sou · H2B352 · 2014-07-03 00:00:00 — Där anges att en rekonstruktionsåtgärd som vidtas i en annan stat inom EES har verkan i i enlighet med vad som gäller i den staten. Enligt propositionens författningskommentar innebär det att åtgärden respektive förfarandet ska erkännas här och utan krav på särskilt beslut. Det är lagen i hemlandet som avgör bl.a. vilka tillgångar som omfattas. Detsamma gäller t.ex. vilken 2005/06:37 s. 39. verkan som tillkommer icke lagakraftvunna beslut. Så snart beslutet får verkan i hemlandet, får det samma verkan i (prop. 2005/06:37 s. 53). I samma paragraf anges att rekonstruktörens behörighet gäller här. Det betyder, enligt förarbetena till bestämmelsen att en rekon- struktör eller en förvaltare i en annan stat inom EES har behörighet att agera i . Det kan bli aktuellt t.ex. om företaget eller institutet har en filial eller egendom i som ska avyttras.15 Enligt kommitténs bedömning bör exempelvis särskilda förvaltare ha samma behörighet som en rekonstruktör har enligt lagen. Sammanfattningsvis innebär de ändringar som har gjorts i win- ding up-direktivet att resolution för ett institut bara får beslutas i den medlemsstat som auktoriserat institutet. Ett sådant beslut erkänns automatiskt i och får samma verkan som den har i den beslutande medlemsstaten. Av detta följer att resolutions- åtgärder som beslutas beträffande egendom som finns i har både beslagsverkan och hindersverkan. För själva resolutions- förfarandet gäller lagen i den medlemsstat som beslutat om resolutionen. Detta inkluderar bl.a. förutsättningarna för att besluta om resolution och möjligheten att överklaga sådana beslut. Det torde exempelvis inte vara möjligt att i bestrida ett beslut om att använda ett verktyg eller hur det används. Utvidgningen av definitionen av behörig myndighet till att omfatta resolutionsmyndigheten innebär inga ändringar i lagen om inter- nationella förhållanden rörande försäkringsföretags och kredit- instituts insolvens. I 16 § finns det visserligen en bestämmelse om underrättelseskyldighet och registrering. Det är dock lämpligt att fortsätter att fullgöra denna uppgift. Reso- lutionsmyndigheten bör dock informeras om inledda förfaranden. Detta kan framgå av föreskrifter meddelade av regeringen. Några lagändringar krävs inte heller för att införliva undantagen från artiklarna 4, 7 eller 33. 15 Genom bestämmelserna genomförs delar av artiklarna 3.2 och 9.1 i winding up-direktivet (prop. 2005/06:37 s. 53). Nämnda bestämmelser införlivar dock även i princip reglerna i artikel 28.2 och 28.3 som enligt propositionen (s. 39) inte motiverar någon lagstiftning. 22.4.2Verkan av resolutionsförfaranden beslutade inom EES Kommitténs förslag: En överföring som har beslutats inom ramen för resolution i ett annat land inom EES, har verkan och ska genomföras i även när överföringen avser aktier eller andra äganderättsinstrument, tillgångar, rättigheter eller skulder som finns i eller som lyder under svensk rätt. Talan som avser det utländska beslutet får inte föras i . Om en resolutionsmyndighet i ett annat land inom EES, utövar nedskrivnings- eller konverteringsbefogenheter avseende instrument eller skulder som lyder under svensk rätt eller skul- der till borgenärer som är hemmahörande i , har det beslutet verkan och ska genomföras här. Talan som avser det utländska beslutet får inte föras i . Av beskrivningen i föregående avsnitt framgår att resolutionsåtgär- der som beslutas i ett annat land inom EES och utan särskilt beslut gäller i till följd av ändringarna i winding up- direktivet. I artikel 66 i resolutionsdirektivet finns det ytterligare bestämmelser som ska säkerställa att åtgärder – krishanterande och krisföravvärjande – som har beslutats i en medlemsstat kan genom- föras i de övriga. Enligt artikel 66.1 ska medlemsstaterna se till att om en överfö- ring av aktier eller andra äganderättsinstrument, tillgångar, rättig- heter eller skulder omfattar tillgångar som finns i en annan med- lemsstat än resolutionsmyndighetens