sou · H2B352 · 2014-07-03 00:00:00 — Tyngdpunkten ligger på samarbetet mellan de olika resolutionsmyndigheterna som är inblandade i respektive situation. Om ett företag i en koncern får finansiella problem, kan pro- blemen påverka hela koncernens finansiella ställning. Det är därför värdefullt om resolutionsmyndigheterna för de berörda företagen kan enas om åtgärder som effektivt kan begränsa spridningsrisken. Om detta inte är möjligt, bör de åtgärder som vidtas av en eller flera resolutionsmyndigheter om möjligt vara heltäckande eller i vart fall samordnade. Även om var och en av resolutionsmyndig- heterna främst beaktar effekterna på deras nationella finansiella system, kan konsekvenserna för hela det finansiella systemet bli mer djupgående än nödvändigt, om de inte också beaktar vilken effekt deras beslut får för det finansiella systemet i andra medlems- stater. Det är inte ovanligt att finansiella koncerner är gränsöverskri- dande. Detta gäller inte minst nordiska banker eftersom de finansi- ella systemen i de nordiska och baltiska länderna i hög grad är inte- grerade. I direktivet anges bl.a. allmänna principer som myndig- heter att beakta vid gränsöverskridande samarbete (artikel 87) och krav på att resolutionskollegium ska upprättas och hur dessa ska fungera (artiklarna 88–90). Vi återkommer till dessa mer övergri- pande frågor om gränsöverskridande samarbete i kapitel 22. Här fokuserar vi enbart på det samarbete som ska föregå ett resolut- ionsbeslut. Generellt anförs i direktivets skäl (skäl 97) att det vid resolution av gränsöverskridande koncerner bör göras en avvägning mellan, å ena sidan, behovet av förfaranden som tar hänsyn till situationens brådskande karaktär och möjliggör effektiva, rättvisa och snabba lösningar för koncernen som helhet, och, å andra sidan, behovet av att skydda den finansiella stabiliteten i alla de medlemsstater som koncernen är verksam i. De olika resolutionsmyndigheterna bör dela med sig av sina synpunkter i resolutionskollegiet. Förutsättningar för beslut om resolution åtgärder som föreslås av den samordnande resolutionsmyndigheten bör utarbetas och diskuteras mellan olika resolutionsmyndigheter inom ramen för koncernresolutionsplanerna. Resolutionskollegier bör införliva synpunkterna från resolutionsmyndigheterna i alla de medlemsstater där koncernen är verksam, i syfte att underlätta snabba och gemensamma beslut när situationen så kräver. När resolutionsmyndigheten vidtar åtgärder på koncernnivå bör den alltid beakta effekterna på den finansiella stabiliteten i de medlems- stater där koncernen är verksam. Detta bör säkerställas genom möjligheten för resolutionsmyndigheterna i den medlemsstat där dotterföretaget är etablerat att invända mot koncernresolutions- myndighetens beslut, inte enbart om resolutionsåtgärdernas lämp- lighet, utan även med hänvisning till behovet att skydda den finan- siella stabiliteten i den medlemsstaten. I skäl 99 anges vidare att framtagandet av en koncernresolut- ionsordning bör underlätta en samordnad resolution som mer san- nolikt ger det bästa resultatet för koncernens alla institut. En nat- ionell myndighet som beslutar att avvika från koncernresolutions- ordningen bör noggrant överväga de potentiella effekterna på den finansiella stabiliteten i de medlemsstater där övriga resolutions- myndigheter är belägna och de potentiella effekterna på andra delar av koncernen. Sammantaget kan man säga att syftet med direktivet i detta avseende är att skapa goda förutsättningar för att ett fallerande institut rekonstrueras eller avvecklas på ett sätt som tar hänsyn till effekten på andra företag i samma koncern. För detta ändamål behövs det ett särskilt förfarande för myndigheterna i de berörda medlemsstaterna. Artiklarna 91 och 92 behandlar genomgående institut eller ett annat företag som kan bli föremål för resolution. När vi i det föl- jande talar om företag, moderföretag eller dotterföretag, syftar vi just på den typen av företag. 