sou · H2B318 · 2014-04-02 00:00:00 — Om dessa kostnader måste täckas av ökade anslag till Kriminalvården eller om kostna- derna kan täckas genom en förändrad resursfördelning inom myn- digheten beror på många olika faktorer, bl.a. den generella utveck- lingen av fängelsestraffens längd för samtliga brott. Vi gör dock bedömningen att våra förslag kan leda till behov av ökade anslag till Kriminalvården . Vi bedömer att lagstiftning till följd av våra förslag kan träda i kraft tidigast . Vi föreslår därför detta datum för ikraft- trädande. Som vi framhållit kan det dock finnas anledning att under ytterligare noga följa utvecklingen av praxis för straffmätning inom de aktuella brottstyperna, och därför avvakta något längre med att genomföra förslagen. lag om ändring i Härigenom föreskrivs att 3 kap. 2, 3 och 6 §§, 4 kap. 5 och 6 §§, 8 kap. 6 § samt 9 kap. 4 och 12 §§ ska ha följande lydelse. Är brott som i 1 § sägs med hänsyn till de omständigheter som föranlett gärningen eller eljest att anse som mindre grovt, dömes för dråp till fängelse, lägst sex och högst . Är brott som avses i 1 § med hänsyn till de omständigheter som föranlett gärningen eller annars att anse som mindre grovt, döms för dråp till fängelse i lägst åtta och högst . Dödar kvinna sitt barn vid födelsen eller eljest å tid då hon på grund av nedkomsten befinner sig i upprivet sinnestillstånd eller i svårt trångmål, dömes för barna- dråp till fängelse i högst . Om ett brott som avses i 2 § har begåtts under omständigheter som är synnerligen mildrande, döms för dråp under förmild- rande omständigheter till fängelse i högst . Är brott som avses i 5 § att anse som grovt, döms för grov misshandel till fängelse i lägst ett och högst . Vid bedöm- ande av om brottet är grovt ska särskilt beaktas om gärningen var livsfarlig eller om gärnings- mannen har tillfogat en svår kroppsskada eller allvarlig sjuk- dom eller annars visat särskild hänsynslöshet eller råhet. Är brottet att anse som syn- nerligen grovt, döms dock till fängelse i lägst fyra och högst . Vid bedömande av om brottet är synnerligen grovt ska särskilt beaktas om kroppsskadan är be- stående eller om gärningen har orsakat synnerligt lidande eller om gärningsmannen har visat synnerlig hänsynslöshet. Är brott som avses i 5 § att anse som grovt, döms för grov misshandel till fängelse i lägst ett år och och högst . Vid bedömande av om brottet är grovt ska särskilt beak- tas om gärningen var livsfarlig eller om gärningsmannen har till- fogat en svår kroppsskada eller allvarlig sjukdom eller annars visat särskild hänsynslöshet eller råhet. Är brottet att anse som syn- nerligen grovt, döms dock till fängelse i lägst fem och högst . Vid bedömande av om brottet är synnerligen grovt ska särskilt beaktas om kroppsskadan är be- stående eller om gärningen har orsakat synnerligt lidande eller om gärningsmannen har visat synnerlig hänsynslöshet. Den som genom misshandel eller eljest med våld eller genom hot om brottslig gärning tvingar annan att göra, tåla eller under- låta något, dömes för olaga tvång till böter eller fängelse i högst . Om någon med sådan verkan övar tvång genom hot att åtala eller angiva annan för brott eller att om annan lämna men- ligt meddelande, dömes ock för olaga tvång, såframt tvånget är otillbörligt Den som genom misshandel eller annars med våld eller genom hot om brottslig gärning tvingar annan att göra, tåla eller under- låta något, döms för olaga tvång till böter eller fängelse i högst . Om någon med sådan verkan utövar tvång genom hot att åtala eller ange annan för brott eller att om annan lämna men- ligt meddelande, döms också för olaga tvång, om tvånget är otill- börligt 1 Senaste lydelse SFS 2010:370. Är brott som avses i första stycket grovt, dömes till fängelse, lägst och högst . Vid bedömande huruvida brottet är grovt skall särskilt beaktas, om gärningen innefattat pinande till bekännelse eller annan tortyr. Är brott som avses i första stycket grovt, döms