medlemsstat, eller rättigheter eller skyldigheter enligt en annan medlemsstats rätt än resolutions- myndighetens medlemsstat, ska överföringen få verkan i den andra medlemsstaten eller enligt dess rätt. Medlemsstaterna ska vidare enligt artikel 66.2 tillhandahålla den resolutionsmyndighet som gjort eller avser att göra överföringen allt rimligt bistånd för att säkerställa att aktierna eller de andra äganderättsinstrumenten, tillgångarna, rättigheterna eller skulderna överförs till den mottagande enheten enligt gällande krav i nationell rätt. Dessutom anges i artikel 66.3 att medlemsstaterna ska se till att aktieägare, borgenärer och tredje män som berörs av överföringen av de aktier, andra äganderättsinstrument, tillgångar, rättigheter eller skulder som avses i artikel 66.1 inte har rätt att förhindra, bestrida eller bortse från överföringen enligt en bestämmelse i rät- ten i den medlemsstat där tillgångarna finns eller i den lagstiftning som reglerar aktierna, de andra äganderättsinstrumenten, rättighet- erna eller skyldigheterna. Enligt artikel 66.4 ska, om resolutionsmyndigheten i en medlems- stat (medlemsstat A) utövar nedskrivnings- eller konverterings- befogenheterna, däribland avseende kapitalinstrument i enlighet med artikel 59, och de kvalificerade skulderna eller de relevanta kapitalinstrumenten i företaget under resolution omfattar a)instrument eller skulder som regleras av rätten i en medlemsstat som inte är den resolutionsmyndighets medlemsstat som utövade nedskrivnings- eller konverteringsbefogenheterna (medlems- stat B), b) skulder till borgenärer som är etablerade i medlemsstat B. Medlemsstat B ska se till att kapitalbeloppet av dessa skulder eller instrument minskas, eller att skulder eller instrument konverteras, i enlighet med resolutionsmyndighetens i medlemsstat A utövande av nedskrivnings- eller konverteringsbefogenheter. Vidare ska enligt artikel 66.5 medlemsstaterna se till att borge- närer som berörs av utövandet av de nedskrivnings- eller konverte- ringsbefogenheter som avses i artikel 66. 4 inte har rätt att bestrida minskningen av kapitalbeloppet av instrumentet eller skulden eller dess konvertering, beroende på vad som är tillämpligt, enligt en bestämmelse i lagstiftningen i medlemsstat B. Slutligen anger artikel 66.6 att varje medlemsstat ska se till att följande fastställs i enlighet med rätten i resolutionsmyndighetens medlemsstat: a)Rätten för aktieägare, borgenärer och tredje män att genom rättslig prövning enligt artikel 85 bestrida en överföring av de aktier, andra äganderättsinstrument, tillgångar, rättigheter eller skulder som avses i artikel 66.1. b)Rätten för borgenärer att överklaga enligt artikel 85 minsk- ningen av kapitalbeloppet eller konverteringen av ett instrument eller skuld som omfattas av artikel 66.4 a eller artikel 66.4 b. c)Skyddsåtgärder för partiell överföring som avses i kapitel VII avseende tillgångar, rättigheter eller skulder som avses i artikel 66.1. Skälen för kommitténs förslag Överföringar ska ha verkan i Av artikel 66.1 följer att en överföring som beslutats inom ramen för resolution i en annan stat inom EES och som avser antingen aktier eller andra äganderättsinstrument, tillgångar, rättigheter eller skulder som finns i eller rättigheter eller skulder som lyder under svensk rätt, har verkan och ska genomföras i . Vi föreslår att en motsvarande bestämmelse införs i svensk rätt för att hantera de situationer som inte omfattas av lagen om inter- nationella förhållanden rörande försäkringsföretags och kreditin- stituts insolvens. Härigenom säkerställs att en resolutionsåtgärd som beslutas i ett annat land inom EES får genomslag i . ska bistå en utländsk resolutionsmyndighet Att en åtgärd har verkan och får genomföras avseende egendom i är dock inte samma sak som att den faktiskt utan vidare går att genomföra i , i vart fall inte utan bistånd av svenska myndigheter. Det kan exempelvis gälla registrering av egendom hos svenska myndigheter eller tvister som innebär