7.5.1Processen när ett dotterföretag i en finansiell koncern fallerar Kommitténs förslag: Resolutionsmyndighetenen får inte fatta beslut om resolution avseende ett företag i en finansiell koncern förrän den process som beskrivs i artikel 91 i resolutionssdirek- Förutsättningar för beslut om resolution tivet om resolution på koncernnivå som berör ett dotterföretag i koncernen har avslutats. Resolutionsmyndighetenen bemyndi- gas att ingå internationella överenskommelser med andra reso- lutionsmyndigheter om genomförande av en koncernresolut- ionsordning. Enligt resolutionsdirektivet är processen om ett dotterföretag i en finansiell koncern fallerar följande. Processen inleds med att en resolutionsmyndighet fastställer att ett företag som är ett dotterföretag inom en koncern (dotterföre- tag) uppfyller villkoren för resolution i artikel 32 eller 33. När resolutionsmyndigheten fastställt att förutsättningar för resolution är uppfyllda för ett dotterföretag, ska den omgående underrätta den samordnande resolutionsmyndigheten, den sam- ordnande tillsynsmyndigheten om det är en annan myndighet och medlemmarna i resolutionskollegiet för den berörda koncernen. Underrättelsen ska innehålla: a)Fastställandet att dotterföretaget uppfyller villkoren för resolution i artikel 32 eller 33 (artikel 91.1 a). b)De resolutionsåtgärder eller insolvensåtgärder som resolut- ionsmyndigheten anser är lämpliga för dotterföretaget (artikel 91.1 b). Den underrättande myndigheten får dock inte genomföra de angivna åtgärderna utan ska avvakta besked från den samordnande resolutionsmyndigheten. Den sistnämnda myndig- heten ska nämligen när den mottagit underrättelsen, efter samråd med övriga medlemmar i det berörda resolutionskollegiet, bedöma de sannolika effekterna av resolutionsåtgärderna eller de andra åtgärder som meddelats i enlighet med punkten b i föregående stycke, på koncernen och koncernenheterna i andra medlemsstater, och särskilt om resolutionsåtgärderna eller andra åtgärder sannolikt skulle leda till att villkoren för resolution uppfylls för en koncern- enhet i en annan medlemsstat (artikel 91.2). Denna bedömning ska göras efter det att den samordnande resolutions- myndigheten mottagit underrättelsen eller inom den som den underrättande resolutionsmyndigheten godkänner Förutsättningar för beslut om resolution Om den samordnande resolutionsmyndigheten inte har gjort någon bedömning eller den som över- enskommits, får den resolutionsmyndighet som ansvarar för dot- terföretaget vidta de resolutionsåtgärder eller andra åtgärder som den har meddelat i enlighet med punkten b ovan. (artikel 91.5) som ansvarar för dotterföretaget får också vidta de resolutionsåtgärder eller andra åtgärder som den angett i underrättelsen om resolutionsmyndigheten på koncernnivå – efter samrådet – bedömer att åtgärderna sannolikt inte leder till att villkoren för resolution i artikel 32 eller 33 uppfylls för en kon- cernenhet i en annan medlemsstat (artikel 91.3). Om däremot den samordnande resolutionsmyndigheten, efter samråd med de övriga medlemmarna i resolutionskollegiet och inom den utsatta tiden, bedömer att de resolutionsåtgärder eller andra åtgärder som angetts i underrättelsen sannolikt leder till att villkoren för resolution i artikel 32 eller 33 uppfylls för en koncer- nenhet i en annan medlemsstat, ska den föreslå en koncernresolut- ionsordning och överlämna den till resolutionskollegiet (artikel 91.4). En koncernresolutionsordning ska enligt artikel 91.6 a)beakta och följa de resolutionsplaner som avses i artikel 13 (dvs. koncernresolutionsplaner), såvida resolutionsmyndigheterna inte med beaktande av omständigheterna i fallet gör bedöm- ningen att resolutionsändamålen skulle uppnås effektivare med hjälp av åtgärder som inte föreskrivs i resolutionsplanerna, b)beskriva de resolutionsåtgärder som de berörda resolutions- myndigheterna bör vidta med avseende på moderföretaget inom unionen eller särskilda koncernenheter i syfte att uppfylla målen och principerna för resolution i