till fängelse i lägst och högst . Vid bedömande av om brottet är grovt ska särskilt beaktas, om gärningen innefattat pinande till bekännelse eller annan tortyr. Om någon lyfter vapen mot annan eller eljest hotar med brottslig gärning på sätt som är ägnat att hos den hotade fram- kalla allvarlig fruktan för egen eller annans säkerhet till person eller egendom, döms för olaga hot till böter eller fängelse i högst . Är brottet grovt, döms till fängelse, lägst och högst . Om någon lyfter vapen mot annan eller annars hotar med brottslig gärning på sätt som är ägnat att hos den hotade fram- kalla allvarlig fruktan för egen eller annans säkerhet till person eller egendom, döms för olaga hot till böter eller fängelse i högst . Är brottet grovt, döms till fängelse i lägst och högst . Är brott som i 5 § sägs att anse som grovt, skall för grovt rån dömas till fängelse, lägst fyra och högst . Vid bedömande huruvida brottet är grovt skall särskilt beaktas, om våldet var livsfarligt eller om gärningsmannen till- fogat svår kroppsskada eller all- varlig sjukdom eller om han eljest visat synnerlig råhet eller på ett hänsynslöst sätt utnyttjat den rånades skyddslösa eller utsatta ställning. Är brott som anges i 5 § att anse som grovt, döms för grovt rån till fängelse i lägst fem och högst . Vid bedömande av om brottet är grovt ska särskilt beaktas, om våldet var livsfarligt eller om gärningsmannen till- fogat svår kroppsskada eller all- varlig sjukdom eller om han eller hon annars visat synnerlig råhet eller på ett hänsynslöst sätt ut- nyttjat den rånades skyddslösa eller utsatta ställning. 2 Senaste lydelse SFS 1993:207. Den som genom olaga tvång förmår någon till handling eller underlåtenhet som innebär för gärningsmannen och skada för den tvungne eller någon i vars ställe denne är, döms, om inte brottet är att anse som rån eller grovt rån, för utpressning till fängelse i högst eller, om brottet är ringa, till böter. Är brottet grovt, döms till Är brottet grovt, döms till fängelse i lägst ett och högst sex fängelse i lägst och sex Vid bedömande av om brottet månader och högst . är grovt ska särskilt beaktas om bedömande av om brottet är grovt ska särskilt beaktas om eller hot av allvarligt slag eller eller hot av allvarligt slag eller Vad som föreskrivs i 8 kap. Vad som föreskrivs i 8 kap. gares åtalsrätt skall gälla även de gares åtalsrätt ska gälla även de brott som angetts i detta kapitel, brott som angetts i detta kapitel, dock inte grovt bedrägeri. dock inte grovt bedrägeri och utpressning som är grov. Bedrägeri eller bedrägligt beteende, som består i att någon gjort avtalsstridigt uttag på eget kredit- eller tillgångskonto, och bedräg- ligt beteende, som avses i 2 § andra stycket, får åtalas av åklagare endast om åtal är påkallat från allmän synpunkt. Denna lag träder i kraft . 3Senaste lydelse SFS 2010:370. 4Senaste lydelse SFS 1994:1411. lag om ändring i lagen (1982:316) med förbud mot könsstympning av kvinnor Härigenom förskrivs att 2 § lagen (1982:316) med förbud mot könsstympning av kvinnor ska ha följande lydelse. Den som bryter mot 1 § döms till fängelse i högst . döms till fängelse i lägst två och Är brottet med hänsyn till mindre grovt, döms till fängelse i Om brottet har medfört livs- Om brottet har medfört en fara, allvarlig sjukdom eller i särskilt omfattande skada, livs- annat fall inneburit ett synner- fara, allvarlig sjukdom eller i ligen hänsynslöst beteende skall annat fall inneburit ett synner- det bedömas som grovt. grovt brott döms till fängelse, det bedömas som grovt. lägst två och högst . grovt brott döms till fängelse i lägst fem och högst . För försök, förberedelse och stämpling samt underlåtenhet att avslöja brott döms till ansvar enligt 23 kap. . Denna lag träder i kraft . 5 Senaste lydelse SFS 1998:407. 