att den utländska myndigheten inte kan genomföra överföringen som planerat. Av bestämmelsen i artikel 66.2 följer att då, inom rimlighetens gränser, ska ge den utländska myndigheten det stöd den behöver. Någon sådan uttrycklig bestämmelse behöver inte införas i svensk rätt för att den utländska myndigheten ska få hjälp. Eftersom resolutionsmyndigheten har en särskild roll att spela även i utländska resolutionsförfaranden är det dock rimligt att regeringen i före- skrifter anger att resolutionsmyndigheten inom rimlighetens gränser ska ge en utländsk resolutionsmyndighet hemmahörande inom EES den hjälp och det stöd som den behöver för att genom- föra en överföring av aktier och andra äganderättsinstrument, tillgångar, rättigheter och skulder. Förhindrande och bestridande av en överföring Enligt artikel 66.3 ska medlemsstaterna se till att aktieägare, borge- närer och andra personer som påverkas av en överföring inte har rätt att förhindra, bestrida eller bortse från överföringen enligt bestämmelser i svensk rätt. Som nämns i det föregående har en överföring inom ramen för resolution verkan i . Redan av den ovan föreslagna bestämmelsen om att det utländska bestlutet har verkan och får genomföras i följer att de berörda borgenärerna eller ägarna inte får förhindra eller bortse från över- föringen. Detta bör dock kompletteras med en bestämmelse som anger att talan som avser det utländska beslutet får inte föras i . Nedskrivnings- och konverteringsbefogenheter och skydd för motpar- ter Artikel 66.4 behandlar utövande av nedskrivnings- och konverter- ingsbefogenheter, Dessa befogenheter kan utövas både inom ramen för resolution och utanför resolution. Åtgärder som vidtas utanfrö resolution omfattas inte av åtgärder för erkännande av resolutions- åtgärder. För att införliva direktivet föreslår vi att det i svensk rätt tas in en bestämmelse som anger att om en resolutionsmyndighet i ett annat land inom EES, utövar nedskrivnings- eller konverter- ingsbefogenheter avseende instrument eller skulder som lyder under svensk rätt eller skulder till borgenärer som är hemma- hörande i , har det beslutet verkan och ska genomföras här. Talan som avser det utländska beslutet får inte föras i . En sådan bestämmelse täcker även in bestämmelsen i artikel 66.5 om att borgenärer inte ska kunna bestrida nedskrivningen eller kon- verteringen. Tillämplig lag för överklagande och skydd för motparter Enligt artikel 66.6 ska medlemsstaterna säkerställa att rätten att bestrida besluten respektive skyddsåtgärder bestäms av lagen i den medlemsstat där resolutionsmyndigheten hör hemma. Detta följer dock redan av förslagen i det föregående om att ett beslut av en utländsk resolutionsmyndighet har verkan i , liksom av bestämmelserna om överklaganden i svensk rätt. Det behövs därför enligt vår bedömning inte någon ytterligare bestämmelse för att införliva bestämmelserna om överklaganden artikel 66.6. I det föregående har vi behandlat bestämmelser om samarbete och informationsutbyte mellan myndigheter hemmahörande i länder inom EES och vilken verkan en resolutionsåtgärd som beslutas av en myndighet i ett sådant land har. Liknande frågeställningar kan emellertid uppkomma i förhål- lande länder utanför EES, s.k. tredjeland. Det finns nämligen stora internationella banker eller bankkoncerner som driver verksamhet i olika delar av världen genom filialer eller dotterföretag. För att på planeringsstadiet få en heltäckande bild av vilka åtgärder som det är möjligt att genomföra om företaget försätts i resolution måste även de företag som finns i tredjeland, beaktas. Det är därför viktigt att kunna samordna resolutionsplaneringen och eventuella åtgärder som kan komma att vidtas när ett företag inom EES försätts i resolution eller när ett motsvarande förfarande inleds i tredjeland. För att säkerställa att myndigheterna vet vad som förväntas av dem bör samarbetsformerna, inklusive informationsutbytet diskuteras igenom i förväg. Dessa kan behöva komma till uttryck i överens- kommelser