksamma a)kan bli föremål för överklagande eller förnyad prövning vid en rättslig myndighet och b)har liknande giltighet och verkan som ett beslut av en rätts lig myndighet i samma fråga. Medlemsstaterna ska underrätta kommissionen om de andra myndigheter och rättstillämpare som avses i första stycket i enlighet med artikel 79. L 201/118 Europeiska unionens officiella tidning Domstolarna i den medlemsstat där den avlidne hade hemvist vid sin död ska vara behöriga att fatta beslut om arvet i dess helhet. Avtal om val av domstol 1.När den lag som i enlighet med artikel 22 har valts av den avlidne att tillämpas på arvet är lagen i en medlemsstat, får de berörda parterna avtala om att en domstol eller domstolarna i den medlemsstaten ska ha exklusiv behörighet att pröva alla arvsfrågor. 2.Ett sådant avtal om val av domstol ska vara skriftligt och dateras och undertecknas av de berörda parterna. Ett elektro niskt meddelande som möjliggör en varaktig dokumentation av avtalet ska anses vara likvärdigt med skriftligt. Avvisande av talan vid lagval När den lag som i enlighet med artikel 22 har valts av den avlidne att tillämpas på arvet är lagen i en medlemsstat, gäller följande för den domstol vid vilken talan väckts enligt artikel 4 eller 10: a)Domstolen får på begäran av någon av parterna i målet avvisa talan om den bedömer att domstolarna i den med lemsstat vars lag har valts är bättre lämpade att pröva arvs målet med hänsyn till praktiska omständigheter när det gäl ler arvet, såsom parternas hemvist och placeringen av till gångarna. b)Domstolen ska avvisa talan om parterna i målet i enlighet med artikel 5 har avtalat om att ge en domstol eller dom stolarna i den medlemsstat vars lag har valts behörighet. Domstolarna i en medlemsstat vars lag har valts av den avlidne i enlighet med artikel 22 ska ha behörighet att pröva arvsmålet om a)en domstol inför vilken talan tidigare väckts i samma fall har avvisat talan i enlighet med artikel 6, b)parterna i målet i enlighet med artikel 5 har avtalat om att ge en domstol eller domstolarna i denna medlemsstat behö righet, eller c)parterna i målet uttryckligen har accepterat att den domstol vid vilken talan väckts är behörig. Avslutande av förfarande som inletts på domstols initiativ om det finns ett lagval En domstol som på eget initiativ tagit upp ett arvsmål enligt artikel 4 eller artikel 10 ska avsluta förfarandet om parterna i målet har enats om att avgöra arvsfrågan i godo utanför dom stol i den medlemsstat vars lag har valts av den avlidne enligt artikel 22. Behörighet grundad på svaromål 1.Om det under förfarandena vid en domstol i en medlems stat som är behörig enligt artikel 7 framkommer att inte alla parter i målet var parter i avtalet om val av domstol, ska dom stolen fortsätta att utöva behörighet om de parter i målet som inte är parter i avtalet går i svaromål utan att bestrida dom stolens behörighet. 2.Om de parter i målet som inte är parter i avtalet bestrider behörigheten hos den domstol som avses i punkt 1, ska dom stolen avvisa talan. I sådana fall ska de domstolar som är behöriga enligt artikel 4 eller artikel 10 vara behöriga att pröva arvsmålet. När den avlidne vid sin död inte hade hemvist i en med lemsstat ska domstolarna i den medlemsstat på vars territorium de tillgångar som ingår i kvarlåtenskapen är belägna ändå vara behöriga att pröva arvsmålet i dess helhet om a)den avlidne var medborgare i den medlemsstaten vid sin död, eller i annat fall, Europeiska unionens officiella tidning L 201/119 b)den avlidne tidigare haft sin hemvist i den medlemsstaten, förutsatt att det då talan väcktes vid dom stolen inte gått hemvisten ändrades. Om ingen domstol i en medlemsstat är behörig i enlighet med punkt 1 ska domstolarna i den medlemsstat där de till gångar som ingår i kvarlåtenskapen är belägna ändå vara behö riga att fatta beslut om dessa tillgångar. Om ingen medlemsstats domstol är behörig i enlighet med andra bestämmelser i denna förordning, kan domstolarna i en medlemsstat i undantagsfall pröva arvsmålet om ett förfarande inte rimligen kan inledas eller genomföras eller visar sig vara omöjligt i en tredjestat till vilket målet har nära anknytning. Målet måste ha tillräcklig anknytning till den medlemsstat i vilken talan väcks. Väckande av talan vid domstol Vid tillämpningen av detta kapitel ska talan anses ha väckts vid en domstol a)när stämningsansökan