2Uppdraget och dess genomförande Detta kapitel innehåller en kortfattad redogörelse av våra direktiv och hur utredningsarbetet har bedrivits. Det innehåller också en beskrivning av betänkandets disposition. Våra direktiv beslutades av regeringen . Direkti- ven i dess helhet finns fogade till betänkandet som bilaga 1. Utredningens huvuduppgift har varit att överväga och föreslå de ändringar i straffskalorna som behövs för att åstadkomma en höjd straffnivå för allvarliga våldsbrott, i proportion till deras allvar och i proportion till straffnivåerna för andra brott. I våra direktiv anförs följande om bakgrunden till uppdraget. Samhällsutvecklingen har inneburit att avsiktliga angrepp på enskildas fysiska integritet ses som allvarligare . För att säker- ställa att den strängare synen på allvarliga våldsbrott ges ett genomslag i straffmätningen genomfördes en reform 2010. Avsikten med refor- men var att åstadkomma höjningar av straffen för allvarliga våldsbrott generellt och även relativt i förhållande till andra brott. De allmänna bestämmelserna om straffvärde ändrades därför så att de objektiva om- ständigheter som är kännetecknande för de allvarliga våldsbrotten – att gärningen har inneburit ett allvarligt angrepp på någons liv eller hälsa eller trygghet till person – lyfts fram och värderas högre. Brottsföre- byggande rådet (Brå) har fått regeringens uppdrag att utvärdera reformen. I direktiven anförs att det kan ifrågasättas om den i samhället skärpta synen på allvarliga våldsbrott tillräckligt återspeglas i de lagstiftningsåtgärder som har genomförts och i domstolar- Uppdraget och dess genomförande nas praxis, oavsett om några generella ökningar av strafftiderna för allvarliga våldsbrott kan konstateras i kriminalstatistiken eller inte. Enligt våra direktiv finns det därför anledning att överväga ytter- ligare skärpningar genom att förändra straffskalorna för enskilda brottstyper. När det gäller vilka straffnivåer som kan komma i fråga i bestäm- mandet av ett brotts straffskala anförs särskilt i direktiven att det kan finnas anledning att välja andra miniminivåer än de som används i olika straffskalor, t.ex. nio månaders fängelse eller och sex månaders fängelse. Vårt uppdrag har sammanfattningsvis varit att -överväga och föreslå ändringar av straffskalorna för grov miss- handel, rån, grovt rån och grov utpressning, i syfte att åstad- komma en höjd straffnivå -i övrigt överväga ändringar i straffskalorna för andra brottstyper som avsågs straffmätningsreform där det finns skäl till det, med hänsyn till intresset av en höjd straffnivå eller för att upprätthålla proportionalitet mellan de olika brottstyperna. I direktiven nämns brottstyperna grovt olaga tvång och grovt olaga hot som sådana angrepp på enskildas fysiska integritet där intresset av en höjd straffnivå gör sig särskilt gällande. Eftersom Utred- ningen om skärpta straffrättsliga åtgärder mot organiserad brotts- lighet (Ju 2013:03) fått i uppdrag att närmare överväga bl.a. kvalifi- kationsgrunderna för dessa brott, har vi haft i uppdrag att samråda med denna utredning angående straffskalorna för brotten. Brotten grov kvinnofridskränkning och grov fridskränkning har inte omfattats av vårt uppdrag. Vi har i övrigt varit oförhindrade att identifiera och ta upp andra frågor som anknyter till uppdraget. Utredningens arbete har bedrivits på sedvanligt sätt med regel- bundna sammanträden med experterna. Sammanlagt har utredningen haft sex sammanträden, varav ett tvådagarssammanträde i internat- form. Det har också förekommit underhandskontakter med exper- terna. Utredaren och sekreteraren har därutöver haft möten med Brå och med utvecklingscentrum i . Uppdraget och dess genomförande Samråd har också skett med Utredningen om skärpta straffrättsliga åtgärder mot organiserad brottslighet (Ju 2013:03) samt med Egen- domsskyddsutredningen (Ju 2013:10). Brå har, förutom en preliminär redovisning av sitt resultat när det gäller utvärderingen av straffmätningsreform, bistått utredningen med statistik. Kriminalvården har bistått utredningen med uppskattningar av kostnader, m.fl. uppgifter, avseende