artiklarna 41 och 34, c)ange hur dessa resolutionsåtgärder bör samordnas, d)etablera en finansieringsplan som beaktar koncernresolutions- planen, principerna för att dela upp ansvaret som fastställts i enlighet med led f i artikel 12.3 och allmänna principer för ömsesidighet som anges i artikel 107. Om de andra resolutionsmyndigheterna inte har invändningar mot koncernresolutionsordningen, ska koncernresolutionsordningen utformas som ett gemensamt beslut av den samordnande resolut- ionsmyndigheten och de resolutionsmyndigheter som ansvarar för dotterföretag som omfattas av koncernresolutionsordningen (arti- Förutsättningar för beslut om resolution får på begäran av en behörig myndighet bistå reso- lutionsmyndigheterna när det gäller att nå ett gemensamt beslut i enlighet med artikel 31 c i förordning (EU) nr 1093/2010. Om däremot någon resolutionsmyndighet har invändningar mot eller avviker från den koncernresolutionsordning som föreslås av resolutionsmyndigheten på koncernnivå eller anser att den behöver vidta andra separata resolutionsåtgärder än de som föreslås i ordningen med avseende på ett företag med hänsyn till finansiell stabilitet, ska den i detalj ange skälen till invändningarna eller till avvikelsen från koncernresolutionsordningen, underrätta den sam- ordnande resolutionsmyndigheten och de övriga resolutionsmyn- digheter som omfattas av koncernresolutionsordningen om skälen och informera dem om de åtgärder den kommer att vidta. När den anger skälen till sina invändningar ska resolutionsmyndigheten beakta de resolutionsplaner som avses i artikel 13, åtgärdernas potentiella effekter på det finansiella systemets stabilitet i de berörda medlemsstaterna och åtgärdernas potentiella effekter på andra delar av koncernen (artikel 91.8). De invändande myndighet- erna får då fatta beslut om hur resolutionen ska utformas beträf- fande dotterföretag i deras medlemsstater. Om vissa men inte alla myndigheter har invändningar mot resolutionsordningen, får de resolutionsmyndigheter som inte hade invändningar fatta ett gemensamt beslut om en koncernresolut- ionsordning som omfattar koncernenheter i deras medlemsstater (artikel 91.9). Det gemensamma beslut som fattas liksom de beslut som fattas av resolutionsmyndigheterna i avsaknad av ett gemensamt beslut ska erkännas som slutgiltiga och tillämpas av resolutionsmyndig- heten i de berörda medlemsstaterna (artikel 91.10). Förutom den inledande fristen innehåller direkti- vet inte någon tidsgräns inom vilken myndigheterna ska komma överens eller fatta individuella beslut. I artikel 91.11 finns det dock en allmän regel som anger att myndigheterna utan dröjsmål ska vidta alla åtgärder enligt artikel 91 med vederbörlig hänsyn tagen till hur brådskande situationen är. Om en koncernresolutionsordning inte genomförs och reso- lutionsmyndigheter vidtar resolutionsåtgärder som avser en kon- cernenhet, ska dessa resolutionsmyndigheter bedriva ett nära sam- arbete inom resolutionskollegiet för att uppnå en samordnad reso- lutionsstrategi för alla koncernenheter som har hamnat eller san- nolikt kommer att hamna på obestånd (artikel 91.12). Förutsättningar för beslut om resolution Resolutionsmyndigheter som vidtar resolutionsåtgärder som avser koncernenheter ska regelbundet ge fullständig information till medlemmarna i resolutionskollegiet om dessa åtgärder och hur de utvecklas (artikel 91.13). Skälen för kommitténs förslag Av de beskrivna artiklarna framgår hur besluten om resolution ska fattas när det finns en finansiell koncern med anknytning till flera länder. För att införliva direktivet måste svensk rätt ges en utform- ning som innebär att de svenska myndigheterna deltar i processen på det sätt som anges i direktivet. Det finns i princip inga möjlig- heter att avvika från direktivets bestämmelser. Direktivet bygger på en kombination av samarbete, vilket ska leda fram till att myndigheterna fattar ett gemensamt beslut om hur resolutionen ska genomföras, och att var och en av myndigheterna