eller motsvarande handling har ingi vits till domstolen, förutsatt att sökanden därefter inte har underlåtit att vidta de mått och steg som denne var skyldig att vidta för att få delgivningen av svaranden verkställd, b)om delgivning av handlingen ska ske innan handlingen ges in till domstolen, när den tas emot av den myndighet som är ansvarig för delgivningen, förutsatt att sökanden inte därefter har underlåtit att vidta de mått och steg som denne var skyldig att vidta för att få handlingen ingiven till domstolen, eller c)om ett arvsmål tagits upp på domstolens eget initiativ, när domstolen fattar beslut om att inleda förfarandet eller, om något sådant beslut inte krävs, när domstolen registrerar målet. 1.När kvarlåtenskapen efter den avlidne omfattar tillgångar som är belägna i en tredjestat får den domstol vid vilken talan har väckts på begäran av en av parterna besluta att inte fatta beslut om en eller flera sådana tillgångar om det kan antas att dess avgörande med avseende på dessa tillgångar inte kommer att vare sig erkännas eller, i tillämpliga fall, förklaras vara verk ställbart i denna tredjestat. 2.Punkt 1 ska inte påverka parternas rätt att begränsa före målet för talan i enlighet med lagen i den medlemsstat där den domstol vid vilken talan har väckts är belägen. Accept av eller avstående från arv, legat eller laglott Utöver den domstol som är behörig att pröva arvsmålet i en lighet med denna förordning ska även domstolarna i den med lemsstat där en person har hemvist som enligt den lag som är tillämplig på arvet får avge en förklaring inför en domstol om accept av eller avstående från arv, legat eller laglott eller en förklaring som ska begränsa den berörda personens ansvar vad gäller skulderna i arvsärendet ha behörighet att motta så dana förklaringar när sådana förklaringar enligt lagen i den medlemsstaten får avges inför domstol. Om talan som väcks vid en domstol i en medlemsstat avser en arvsfråga som domstolen inte är behörig att ta upp enligt denna förordning ska domstolen självmant förklara sig obehörig. Prövning av frågan om målet kan tas upp 1.Om en svarande som har hemvist i en annan stat än den medlemsstat där talan väcktes inte går i svaromål, ska den behöriga domstolen förklara målet vilande till dess att det har klarlagts att svaranden har haft möjlighet att ta del av stäm ningsansökan eller motsvarande handling för att kunna förbereda sitt svaromål, eller att alla nödvändiga åtgärder i detta syfte har vidtagits. 2.I stället för punkt 1 i denna artikel ska artikel 19 i Eu ropaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1393/2007 av om delgivning i medlemsstaterna av handlingar i mål och ärenden av civil eller kommersiell natur (delgivning av handlingar) (1) gälla, om stämningsansökan eller en motsvarande handling ska översändas från en medlemsstat till en annan i enlighet med den förordningen. (1) EUT L 324, 10.12.2007, s. 79. L 201/120 Europeiska unionens officiella tidning Om förordning (EG) nr 1393/2007 inte är tillämplig ska artikel 15 i av om delgivning i utlandet av handlingar i mål och ärenden av civil eller kommersiell natur gälla, om stämningsansökan eller mot svarande handling ska översändas till utlandet i enlighet med den konventionen. Den lag som anges i denna förordning ska tillämpas oavsett om det är en medlemsstats lag eller inte. Om talan väcks vid domstolar i olika medlemsstater rö rande samma sak och målen gäller samma parter, ska varje domstol utom den vid vilken talan först väcktes självmant låta handläggningen av målet vila till dess att det har fastställts att den domstol vid vilken talan först väckts är behörig. När det har fastställts att den domstol vid vilken talan först väcktes är behörig, ska övriga domstolar självmant avvisa talan till förmån för den domstolen. 1.Om inte annat anges i denna förordning ska den lag som är tillämplig på arvet i dess helhet vara lagen i den stat där den avlidne hade hemvist vid sin död. 2.Om det undantagsvis framgår av alla omständigheter i fallet att den avlidne vid sin död uppenbart hade en närmare anknytning till en annan stat än den vars lag skulle vara till lämplig enligt punkt 1, ska lagen i den andra staten vara till lämplig på arvet. Käromål som har samband med varandra 1.Om käromål som har samband med varandra prövas vid domstolar i olika medlemsstater, får varje domstol utom den vid vilken talan först väcktes låta handläggningen av målet vila. 2.Om dessa mål prövas i första instans får varje domstol, utom den vid vilken talan först väcktes, också avvisa talan på begäran av en av parterna, om den domstol vid vilken talan först väcktes är behörig att pröva de berörda käromålen och dess lag tillåter förening av dessa. 