verk- ställighet av fängelsestraff i anstalt, som använts i analysen av våra förslags ekonomiska konsekvenser. Betänkandet inleds med ett kapitel om gällande rätt som behandlar den straffrättsliga regleringen av straffmätning och påföljdsval, samt andra bestämmelser som knyter an till olika brottstypers straff- skalor, t.ex. bestämmelser om processuella tvångsmedel. Kapitlet inleds med en kort historisk tillbakablick. I fjärde kapitlet redogörs för tidigare överväganden och pågående lagstiftningsarbeten. Femte kapitlet behandlar straffmätningsreform, dels Straffnivå- utredningens betänkande1, dels regeringens proposition och lag- förslag2 i de delar som varit relevanta för vårt uppdrag. Därefter behandlas kort synpunkter som framförts i bl.a. juridisk doktrin om reformen samt rättsfall från som berört reformen. Kapitlet innehåller vidare en preliminär redogörelse av Brås uppdrag att utvärdera reformen. Slutligen finns en redogörelse för viss statistik m.m. avseende brottslighet, lagföring av brott, påföljder och verkställighet av fängelsestraff. I sjätte kapitlet följer våra överväganden och förslag, vilka inleds med allmänna utgångs- punkter och avgränsningsfrågor. Sedan följer avsnitt om de brotts- typer där vi övervägt ändringar av straffskalorna. Varje avsnitt in- leds med en beskrivning av gällande rätt och praxis med anknytning till gränsdragningsfrågor och straffmätning avseende den aktuella brottstypen. I kapitlet behandlas också vilka följder för rättstillämp- ningen, utöver en höjd straffnivå för respektive brottstyp, som våra förslag kan förväntas få. I sjunde kapitlet finns vår analys i enlighet med kommittéförordningen (1998:1474) av ekonomiska och andra konsekvenser av förslagen. Åttonde kapitlet tar upp frågor om 1Straff i proportion till brottets allvar, SOU 2008:85. 2009/10:147. Uppdraget och dess genomförande ikraftträdande och övergångsbestämmelser. Betänkandet avslutas med en författningskommentar. I bilaga 1 till betänkandet finns utredningens direktiv i sin hel- het. I bilaga 2 finns dels en uppställning i tabellform av de brotts- typer som kan innefattas i begreppet allvarliga våldsbrott, dels en kortfattad redogörelse för gällande rätt och viss kriminalstatistik avseende brott som inte omfattas av våra förslag till förändrade straffskalor. I bilaga 3 finns exempel på straffmätningspraxis i orefererade hovrättsavgöranden avseende bl.a. de brottstyper där vi föreslår ändringar av straffskalorna. 3Nuvarande ordning – Allmänt om straffmätning och påföljdsbestämning m.m. I detta avsnitt redogörs för vissa delar av gällande rätt som har betydelse för vårt arbete – straffskalor, straffmät- ningen, påföljdsbestämningen, andra följder av brott och processu- ella bestämmelser m.m. Som en bakgrund till framställningen om den nuvarande straffrättsliga ordningen beträffande straffskalor, straffmätning och påföljdsval görs först en kort historisk tillbaka- blick. Gällande rätt beträffande de brottstyper som ingår i vår översyn av straffskalorna för allvarliga våldsbrott redogörs för i kapitlet Våra överväganden och förslag, kap. 6. I bilaga 2 finns en beskriv- ning av gällande rätt m.m. avseende andra brottstyper som omfattas av begreppet allvarliga våldsbrott. Denna bilaga innehåller också en uppställning i tabellform av brottstyper som kan omfattas av be- greppet, med angivande av aktuell straffskala. Genom strafflag genomfördes i ett straffsystem där straffskalor konsekvent angavs för varje brotts- typ. strafflag byggde i stort på förslag från , 1 Avsnittet är baserat på SOU 2008:85, s. 47–52 och , Straffets grunder – historisk bakgrund, SvJT 1999 s. 108, utom i de fall då särskilda källhänvisningar finns. Se även SOU 2012:34, del 2, s. 19–26, SOU 2013:38, del 1, s. 55–74 samt , Påföljdsbestämning i ett differentierat påföljdssystem, SvJT 1999 s. 132. Nuvarande ordning – Allmänt om straffmätning och påföljdsbestämning m.m. som hade tillsatts för att utarbeta en ny strafflag. Lagkom- mitténs