sou · H2B352d2 · 2014-07-03 00:00:00 — Paragrafen är ny och genomför artikel 83.1 och 83.2 i resolutions- direktivet. Av paragrafen framgår den skyldighet som ett institut har att informera om företaget bedömer att det fallerar eller sannolikt kommit att fallera enligt lagen om resolution. Med fallera eller sannolikt kommer att fallera avses detsamma som i den lagen, se 9 kap. 2 och 3 §§ nämnda lag. ska underrätta resolutionsmyndigheten och andra berörda myndigheter, dvs. utländska tillsynsmyndigheter, om en sådan underrättelse. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 7.6. Paragrafen är ny och genomför artiklarna 83.1 och 83.2 i resolu- tionsdirektivet. Det materiella innehållet motsvaras av artikel 4 a §. Skillnaden är att denna bestämmelse är tillämplig på andra företag än institut som lagen om resolution är tillämplig på. I övrigt hänvisas till författningskommentaren till 13 kap 4a §. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 7.6. 6 b och 6 d §§ Paragraferna genomför delar av artiklarna 8.2–8.4, 20.5, 20.7, 25.4 och 30.4–30.7. I 6 b § anges ett antal situationer då har möjlighet att hänskjuta frågor som rör ett förfarande av en annan behörig myndighet inom EES till Europeiska bankmyndigheten för tvistlösning. Den föreslagna ändringen innebär att denna möjlighet utökas till att omfatta de artiklar i resolutionsdirektivet som räknas upp. I bestämmelsen i 6 d §, som är ny, anges när får begära att bistår de behöriga myndigheterna enligt artikel 31 i förordning (EU) nr 1093/2010 att komma överens med andra behöriga myndigheter. Det handlar i samtliga fall om överenskommelser enligt resolutionsdirektivet. Bestämmelsen behandlas i avsnitten 27.4.8, 28.3.4,och 29.8. Paragrafen genomför artikel 5.8 och 71.7 i resolutionsdirektivet. Av paragrafen framgår att får kräva att ett företag som är ett kreditinstitut eller ett koncernföretag som omfattas av gruppbaserad tillsyn ska föra register över ingångna avtal. Myndigheten kan när som helst kräva att företaget upprättar ett sådant register. De avtal som ska registreras är finansiella avtal och andra avtal av särskilt stor betydelse för företagets verksamhet. Med den sistnämnda typen av avtal avses bl.a. avtal som är hänförliga till den företagskritiska verksamheten, t.ex. . Av artikel 71.7 framgår att ska ta fram förslag till tekniska standarder för tillsyn angående den information om finansiella avtal som registren minst bör omfatta samt under vilka omständigheter myndigheterna bör kräva av ett företag att det upprättar ett sådant register. För att få en fullständig bild av regleringen måste dessa tekniska standarder beaktas. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får också meddela föreskrifter om bl.a. registrens innehåll, se 16 kap. 1 §. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 24.4. Paragrafen är ny och genomför delar av artikel 38.8 och artikel 47.4 i resolutionsdirektivet. Av paragrafen följer att vissa bestämmelser i detta kapitel inte ska gälla om bestämmelserna aktualiseras som ett resultat av att resolutionsmyndigheten har vidtagit vissa åtgärder enligt lagen om resolution. Det rör sig om beslut av resolutionsmyndigheten att 1.överföra tillgångar, rättigheter, förpliktelser eller äganderättsinstrument genom användning av försäljningsverktyget (18 kap. 2 § lagen om resolution), 2.minska eller konvertera äganderättsinstrument genom nedskrivning eller konvertering av relevanta kapitalinstrument (6 kap. 11, 13 eller 14 § lagen om resolution), 3.vidta åtgärder mot ägare (17 kap. 1, 3 eller 4 § lagen om resolution) eller 4.använda skuldnedskrivningsverktyget (22 kap. 17 § lagen om resolution). Bestämmelsen behandlas i avsnitten 12.4.2 och 15.3. Paragrafen genomför delar av artiklarna 111 och 112 i resolutions- direktivet. Paragrafens första stycke har ändrats för att ska kunna ingripa mot, utöver kreditinstitut, finansiella holding- företag, blandade finansiella holdingföretag, holdingföretag med blandad verksamhet och finansiella institut som åsidosatt skyldig- heter enligt lagen, andra författningar, bolagsordningen, stadgar eller reglemente eller interna instruktioner som har sin grund i författningar som reglerar företagets verksamhet. Av det följer att kan ingripa mot nämnda företag när de har åsidosatt sina skyldigheter enligt lagen om resolution. Vilken form av ingripandeåtgärd som lämpligen bör tillämpas får avgöras genom en bedömning av omständigheterna i det enskilda fallet. Som en följd av ändringen i första stycket och i syfte att tydlig- göra att varning och återkallelse av tillstånd endast kan aktualiseras i förhållande till kreditinstitut har paragrafens andra stycke ändrats. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 31.2. 1 a och 1 b §§ Paragraferna genomför delar av artiklarna 111 och 112 i resolu- tionsdirektivet. Av ändringarna följer att paragrafen, utöver kreditinstut, omfattar sådana företag som omfattas av flertalet av ingripande- bestämmelserna i kapitlet, dvs. finansiella holdingföretag blandade finansiella holdingföretag, holdingföretag med blandad verksamhet och finansiella institut. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 31.2. Paragrafen genomför delar av artiklarna 111 och 112 i resolutions- direktivet. Genom fjärde stycket, som är nytt, tydliggörs att får ingripa mot ett finansiellt holdingföretag, ett blandat finansiellt holdingföretag eller ett finansiellt institut genom att besluta att en styrelseledamot eller verkställande direktör i företaget inte längre får vara det. Det förutsätter dock att företaget gör sig skyldig till någon av de överträdelser som nämns och att överträdelsen är så allvarlig att det bedöms olämpligt att en styrelseledamot eller en verkställande direktör inte längre bör vara detta. Av ändringen i femte stycket följer att ska utse en ersättare för styrelseledamot eller verkställande direktör i såväl ett kreditinstitut som ett finansiellt holdingföretag, ett blandat finansiellt holdingföretag eller ett finansiellt institut om inspektionen beslutat att en styrelseledamot eller verkställande direktör i ett sådant företag inte får vara det. Ändringen innebär också att tidsperioden för ersättarens uppdrag är densamma för samtliga dessa företag. Övriga ändringar är redaktionella. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 31.2 Paragrafen, som är ny, genomför delar av artikel 27.2, delar av artikel 81.2 och delar av artikel 121.2 i resolutionsdirektivet. Av paragrafens första stycke framgår att ska besluta att underrätta resolutionsmyndigheten när inspektionen har anledning att ingripa mot ett institut och överträdelserna är av sådan art eller omfattning att det finns skäl att anta att institutet kan komma att omfattas av sådant resolutionsförfarande som avses i lagen om resolution. Det innebär således att det inte fordras något konkret ingripande från inspektionen för att underrättelse- skyldigheten ska utlösas, utan det räcker med att inspektionen i sin tillsyn har konstaterat att grund för ingripande föreligger. Anled- ningen till att underrättelseskyldigheten inte gjorts beroende av ett konkret ingripande är att resolutionsmyndigheten i ett tidigt skede ska kunna förbereda ett eventuellt resolutionsförfarande även om något konkret ingripande enligt 1 eller 2 §§ inte görs. En sådan situation är t.ex. om andra åtgärder kan behöva vidtas såsom nedskrivning eller konvertering av skuldinstrument, utseende av tillfällig förvaltare eller beslut om resolution. Med överträdelser avses även sådana situationer som anges i 15 kap. 1 § tredje stycket (i lydelse enligt prop. 2013/14:228). Av bestämmelsen framgår att det endast är överträdelser som ger skäl att anta att institutet kan komma att omfattas av ett eventuellt resolutionsförfarande som ska utlösa underrättelseskyldigheten. Vidare framgår att ska lämna de uppgifter som resolutions- myndigheten behöver för att förbereda åtgärder, t.ex. kontakta potentiella köpare enligt 5 kap. 4 § lagen om resolution. Av andra stycket framgår att ska underrätta företaget i de fall förutsättningarna enligt första stycket är uppfyllda och inspektionen bedömer att en kapitalökning i företaget är nödvändig för att företaget inte ska fallera. Innebörden av fallera i denna bestämmelse är densamma som enligt 9 kap. 2 och 3 §§ lagen om resolution. Bestämmelsen får betydelse för de aktiebolag som i sin bolagsordning beslutar att ta in bestämmelser om förkortad kallelsetid till bolagsstämma för beslut om kapital- ökning, jämför 7 kap. 20 § aktiebolagslagen. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 7.6, 29.4.2. och 29.7. Paragrafen, som är ny, genomför delar av artikel 27.1 i resolutionsdirektivet. Paragrafen föreskriver att om ingriper mot ett institut när förutsättningarna i 2 b § är uppfyllda ska också besluta om att ingripandet är en kris- avvärjande åtgärd. En krisavvärjande åtgärd definieras i 2 kap. lagen om resolution. Ett sådant beslut innebär att en motpart till företaget gentemot vilket ingriper, inte kan häva ett avtal med företaget på grund av ingripande. Detta följer av 5 kap. 1 § lagen om resolution. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 29.3. Paragrafen genomför delar av artiklarna 111 och 112. Enligt ändringen i paragrafens första stycke får besluta om sanktionsavgift dels för kredit- institut, finansiella holdingföretag, blandade finansiella holding- företag, holdingföretag med blandad verksamhet och finansiella institut som har meddelats beslut om anmärkning, dels för kredit- institut som meddelats varning. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 31.2. Paragrafen genomför delar av artiklarna 111 och 112. I paragrafens första stycke framgår det högsta beloppet som sanktionsavgiften får fastställas till. Eftersom kan besluta om att ta ut sanktionsavgift även från finansiella holdingföretag, blandade finansiella holdingföretag, holdingföretag med blandad verksamhet och finansiella institut har punkten 1 ändrats. En följdändring har också gjorts i andra stycket. Genom ändringen i tredje stycket tydliggörs det att begräns- ningen av sanktionsavgiften i det stycket endast kan aktualiseras i förhållande till kreditinstitut. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 31.2. Paragrafen genomför delar av artiklarna 111 och 112. Av paragrafen följer vilka omständigheter som ska beaktas vid fastställande av sanktionsavgiftens storlek. Av ändringarna framgår att paragrafen ska tillämpas vid fastställande av sanktionsavgiften för såväl kreditinstut som finansiella holdingföretag, blandade finansiella holdingföretag, holdingföretag med blandad verksamhet och finansiella institut. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 31.2. Paragrafen genomför delar av artikel 29.1 i resolutionsdirektivet. Av första stycket framgår vilka förutsättningar som ska föreligga för att ska få utse en eller flera tillfälliga för- valtare. Av första punkten framgår att institutets finansiella situation ska vara sådan att redan ingripit mot institutet enligt 15 kap. 1–2§§ utan att den finansiella situationen väsentligen förbättrats och inga andra åtgärder bedöms tillräckliga för att komma tillrätta med situationen. Anledningen till att ingriper mot institutet ska ha en viss nivå. Detta framgår av inledningen till bestämmelsen som anger att det ska finnas skäl att anta att institutet kan komma att bli föremål för ett sådant resolutionsförfarande som avses i lagen (2015:000) om resolution. Jämför författningskommentaren till 15 kap. 2b§ vad gäller överträdelsernas art. Vad avser att den finansiella situationen väsentligen förbättrats är, i de fall en redan dålig finansiell situation inte förbättras genom valda åtgärder eller till och med försämras ytterligare, det inte orimligt att betrakta en sådan finansiell situation som väsentligen försämrad i förhållande till vad den borde ha varit för att inspektionen skulle ha avstått från att ingripa. Utgångspunkten för att det ska vara aktuellt att förordna en tillfällig förvaltare i detta avseende bör därför vara att ingripanden som gjort för att förbättra en finansiell situation som tar sig uttryck i överträdelser ska ha visat sig otillräckliga. Av första stycket andra punkten