3.Vid tillämpningen av denna artikel ska käromål anses ha samband med varandra om de är så förenade att en gemensam handläggning och dom är påkallad för att undvika att oförenliga domar meddelas som en följd av att käromålen prövas i olika rättegångar. Interimistiska åtgärder, inbegripet säkerhetsåtgärder Interimistiska åtgärder, inbegripet säkerhetsåtgärder, som kan vidtas enligt lagen i en medlemsstat, får begäras hos domsto larna i den staten, även om en domstol i en annan medlemsstat är behörig att pröva målet i sak enligt denna förordning. En person får låta rätten till sitt arv i dess helhet styras av lagen i den stat där personen är medborgare för sitt val eller vid sin död. En person som är medborgare i flera länder får välja lagen i en av de stater i vilken personen är medborgare för sitt beslut eller vid sin död. 2.Lagvalet ska uttryckligen anges i en förklaring i form av ett förordnande om kvarlåtenskap eller framgå av villkoren i ett sådant. 3.Det är den valda lagens regler som ska tillämpas på frågan om den materiella giltigheten för den handling genom vilken lagvalet gjordes. 4.Om lagvalet ändras eller återkallas ska samma formkrav ställas som vid ändringar eller återkallanden av förordnanden om kvarlåtenskap. Den tillämpliga lagens räckvidd Den lag som anvisas enligt artikel 21 eller 22 ska styra arvet i dess helhet. Europeiska unionens officiella tidning L 201/121 2.Den lagen ska i synnerhet reglera a)orsak, tidpunkt och plats för inledningen av arvsförfarandet, b)fastställandet av förmånstagarna, deras respektive andelar samt de förpliktelser som de kan komma att åläggas enligt den avlidnes sista vilja samt fastställandet av övriga arvsrät ter, inbegripet efterlevande makes, makas eller partners arvs rätt, c)förmågan att ärva, regleras av den lag som den personen kunde ha valt i enlighet med artikel 22 på de däri fastställda villkoren. Punkt 1 ska i tillämpliga fall gälla vid ändring eller återkal lande av ett förordnande om kvarlåtenskap som inte är ett arvsavtal. Om ett lagval har gjorts i enlighet med punkt 2 ska ändringen eller återkallandet regleras av den valda lagen. d)arvlöshetsförklaring och förverkande av rätt på grund av beteende, e)överföring av de tillgångar, rättigheter och förpliktelser som utgör kvarlåtenskapen till arvingar och eventuella testaments tagare, däribland villkor för och rättsverkningar av accept av eller avstående från arv eller legat, f)arvingars, testamentsexekutorers och boutredningsmäns be fogenheter, särskilt i fråga om försäljning av egendom och betalning till borgenärer, utan att det påverkar de befogen heter som anges i artikel 29.2 och 29.3, g)ansvaret för skulderna i arvsärendet, h)den disponibla kvoten, laglotter och andra inskränkningar i rätten att förordna om sin kvarlåtenskap, liksom anspråk som närstående personer till den avlidne kan tänkas ha gen temot dödsboet eller arvingarna, i)återföring eller nedsättning av gåvor, förskott på arv eller legat vid beräkningen av de olika förmånstagarnas lotter, och j)arvets uppdelning. Förordnanden om kvarlåtenskap som inte är arvsavtal 1.När det gäller ett förordnande om kvarlåtenskap som inte är ett arvsavtal ska prövningen av frågan om huruvida det kan tas upp och dess materiella giltighet regleras av den lag som, enligt denna förordning, skulle ha varit tillämplig på arvet efter den person som upprättade det om denne avlidit som förordnandet upprättades. 2.Utan hinder av punkt 1 får en person välja att prövningen av frågan om huruvida hans eller hennes förordnande om kvar låtenskap kan tas upp och om dess materiella giltighet ska 1.Ett arvsavtal som gäller arv efter en person ska när det gäller frågan om huruvida det kan tas upp, dess materiella giltighet och dess bindande verkningar parterna emellan, in begripet villkoren för dess upphävande, regleras av den lag som, enligt denna förordning, skulle ha varit tillämplig på arvet efter den person om denne hade avlidit som avtalet ingicks. 