arbete byggde på den s.k. klassiska straffrättsskolan, som var influerad av upplysningsfilosofernas idéer . Den klassiska straffrättsskolan betonade legalitets- och propor- tionalitetsprinciperna vid fastställande av straffsatser och vid straff- mätning. Straffen skulle vara lagligt grundade, förutsebara och stå i proportion till de begångna brotten. Straff ansågs motiverat främst av allmänpreventiva skäl; genom att den som begått ett brott straffa- des skulle andra avskräckas från att begå samma typ av gärning. förslag innehöll en kodifiering av legalitets- principen, som inte ledde till lagstiftning. Denna princip och pro- portionalitetsprincipen beaktades dock genom införandet av straff- skalor. Strafflagen innehöll påföljderna dödsstraff, straffarbete, fäng- else, fängelse vid vatten och bröd, böter, avsättning, suspension, för- lust av medborgerligt förtroende, förverkande samt aga av barn. strafflag kan på många sätt sägas ha varit en kodifiering av reformer på straffrättens område som hade skett . Övergången från ett straffrättsligt system där kropps- och skam- straff var dominerande till ett system där frihetsberövande påfölj- der i stället användes tog sin början , då stymp- ningsstraffet i princip slutade användas. hade det sista kroppsstraffet avskaffats. De nya straffskalorna lag följde också i stort rådande praxis som bl.a. innebar att stöldbrotten relativt sett fick ett högt straffvärde. ersattes strafflag genom införandet av . Sedan 1864 års strafflag infördes hade flera andra viktiga reformer skett av påföljdssystemet, t.ex. hade påföljden fängelse vid vatten och bröd avskaffats 1884 och dödsstraffet . Nya påföljder som införts var villkorlig dom (1906), förvaring och internering (1927) samt ungdomsfängelse (1935). Till grund för låg två olika kommittéers arbeten, Strafflagsberedning, som utredde påföljdssystemet, och , som hade till uppdrag att reformera straff- lagens bestämmelser om brotten. Strafflagsberedningens förslag om påföljder var starkt influerade av den sociologiska straffrätts- skolans idéer, som utvecklats i från senare delen av 1800- Nuvarande ordning – Allmänt om straffmätning och påföljdsbestämning m.m. En bärande idé var den s.k. behandlingstanken, som innebar att brottslingen under verkställigheten av straffet skulle få behand- ling för att ges förutsättningar för att avstå från fortsatt brottslig- het. Vid bestämmandet av påföljd skulle domstolen alltså ta hänsyn till gärningsmannens individuella förhållanden och förutsättningar. Omständigheter som gärningsmannens sociala situation, tidigare kriminalitet, brottsbenägenhet och samhällsfarlighet skulle ha av- görande betydelse vid valet av påföljd. I den nya kvarstod mycket av den klassiska straff- rättsskolans idéer om rättvisa och proportionalitet, som hänsyn togs till Strafflagsberedningens förslag. I dåvarande 1 kap. 7 § föreskrevs att rätten vid val av påföljd, med beak- tande av vad som krävs för att upprätthålla allmän laglydnad, skulle fästa särskilt avseende vid att påföljden var särskilt ägnad att främja den dömdes anpassning i samhället. Skyddstillsyn och överlämnande till särskild vård infördes som påföljder, men även fängelse ansågs vara en form av behandlingspåföljd eftersom denna också skulle innehålla behandlande och rehabiliterande åtgärder för den dömde. Arbetet med att reformera den straffrättsliga regleringen av brotten inleddes och avsåg först förmögenhets- brotten och sedan brotten mot allmänheten och staten.2 Reformen innebar att man övergav äldre lagstiftningsteknik och ersatte ett stort antal brottstyper, med relativt snäva strafflatituder, med ett mindre antal brottstyper med vidare straffskalor. Brotten delades i de flesta fall in i olika svårhetsgrader. Varje grad av ett brott med en egen straffskala blev därmed att räkna som en egen brottstyp. Samma reformering gjordes av övriga brott i och med införande.3 Generellt sett var strafflagsreformen i dess olika steg mer inrik- tad på de tekniska brottsbeskrivningarna än på brottens straff- värde.4 anförde dock att den rådande straff- mätningen när det gällde våldsbrottslighet icke sällan var alltför lindrig, särskilt i förhållande till förmögenhetsbrotten, ett ställ- ningstagande som flera remissinstanser ställde sig bakom. Kom- mittén föreslog som åtgärd mot detta att misshandelsbrottet av normalgraden skulle ha ett straffmaximum om fyra års fängelse. Straffskalan för det grova misshandelsbrottet föreslogs bli ett års 2SOU 1940:20 och SOU 1944:69. 