mellan de berörda länderna. Utgångspunkten är att länderna själva kan ingå överenskommel- ser med tredjeland om krisavvärjande och krishanterande åtgärder (se avsnitt 22.5.3). Direktivet erinrar emellertid om att bindande avtal får ingås av unionen enligt artiklarna 216–218 i EUF- fördraget16 (se avsnitt 22.5.1). Länderna får bara ingå avtal med tredjeland om unionen inte har ingått ett avtal som omfattar samma fråga. Om unionen inte har ingått avtal i ett ämne får också ingå inte bindande ramaavtal som länderna sedan kan lägga till grund för sina avtal med tredjeland (se avsnitt 22.5.2). De avtal som av unionen, eller länderna ingår med tredje- land kommer att sannolikt innehålla såväl krisavvärjande och kris- hanterande åtgärder. De kan innehålla bestämmelser om bl.a. reso- lutionsplanering och en analys av vilka resolutionsåtgärder som det kan bli aktuellt att vidta om ett tredjelandsinstitut eller ett moder- företag i tredjeland fallerar. En resolutionsåtgärd som en resolu- tionsmyndighet i tredjeland vidtar mot ett tredjelandsinstitut eller ett moderföretag i tredjeland erkänns dock inte enligt gällande rätt i och kan inte verkställas här (det har inte beslagsverkan). Myndigheten i tredjeland kan därför stöta på problem när det gäller att verkställa beslut som rör egendom som finns i . 16 Fördraget om Europeiska unionens funktionssätt. lutionsdirektivet innehåller dock bestämmelser om erkännande och verkställighet av tredjelandsförfaranden (se avsnitten 22.5.4–22.5.6). I vissa situationer är de åtgärder som vidtas i tredjeland inte tillräckliga. I direktivet tilldelas därför medlemsstaternas reso- lutionsmyndigheter rätt att vidta åtgärder mot ett svenskt moder- företag till ett tredjelandsinstitut och mot en filial till ett tredje- landsinstitut under vissa särskilda förutsättningar (se avsnitten 22.5.7 och 22.5.8). Ett väl fungerande gränsöverskridande samarbete förutsätter att de involverade myndigheterna iakttar sekretess när det behövs. Resolutionsdirektivets bestämmelser om sekretess behandlas i kapitel 32. I Financial Stability Board:s (FSB) for Effective Resolutions Regimes for Financial Institutions17 finns det principer som behandlar vikten av ett fungerande samarbete mellan myndigheter i olika länder. För medlemsstaterna i EU tas dessa principer om hand genom resolutionsdirektivet. Kommitténs bedömning: Det behöver inte införas någon svensk bestämmelse för att införliva den direktivbestämmelse som erinrar om att kommissionen kan lämna förslag till rådet beträffande förhandlingar om avtal med tredjeland Enligt artikel 93.1 kan kommissionen i enlighet med artikel 218 i EUF-fördraget ställa förslag till rådet om förhandling av avtal med ett eller flera tredjeländer om metoderna för samarbete mellan resolutionsmyndigheterna och de berörda myndigheterna i tredje- länder, bl.a. för ändamålet att sprida information i samband med återhämtnings- och resolutionsplanering som rör institut, finansi- ella institut, moderföretag och tredjelandsinstitut, med avseende på följande situationer: a)I fall där ett moderinstitut i tredjeland har dotterinstitut eller betydande filialer i två eller flera medlemsstater. 17 Promemorian finns tillgänglig på , . b)I fall där ett moderföretag som är etablerat i en medlemsstat och som har ett dotterföretag eller en betydande filial i minst en annan medlemsstat har ett eller flera dotterinstitut i tredjeland. c)I fall där ett institut som är etablerat i en medlemsstat och som har ett moderföretag, ett dotterföretag eller en betydande filial i minst en annan medlemsstat har en eller flera filialer i ett eller flera tredjeländer. Enligt artikel 93.2 ska de avtal som avses i artikel 93.1 ska särskilt säkerställa inrättandet av processer och arrangemang mellan reso- lutionsmyndigheterna och relevanta myndigheter i tredjeland för samarbete vid genomförande av vissa eller alla uppgifter och vid utnyttjande av vissa eller alla befogenheter som anges i artikel 97; se även artikel 94.1. De