fattar beslut om de företag de ansvarar för. Om det är fråga om koncernresolution kommer den s.k. kon- cernresolutionsordningen att spela en central roll. En koncernre- solutionsordning är en plan som beskriver hur en resolution ska genomföras i ett enskilt fall. Vad en sådan ordning ska innehålla framgår av artikel 91.6. Utgångspunkten för den är koncernreso- lutionsplanen. Som vi utvecklar närmare i avsnitt 23.4.2 ska koncernresolut- ionsplanerna identifiera hur koncernresolutionsåtgärderna ska finansieras. De koncernresolutionsordningar som ska tas fram när det är aktuellt med att vidta resolutionsåtgärder avseende flera företag i en koncern, ska innehålla en finansieringsplan baserad på koncernresolutionsplanen. Koncernresolutionsordningen ska även beakta bestämmelserna om ömsesidighet i artikel 107. Enligt artikel 107 ska medlemsstaterna vid en koncernresolution säkerställa att det nationella finansieringsarrangemanget bidrar till finansieringen av koncernresolution enligt bestämmelserna i artikeln. Av artikeln framgår vidare vad en finansieringsplan ska innehålla och att den ska godkännas i samband med överenskommelsen om koncernre- solution enligt artikel 91 eller 92. Planen ska bland annat ange grunden för beräkningen av vilket belopp som finansieringsar- rangemangen ska bidra med och det belopp som varje finansie- ringsarrangemang ska bidra med. Grunden för fördelningen av bidraget beakta de principer som anges i artikel 107.5 och princi- Förutsättningar för beslut om resolution perna i koncernresolutionsplanen om inte något annat överens- koms i finansieringsplanen. Vi föreslår att den process som beskrivs i det föregående ska införlivas med direktivet. Myndigheterna ska alltså försöka komma överens om en koncernresolutionsordning. En sådan överenskom- melse är en internationell överenskommelse i regeringsformens mening. Vi föreslår vidare att en koncernresolutionsordning defi- nieras genom en hänvisning till artikel 91 i resolutionsdirektivet. Där anges ge bland annat att en koncernresolutionsordning ska etablera en finansieringsplan som beaktar koncernresolutionspla- nen, principerna för att dela upp ansvaret som fastställts i enlighet med artikel 12.3 f och för ömsesidighet som avses i artikel 107. Av detta följer att resolutionsmyndigheten får komma överens med övriga berörda myndigheter om en koncernresolutionsordning inklusive en finansieringsplan enligt artikel 91 och 107. Av artikel 107.2 framgår att resolutionsmyndigheten på kon- cernnivå ska samråda med övriga resolutionsmyndigheter innan de föreslår en finansieringsplan för de institut som är en del av kon- cernen. Någon uttrycklig bestämmelse behövs dock inte om detta vid sidan om de bestämmelser som följer av artiklarna 91 och 92. kan komma att delta i processen i olika egenskaper. Den kan vara den myndighet som initierar pro- cessen att underrätta resolutionsmyndigheten på koncernivå om att förutsättningarna för resolution är uppfyllda och vilka åtgärder den vill vidta. Den kan också vara den myndighet som tar emot en sådan underrättelse i egenskap av resolutionsmyndighet på koncer- nivå. Den behöver vidare inte ha någon av dessa roller men kan ingå i ett kollegium där källan till problemen främst är något annat företag i koncernen. har olika skyldigheter beroende på vil- ken roll den har. När resolutionsmyndigheten utgör den under- rättande myndigheten innebär det att den inte får fatta beslut om resolution förrän processen är avslutad. I de andra fallen handlar det snarare om att resolution initieras hos resolutionsmyndigheten genom den underrättande myndigheten. Vi föreslår därför att resolutionsmyndighetens olika roller lagregleras på ett sätt som nära följer direktivet. Även om bestämmelserna får något olika utformning beroende på om resolutionsmyndigheten är den underrättande myndigheten eller en myndighet som på koncernnivå eller medlem i resolutions- kollegiet tar emot underrättelsen, är upplösningen alltid detsamma. Förutsättningar