2.Arvsavtal efter flera avlidna ska kunna tas upp endast om de kan tas upp enligt alla de lagar som enligt denna förordning skulle ha reglerat arv efter samtliga inblandade personer om dessa avlidit som avtalet ingicks. Ett avtal om arv efter en avliden som enligt prövning enligt punkt 1 kan tas upp ska, vad gäller dess materiella giltighet och dess bindande verkningar parterna emellan, inbegripet vill koren för dess upphävande, regleras av den lag i punkt 1 till vilken det har närmast anknytning. Utan hinder av punkterna 1 och 2 får parterna välja att arvsavtalet efter en avliden, vad gäller prövningen av frågan om huruvida det kan tas upp, dess materiella giltighet och dess bindande verkningar parterna emellan, inbegripet villkoren för dess upphävande, ska regleras av den lag som den person eller en av de personer vilkas kvarlåtenskap berörs kunde ha valt i enlighet med artikel 22 på de däri fastställda villkoren. Materiell giltighet för förordnanden om kvarlåtenskap Vid tillämpningen av artiklarna 24 och 25 ska följande hänföra sig till den materiella giltigheten: a)Kapaciteten hos den person som upprättar förordnandet om kvarlåtenskap att upprätta ett sådant förordnande. L 201/122 Europeiska unionens officiella tidning b)De särskilda skäl som förhindrar den person som upprättar förordnandet att gynna vissa personer eller som förhindrar en person att motta arvsegendom från den person som upp rättar förordnandet. c)Tillåtligheten av företrädare vid upprättandet av ett förord nande om kvarlåtenskap. d)Tolkningen av förordnandet. e)Bedrägeri, olaga tvång, misstag och andra frågor gällande samtycket eller avsikten hos den person som upprättar för ordnandet. Om en person har kapacitet att upprätta ett förordnande om kvarlåtenskap i enlighet med den lag som är tillämplig i enlighet med artikel 24 eller artikel 25, ska en senare ändring av den tillämpliga lagen inte påverka dennes kapacitet att ändra eller återkalla ett sådant förordnande. Formell giltighet för skriftliga förordnanden om kvarlåtenskap Ett skriftligt förordnande om kvarlåtenskap ska anses gil tigt till formen om formen uppfyller kraven i lagen a)i den stat där förordnandet upprättades eller arvsavtalet ingicks, b)i en stat där testatorn eller åtminstone en av de personer vilkas kvarlåtenskap berörs av ett arvsavtal var medborgare, antingen för upprättandet av förordnandet eller för ingåendet av avtalet, eller vid sin död, c)i en stat där testatorn eller åtminstone en av de personer vilkas kvarlåtenskap berörs av ett arvsavtal hade domicil, antingen för upprättandet av förordnandet eller för ingåendet av avtalet, eller vid sin död, d)i en stat där testatorn eller åtminstone en av de personer vilkas kvarlåtenskap berörs av ett arvsavtal hade sin hemvist, antingen för upprättandet av förordnandet eller för ingåendet av avtalet, eller vid sin död, eller e)vad gäller fast egendom, i den stat där den fasta egendomen är belägen. Fastställandet av huruvida testatorn eller någon person vars kvarlåtenskap berörs av ett arvsavtal hade domicil i en viss stat ska regleras av lagen i den staten. 2.Punkt 1 ska också tillämpas på förordnanden om kvarlå tenskap som ändrar eller återkallar ett tidigare förordnande. Ändringen eller återkallandet ska också vara giltiga till formen om formen uppfyller kraven i någon av de lagar enligt vilka, i enlighet med punkt 1, det ändrade eller återkallade förordnandet om kvarlåtenskap var giltigt. 3.Vid tillämpningen av denna artikel ska varje lagbestäm melse genom vilken de tillåtna formerna av förordnanden om kvarlåtenskap begränsas på grundval av ålder, nationalitet eller andra personliga förhållanden med avseende på testatorn eller de personer vilkas kvarlåtenskap berörs av ett arvsavtal, anses hänföra sig till formen. Samma regel ska tillämpas på de kva lifikationer som det krävs att vittnen ska inneha för att ett förordnande om kvarlåtenskap ska vara giltigt. Formella giltighetskrav på arvinges förklaring om accept eller avstående En förklaring om accept av eller avstående från arv, legat eller laglott eller en förklaring som syftar till att begränsa ansvaret för den person som upprättar förklaringen, ska anses vara formellt giltig då den uppfyller kraven i a)den lag som är tillämplig på arvet enligt artikel 21 eller artikel 22, eller b)lagen i den stat där den person som upprättar förklaringen har sin hemvist. Särskilda regler om utseende av och befogenheter för boutredningsmän i vissa situationer