avtal som avses i artikel 93.1 ska enligt artikel 93.3 inte gälla enskilda institut, finansinstitut, moderföretag eller institut i tredje- länder. Om inte ett sådant avtal har ingåtts, eller fram till dess att ett sådant avtal ingås, får medlemsstater enligt artiklarna 93.4 och 94.1 ingå ett bilateralt avtal med tredjeland. Skälen för kommitténs bedömning Enligt artikel 216.1 i EUF-fördraget har unionen kompetens att ingå vissa typer av avtal med tredjeländer. Sådana avtal är bindande för unionens institutioner och medlemsstaterna. Artikel 218 i EUF-fördraget ger kommissionen rätt att ställa förslag till rådet att inleda förhandlingar och om inriktningen av sådana förfarandet. Rådet har rätt att uppdra åt kommissionen att inleda förhandlingar och får också ge kommissionen förhandlings- direktiv. Förfarandet för att ingå avtal, liksom rådets och Europa- parlamentets roll, framgår av artikel 218. Artikel 93 i resolutionsdirektivet behandlar kommissionens rätt att ställa förslag enligt artikel 218 i EUF-fördraget. Eftersom unionens avtal liksom förfarandet att ingå dem är fördragsstyrda behövs det enligt kommitténs bedömning inte någon bestämmelse i svensk rätt för att införliva artikel 93 i resolutionsdirektivet. 22.5.2Ebas ramavtal om samarbete med tredjeland Kommitténs bedömning: Det bör inte införas någon bestäm- melse i lag om de ramavtal som får ta fram med tredjeland. I artikel 97 i resolutionsdirektivet finns det bestämmelser om Ebas rätt att enligt Eba-förordningen ta fram ramavtal med länder utan för EES. Bestämmelserna i artikeln tillämpas enligt artikel 97.1 på samar- bete med ett tredjeland såvida inte och fram till dess att ett inter- nationellt avtal som avses i artikel 93.1 träder i kraft med det berörda tredjelandet. Det ska även tillämpas efter ikraftträdandet av ett internationellt avtal enligt artikel 93.1 med det berörda tredje- landet i den omfattning som innehållet i den här artikeln inte omfattas av det avtalet. Enligt artikel 97.2 får ingå icke-bindande samarbetsavtal med följande behöriga myndigheter i tredjeland: a)För fall där ett dotterföretag inom unionen är etablerat i två eller flera medlemsstater, de relevanta myndigheter i det tredje- land där moderföretaget eller ett företag som avses i artikel 1.1 c och d är etablerat. b)I fall där ett institut i tredjeland har unionsfilialer i två eller flera medlemsstater, den relevanta myndigheten i det tredjeland där det institutet är etablerat. c)I fall där ett moderföretag eller ett företag som anges i artikel 1.1 c och d är etablerat i en medlemsstat med ett dotterföretag eller en betydande filial i en annan medlemsstat även har en eller flera dotterinstitut i tredjeland, de relevanta myndigheterna i de tredjeländer där de dotterinstituten är etablerade. d)I fall där ett institut med ett dotterföretag eller en betydande filial i en annan medlemsstat har etablerat en eller flera filialer i ett eller flera tredjeländer, de relevanta myndigheterna i de tredjeländer där de filialerna är belägna. De arrangemang som avses i artikel 97.2 ska inte innehålla bestäm- melser som avser enskilda institut. De ska inte innebära att med- lemsstaterna åläggs rättsliga förpliktelser. Enligt artikel 97.3 ska de samarbetsavtal som ingås innehålla bestämmelser om förfaranden och arrangemang för utbyte av information som är nödvändig för och samarbete mellan de del- tagande myndigheterna vid genomförandet av vissa av eller alla föl- jande uppgifter och vid utövandet av vissa av eller alla följande befogenheter när det gäller institut som avses i artikel 97.2 a-d eller koncerner med sådana institut: a)Utarbetandet av resolutionsplaner i enlighet med artiklarna 10– 13 och liknande krav enligt de berörda tredjeländernas rätt. b)Bedömningen av möjligheterna till resolution av sådana institut och koncerner i enlighet med artiklarna 15 och 16 och liknande krav i de berörda tredjeländernas rätt. c)Tillämpningen av befogenheter att åtgärda eller avlägsna hinder för resolution enligt