för beslut om resolution Antingen kommer de berörda myndigheterna överens om ett gemensamt beslut om koncernresolutionsordningen eller så gör de det inte. I det sistnämnda fallet fattar de myndigheter som inte deltar i det gemensamma beslutet individuella beslut. De gemensamma beslut som direktivet talar om är att betrakta som internationella överenskommelse i regeringsformens mening (se avsnitt 22.3.2) För att införliva direktivet bör resolutionsmyn- digheten därför bemyndigas att ingå internationella överenskom- melser med andra resolutionsmyndigheter om genomförande av en koncernresolutionsordning. Genom att ingå en överenskommelse med övriga resolutions- myndigheter åtar sig resolutionsmyndigheten när den är resolut- ionsmyndighet på koncernnivå att fatta ett nationellt beslut vars innehåll motsvarar innehållet i överenskommelsen, alternativt att avstå från att fatta något beslut utan överlämna det till resolut- ionsmyndigheten på koncernnivå. Vi föreslår vissa bestämmelser för att säkerställa att en finansieringsplan som finns i en överens- kommen koncernresolutionsordning följs. För att säkerställa att det är möjligt måste dock myndigheten när den ingår överens- kommelsen beakta såväl resolutionsreservens storlek som de belopps- begränsningar som beslutats av beträffande resolutions- reservens upplåningsrätt (se avsnitt 21.5). Enligt artikel 91.10 ska det gemensamma beslut som fattas mellan resolutionsmyndigheterna och de beslut som fattas av resolutionsmyndigheterna i avsaknad av ett gemensamt beslut som avses i 91.8 erkännas som slutgiltiga och tillämpas av resolutions- myndigheterna i de berörda medlemsstaterna. Det betyder dock inte att resolutionsmyndigheten är skyldig att medverka i en kon- cernresolution om den inte deltagit i överenskommelsen. Om resolutionsmyndigheten träffar en överenskommelse med en eller flera utländska myndigheter är den bunden av den och får inte vidta åtgärder som strider mot den. Detsamma gäller beslut som en utländsk myndighet fattar med stöd av en sådan överens- kommelse. Den är dock inte direkt bindande för instituten och andra berörda dotterföretag utan det är först genom det nationella beslutet som rättsverkningar för företagen uppkommer. När reso- lutionsmyndigheten har fattat ett beslut på grundval av en inter- nationell överenskommelse är beslutet på vanligt sätt bindande för den som det riktar sig till och ska kunna överklagas. Om en domstol ändrar eller upphäver resolutionsmyndighetens beslut, t.ex. för att den strider mot lag, påverkar det inte utan Förutsättningar för beslut om resolution vidare överenskommelsens innehåll eller giltighet utan endast det överklagade beslutet. Detta innebär att följderna av att en domstol ändrar resolutionsmyndighetens eller någon annan myndighets beslut så att det inte längre står i överensstämmelse med överens- kommelsen, måste hanteras av resolutionsmyndigheterna i sam- band med att de ingår överenskommelsen. Eftersom överenskom- melsen ska mynna ut i ett överklagbart beslut, ligger det alltså i sakens natur att överenskommelsen utformas på ett sådant sätt att en domstols framtida ställningstagande kan beaktas, t.ex. genom att nya förhandlingar då ska inledas. Om den svenska resolutionsmyndigheten och de andra berörda resolutionsmyndigheterna inte enas om ett gemensamt beslut ska resolutionsmyndigheten själv besluta om resolution. I detta fall föregås alltså inte det nationella beslutet av någon internationell överenskommelse. Även ett sådant beslut ska dock enligt direktivet erkännas som avgörande och tillämpas av de behöriga myndighet- erna i de berörda medlemsstaterna. En motsvarande bestämmelse bör tas in i svensk rätt. Om ett svensk institut eller ett utländskt institut vill överklaga beslutet ska det överklagas i den medlemsstat där den behöriga myndighet som fattat beslutet hör hemma. Överklagandet kommer att hanteras i överensstämmelse med den medlemsstatens rättsord- ning. ska inte fatta beslut om resolution avseende ett företag