3Asp/Ulväng/Jareborg, Kriminalrättens grunder, 2013, s. 27 och prop. 1962:10, del B, s. 7. 4Jfr SOU 1986:14 s. 28. Nuvarande ordning – Allmänt om straffmätning och påföljdsbestämning m.m. fängelse till fängelse. Departementschefen anförde att han i och för sig delade kommitténs uppfattning, men att straffskalan för misshandel av normalgraden ändå borde sluta vid fängelse, vilket dock inte skulle uppfattas som ett uttryck för en mildare värdering.5 och reformen av 29 och 30 kap. och höjdes kritiska röster mot behandlingstanken, som ansågs innebära risk för en ojämn och orättvis praxis, som den kriminologiska forsk- ningen visade att de nya behandlingsformerna inte gav så goda resultat som förutsetts, särskilt inte behandlingen inom ramen för fängelsepåföljden. Mot bakgrund av den kritik som framfördes mot behandlings- tanken, bl.a. av i en rapport , till- sattes två parlamentariska kommittéer, och . lämnade sitt huvudbetänkande Påföljd för brott.6 I betänkandet gjorde kom- mittén bedömningen att allmänpreventiva överväganden borde vara av grundläggande betydelse för frågan om en viss gärning ska vara straffbar, men att varken allmänpreventiva eller individualpreven- tiva hänsyn borde tillmätas vikt vid utformningen av straffskalorna för de olika brotten eller vid straffvärdebedömningen i det enskilda fallet. Där skulle i stället brottens svårhet eller förkastlighet vara avgörande samt principerna om proportionalitet och ekvivalens beaktas. förslag avseende straffmätning och påföljdsval ledde till lagstiftning 1989, då nuvarande kapitel 29 och 30 infördes i brottsbalken.7 förslag avseende brottens straffskalor ledde dock inte till lagstiftning.8 Inga mer genomgripande förändringar har skett i regleringen av påföljdssystemet. utredning (se vidare avsnitt 4.2.6) ledde inte till det reformerade straffsystem som föreslogs i kommitténs betänkande. Vissa lagändringar genom- fördes dock. Bland annat infördes samhällstjänst som ett perma- nent inslag i påföljdssystemet samt infördes sluten ungdomsvård 1962:10, del B s. 84, 87 och 91. 6SOU 1986:13–15. 7SFS 1988:942, prop. 1987/88:120. 8Se vidare avsnitt 4.2.2. Nuvarande ordning – Allmänt om straffmätning och påföljdsbestämning m.m. som en ny påföljd. bereds inom förslag till ett reformerat påföljdssystem, se vidare avsnitt 4.3.1. Straffskalornas och straffvärdebegreppets centrala roll i påföljds- bestämningen följer av 29 kap. 1 § . Enligt bestämmel- sen ska straff, med beaktande av intresset av en enhetlig rättstillämp- ning, bestämmas inom ramen för den tillämpliga straffskalan efter brottets, eller den samlade brottslighetens, straffvärde. Av bestäm- melsens andra stycke följer att vid bedömningen av straffvärdet ska beaktas den skada, kränkning eller fara som gärningen inneburit. En närmare beskrivning av straffvärdebedömningen i det en- skilda fallet följer av avsnitt 3.4.3. Enligt avses med straffvärde brottets svårhet, eller allvar, i förhållande till andra brott. gjorde åtskillnad mellan det abstrakta och det konkreta straffvärdet. Det abstrakta straffvärdet avser en hel brottstyps straffvärde, uttryckt genom angivande av brottets straffskala. Det abstrakta straffvärdet är ett mått på hur allvarligt lagstiftaren vill se på den aktuella brottstypen i förhållande till andra brott. Det innebär att även lagstiftaren måste göra en bedömning av vilken fara, kränkning eller skada en brottstyp rent generellt innebär.