artiklarna 17 och 18 och eventuella lik- nande befogenheter enligt de berörda tredjeländernas rätt. d)Tillämpningen av åtgärder för tidigt ingripande enligt artikel 27 och liknande befogenheter enligt de berörda tredjeländernas rätt. e)Tillämpningen av resolutionsverktyg och utövandet av reso- lutionsbefogenheter och liknande befogenheter som kan utövas av de berörda myndigheterna i tredjeland. Artikel 97.4 anger att behöriga myndigheter eller resolutionsmyn- digheter ska, när så är lämpligt, ingå icke bindande arrangemang för samarbete i linje med Ebas arrangemang med de relevanta myndig- heter i tredjeland som anges i artikel 97.2. Vidare framgår att artikel 97 inte ska hindra medlemsstater eller deras behöriga myndigheter från att ingå bilaterala eller multilaterala avtal med tredjeland i enlighet med artikel 33 i förordning (EU) nr 1093/2010. I artikel 97.5 anges att arrangemang för samarbete som ingås mellan resolutionsmyndigheter i medlemsstater och i tredjeland i enlighet med artikel 97 får omfatta bestämmelser om följande: a)Utbyte av information som är nödvändig för utarbetandet och underhållet av resolutionsplaner. b)Samråd och samarbete vid utarbetandet av resolutionsplaner, inklusive principer för utövandet av befogenheter enligt artiklarna 94 och 96 och liknande befogenheter enligt de berörda tredje- ländernas rätt. c)Utbyte av information som är nödvändig för tillämpningen av resolutionsverktyg och utövandet av resolutionsbefogenheter och liknande befogenheter enligt de berörda tredjeländernas rätt. d)Varningssystem eller samråd med samarbetsarrangemangets parter, innan sådana omfattande åtgärder vidtas enligt detta direktiv eller de berörda tredjeländernas rätt som påverkar det institut eller den koncern som arrangemanget gäller. e)Samordning av information till allmänheten vid gemensamma resolutionsåtgärder. f)Förfaranden och arrangemang för utbyte av information och samarbete enligt a–e, om så är lämpligt bland annat genom inrättande och användning av krishanteringsgrupper. Av artikel 97.6 framgår att medlemsstaterna ska underrätta om varje samarbetsarrangemang som resolutionsmyndigheter och behöriga myndigheter har ingått i enlighet med artikel 97. Skälen för kommitténs bedömning Artikel 97 behandlar avtal som ingås av när unionen inte har ingått sådana avtal som förutses i artikel 93 (se avsnitt 22.5.1). De avtal som beskrivs i artikel 97 är sådana som anges i artikel 33.1 i och rådets förordning (EU) nr 1093/2010 av om inrättande av en europeisk tillsyns- myndighet (Europeiska bankmyndigheten), om ändring av beslut nr 716/2009/EG och om upphävande av kommissionens beslut /78/EG (senast ändrad genom förordning (EU) nr 1022/2013). Där anges att , utan att det påverkar medlemsstaternas och unionsinstitutionernas respektive behörighetsområden, får utveckla kontakter och ingå administrativa avtal med tillsynsmyndigheter, internationella organisationer och förvaltningar i tredjeländer. Dessa avtal får inte medföra några juridiska förpliktelser för unionen och dess medlemsstater, och de få inte heller hindra med- lemsstaterna och deras behöriga myndigheter från att ingå bilaterala eller multilaterala avtal med dessa tredjeländer. Sådana avtal som behandlas i artikel 97 ska behandla formerna för informationsutbyte och samarbete avseende institut eller kon- som har kopplingar till tredjeland. Avtalen ska bl.a. ange formerna för framtagande av resolutionsplaner och åtgärder för att undanröja hinder mot resolution, tidiga ingripanden och beslut om resolutionsåtgärder och likande åtgärder som resolutionsmyndig- heten i tredjeland kan vidta. Mer precist kan avtalen innehålla exempelvis principer för utövande av befogenheterna om erkän- nande och verkställighet av tredjelandsbeslut enligt artikel 94 (se avsnitt 22.5.4) och resolution av inhemska filialer (se avsnitt 22.5.8) Tillsynsmyndigheterna och resolutionsmyndigheterna får ingå icke bindande avtal som är i linje med Ebas ramavtal med berörda myndigheter i tredjeland.