som ingår i en finansiell koncern förrän den process som beskrivs i artikel 91 i resolutionsdirektivet har avslutats. Kommitténs förslag: Resolutionsmyndighetenen får inte fatta beslut om resolution avseende ett företag i en finansiell koncern förrän den process som beskrivs i artikel 92 i resolutionsdirekti- vet om resolution på koncernnivå har avslutats. Resolutions- myndighetenen bemyndigas att ingå internationella överens- kommelser med andra resolutionsmyndigheter om genomfö- rande av en koncernresolutionsordning. Förutsättningar för beslut om resolution Om ett moderföretag i en finansiell företagsgrupp får problem gäller delvis andra regler än för när ett dotterföretag får problem; se artikel 92. Dessa beskrivs i det följande. Förfarandet påbörjas på samma sätt som enligt artikel 91 när dotterföretag har problem. Det framgår av artikel 92.1 som anger att om en samordnande resolutionsmyndighet fastställer att ett moderföretag inom unionen inom dess ansvarsområde uppfyller villkoren för resolution i artikel 32 eller 33, ska den omgående lämna de upplysningar som anges i artikel 91.1 a och b till den sam- ordnande tillsynsmyndigheten, om det är en annan myndighet, och till de övriga medlemmarna i resolutionskollegiet för den berörda koncernen (se avsnitt 22.4.1). De resolutionsåtgärder eller insolvensåtgärder som resolutions- myndigheten anser lämpliga får omfatta genomförandet av en kon- cernresolutionsordning som är utformad i enlighet med artikel 91.6 i något av följande fall: a)Resolutionsåtgärder eller andra åtgärder på moderföretagsnivå som underrättats i enlighet med artikel 91.1 b, gör det sannolikt att villkoren i artikel 32 eller 33 uppfylls för en koncernenhet i en annan medlemsstat. b)Resolutionsåtgärder eller andra åtgärder på moderföretagsnivå är inte tillräckliga för att stabilisera situationen eller kommer sannolikt inte att leda till ett optimalt resultat. c)Ett eller flera dotterföretag uppfyller villkoren i artikel 32 eller 33 enligt ett fastställande av de resolutionsmyndigheter som ansvarar för dessa dotterföretag. d)Resolutionsåtgärder eller andra åtgärder på koncernnivå kommer att omfatta dotterföretag till koncernen på ett sätt som gör en koncernresolutionsordning lämplig. Om de åtgärder som föreslås av den samordnande resolutionsmyn- digheten inte inbegriper en koncernresolutionsordning ska den samordnande resolutionsmyndigheten fatta sitt beslut efter samråd med medlemmarna i resolutionskollegiet. Beslutet av den samord- nande resolutionsmyndigheten ska Beakta och följa de resolutionsplaner som avses i artikel 13, såvida resolutionsmyndigheterna inte med beaktande av omstän- digheterna i fallet gör bedömningen att resolutionsändamålen Förutsättningar för beslut om resolution skulle uppnås effektivare med hjälp av åtgärder som inte föreskrivs i resolutionsplanerna. Beakta den finansiella stabiliteten i de berörda medlemsstaterna. (artikel 92.2). Därefter följer enligt artiklarna 92.3–92.7 samma process som när ett dotterföretag får problem, dvs. medlemsstaterna ska försöka enas om ett gemensamt beslut om en koncernresolutionsordning. Skälen för kommitténs förslag De bestämmelser som beskrivs i det föregående avsnittet behandlar den situationen att problemen först uppkommer eller upptäcks i ett dotterföretag. Här handlar det i stället om när problemen upptäcks eller uppkommer i moderföretaget. Processerna har stora likheter med varandra. När ett moderföretag i en finansiell koncern upp- fyller förutsättningarna för resolution, kan resolutionsmyndigheten involveras som ansvarig för moderföretaget eller för ett dotterfö- retag. I båda fallen ska exempelvis myndigheterna om det läggs fram en koncernresolutionsordning försöka enas om den och om det inte lyckas, fatta individuella beslut. Det är framför allt det sätt som förfarandet inleds som skiljer sig åt genom att resolutions- myndigheten på koncernnivå i det skedet har en mer avgörande roll än när uppgiften är att hantera ett dotterföretag.