framgår att i de fall meddelat institutet en varning föreligger tillräckliga skäl att utse en tillfällig förvaltare. Av andra stycket framgår att det finns två typer av tillfällig förvaltning. ska besluta om den tillfällige förvaltaren ska arbeta tillsammans med styrelsen och den verk- ställande direktören eller om denne ska träda i styrelsens och den verkställande direktörens ställe. Ett beslut om det senare ska offentliggöras och registreras hos . Bestämmelsen behandlas i avsnitt 29.6.1. och 29.6.2. Paragrafen genomför delar av artiklarna 29.1–29.6 i resolutions- direktivet. Av första stycket framgår att beslutet att utse en tillfällig förvaltare ska innehålla en beskrivning av uppdraget och eventuella villkor för detta. När den tillfällige förvaltaren tillsätts för att träda i styrelsens och den verkställande direktörens ställe bör utgångs- punkten vara att förvaltaren får samtliga befogenheter som dessa har. Det blir därför i beslutet i dessa fall främst aktuellt att ange begränsningar av dessa befogenheter utefter vad som är proportio- nerligt i det enskilda fallet. Det skulle kunna avse befogenheter som inte bedöms behövas för att utföra uppdraget eller krav på att vissa beslut eller åtgärder kräver medgivande. Andra stycket behandlar det fallet att den tillfällige förvaltaren utses för att arbeta tillsammans med styrelsen och den verk- ställande direktören. Uppdragsbeskrivning ska då ange vilka beslut eller åtgärder av styrelse och verkställande direktör som ska föregås av samråd eller samtycke från den tillfällige förvaltaren. Uppdragsbeskrivningarna kan ange om den tillfällige förvaltaren ska lämna rapporter om institutets finansiella ställning och om de åtgärder som denne har vidtagit och med vilken regelbundenhet sådana rapporter ska lämnas. Den tillfällige förvaltarens befogenheter med avseende på institutet ska följa tillämplig bolagsrätt. Av tredje stycket följer att, i de fall den tillfällige förvaltaren utses att arbeta tillsammans med styrelse och verkställande direktör, beslut eller åtgärd som företaget verkställer eller vidtar utan föregående samråd eller samtycke i enlighet med en uppdrags- beskrivning i det enskilda fallet inte blir civilrättsligt ogiltigt. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 29.6.2. Paragrafen genomför delar av artikel 29.5 i resolutionsdirektivet. Paragrafen anger att för att kalla till bolagsstämma krävs Att det framgår av lag innebär att denna befogenhet aldrig kan omfattas av förvaltarens uppdrag. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 29.6.2. Paragrafen genomför delar av artikel 29.1 i resolutionsdirektivet. Av paragrafen framgår att den som utses till tillfällig förvaltare ska uppfylla de krav som gäller för styrelseledamot eller verk- ställande direktör enligt 3 kap. 2 § punkten 4. Den tillfällige förvaltaren ska sålunda ha den insikt och erfarenhet som krävs för att delta i ledningen av ett institut och även i övrigt vara lämplig för en sådan uppgift. Andra stycket anger att det inte får föreligga någon omständighet som är ägnad att rubba förtroendet för den tillfällige förvaltarens opartiskhet i utövandet av dennes uppdrag. Tredje stycket anger att den tillfällige förvaltaren har en anmäl- ningsplikt i fråga om förhållanden som kan utgöra jäv mot honom eller henne. Den tillfällige förvaltaren ska anmäla sådana förhållanden till . Bestämmelsen behandlas i avsnitt 29.6.4. Paragrafen genomför artikel 29.7 i resolutionsdirektivet. Paragrafen behandlar uppdragets tidsperiod. En tillfällig förvaltare kan utses för av högst . Därefter får göra en bedömning om förutsättningarna alltjämt föreligger och det finns skäl till fortsatt tillfällig förvaltning. Uppdraget kan förlängas en gång med högst . Bestämmelsen behandlas i avsnitt 29.6.5. Paragrafen genomför artikel 29.4 i resolutionsdirektivet. Paragrafen behandlar rätt att entlediga den Ett entledigande kan ske när som helst under uppdraget. Av andra stycket framgår att ska entlediga den tillfällige förvaltaren om denne begär det och visar skäl därtill. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 29.6.5. Paragrafen genomför art. 84.1 d–f och k–m såvitt avser tillfälliga förvaltare och för vilka sekretess inte gäller enligt OSL och OSF. Tystnadsplikten enligt denna paragraf gäller för tillfälliga förvaltare som intar en självständig ställning i förhållande till myndigheterna. Bestämmelsen är emellertid inte tillämplig på till- fälliga förvaltare som ska arbeta tillsammans med ledningen, eftersom förvaltaren i det fallet intar en osjälvständig ställning i förhållande till myndigheten. För en sådan förvaltare gäller i stället bestämmelserna i . Se även författningskommentaren till 29 kap. 3 § lagen om resolution. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 32.3. 15 b Beslut om vissa ingripanden och tillfällig förvaltning avseende koncerner 1 och 2 §§ Paragraferna genomför delar av artiklarna 30.1–30.3 och 30.7 i resolutionsdirektivet. Av paragraferna, som är nya, framgår hur ska agera när förutsättningarna för tidiga ingripanden enligt artikel 27 i resolutionsdirektivet (jfr 15 kap. 2 b §) eller att utse en tillfällig förvaltare enligt artikel 28 i samma direktiv (se 15 a kap.) är uppfyllda beträffande ett moderföretag inom EES eller ett dotterföretag. Om är samordnande tillsynsmyndighet ska den underrätta och samråda med myndigheterna i tillsyns- kollegiet. Detta framgår av 1 §. Om åtgärderna ska vidtas mot ett dotterföretag räcker det dock med att underrätta och samråda med den samordnande myndig- heten. Beträffande dotterföreagen föreligger det en skyldighet att samråda bara om inspektionen också avser att vidta åtgärder. Detta framgår av 2 §. I båda fallet ska inspektionen ta hänsyn till vad som kommit fram vid samrådet på det sätt som beskrivs i paragraferna. Bestämmelserna behandlas i avsnitt 29.7. Paragrafen genomför delar av artikel 30.4 i resolutionsdirektivet. Av paragrafen framgår att det gäller särskilda bestämmelser om mer än en tillsynsmyndighet vill vidta åtgärder av nämnt slag mot ett koncernföretag. Utgångspunkten är då att de ska försöka komma överens om de ska samordna åtgärderna eller om de ska utse samma tillfälliga förvaltare. En sådan överenskommelse ska fattas . En sådan överenskommelse är en internationell överens- kommelse som är bindande för inspektionen och den ska fatta de nationella beslut som behövs till följd av dem. Om överens- kommelsen exempelvis innebär att ska vidta en viss typ av åtgärder, ska inspektionen också fatta ett beslut med denna innebörd. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 29.7. Paragrafen genomför delar av artiklarna 30.4 och 30.7 i resolutions- direktivet. Av paragrafen framgår vad som händer om myndigheterna inte kommer överens enligt 3 §. Då ska var och en av myndigheterna fatta ett eget beslut i frågan. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 29.7. Paragrafen genomför delar av artiklarna 30.5 och 30.6 och 30.7 andra stycket i resolutionsdirektivet. Paragrafen behandlar Ebas bindande medling när ett ärende hänskjuts till den. Ett sådant hänskjutande får dock bara avse de frågor som räknas upp i artikel 30.6 i resolutionsdirektivet. I första stycket beskrivs vad som gäller om en utländsk myndighet hänskjutet ärendet till . Då ska inspektionen skjuta upp sitt beslut . Om meddelar ett beslut är skyldig att följa det. I annat fall får inspektionen fatta det beslut den avsåg. Av andra stycket följer att får hänskjuta ett ärende till inom den utsatta tidsfristen. Att ärendet får hänskjutas framgår av 13 kap. 6 b §. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 29.7. Paragrafen genomför delar av artiklarna 4, 5, 7, 9, 20, 24-26 och avsnitt A i bilagan till resolutionsdirektivet. Paragrafen innehåller bemyndiganden för regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer att meddela föreskrifter på vissa specifika områden. Här föreslås sju nya bemyndiganden. I en ny punkt 5 finns bemyndiganden avseende om vad en återhämtningsplan eller en koncernåterhämtningsplan ska innehålla och hur ofta den ska uppdateras. De nya punkterna 6–10 innehåller bemyndiganden som avser avtal om koncerninternt finansiellt stöd enligt 6 b kap. I den nya punkten 14 ges bemyndigande att meddela föreskrifter som rör sådana register över avtal som avses i 13 kap. 8 a §. Bestämmelserna behandlas i avsnitten 24.4, 27.4.6–27.4.9 och , 28.2.2, 28.2.3 och 28.3.2 Paragrafen genomför delar av artikel 23 och artiklarna 112 och 113 i resolutionsdirektivet. I paragrafen föreslås att regeringen får tre nya bemyndiganden till regeringen. Dessa finns i punkterna 1, 3 och 4. Den första punkten behandlar anmälan om och prövning av koncerninternt finansiellt stöd enligt 6 b kap. I den tredje punkten, som är ny, föreslås ett bemyndigas att meddela föreskrifter om skyldigheten för att offentliggöra information om sanktionsbeslut, se artikel 112 i resolutionsdirektivet. I fjärde punkten föreslås ett bemyndigande att meddela före- skrifter om de närmare förutsättningarna för informationsskyldighet gentemot Europeiska bankmyndigheten () och om användningen av Ebas databas. Bemyndigandena behandlas i avsnitten 27.4.6, 31.3 och 31.4. 36.15Förslaget till lag om ändring i aktiebolagslagen (2005:551) Paragrafen genomför artikel 121.2 i resolutionsdirektivet. Förslaget innebär att ett nytt tredje stycke införs. melsen framgår att när kallelse utfärdas till extra bolagsstämma under de förutsättningar som framgår av bestämmelsen gäller inte bestämmelsen om kallelsetid i första stycket. I stället gäller att kallelse ska utfärdas senast innan bolagsstämman ska äga rum. För att aktiebolaget ska kunna använda sig av kallelsebestäm- melsen i tredje stycket gäller att det framgår av bolagsordningen att styrelsen får kalla till bolagsstämma för att besluta om kapital- ökning i de fall anser att det finns skäl att anta att aktiebolaget kan komma att omfattas av resolution enligt lagen (2015:000) om resolution, jämför 15 kap. 2 b § lagen om bank och finansieringsrörelse och 25 kap. 2 b § lagen om värde- pappersmarknaden. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 29.7. Paragrafen har inte någon direkt motsvarighet i resolutions- direktivet. Till paragrafen fogas ett andra stycke i vilket det framgår att en värdeöverföring från bolaget till följd av ett avtal om koncern- internt finansiellt stöd ska vara en tillåten värdeöverföringsform. Detta under förutsättning att avtalet godkänts i behörig ordning. Affärshändelse som sker enligt ett avtal som inte godkänts är således inte undantagen från aktiebolagslagens bestämmelser om värdeöverföring och kan, om förutsättningarna därför är uppfyllda, förbjudas i enlighet med aktiebolagslagens regler. Ett företag ska dock vara oförhindrat att utge finansiellt stöd som uppfyller aktiebolagslagens regler utan att behöva ansöka om tillstånd på det sätt som föreskrivs i lagen om bank- och finansieringsrörelse samt lagen om värdepappersmarknaden. Det föreslagna stycket tar enbart sikte på sådant finansiellt stöd som inte skulle vara tillåtet enligt aktiebolagslagens regler. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 27.4.1. Paragrafen genomför delar av artikel 86.1 i resolutionsdirektivet. Av paragrafen framgår att ett aktiebolag som är i resolution inte får försättas i likvidation. Ett sådant beslut får dock fattas efter ansökan av resolutionsmyndigheten Bestämmelsen behandlas i avsnitt 8.9.2. 36.16Förslaget till lag om ändring i lagen (2005:1047) om internationella förhållanden rörande försäkringsföretags och kreditinstituts insolvens Paragrafen genomför delar av artiklarna 117.1 och 117.2 i resolu- tionsdirektivet. Genom ändringen i paragrafens första stycke utvidgas lagens tillämpningsområde för det första till att omfatta värdepappers- företag. Det framgår av att ordet kreditinstitut har bytts ut mot institut. avses nämligen kreditinstitut och värde- pappersföretag se definitionen av institut i 2 §. Det gäller oavsett om förfarandet är konkurs eller rekonstruktion. För det andra görs det en ändring som innebär att beträffande resolutionsåtgärder blir lagen tillämplig på sådana finansiella institut och holdingföretag som kan försättas i resolution.