sou · H2B343 · 2014-06-23 00:00:00 — Ett brott bör mot bakgrund av kvalifikationsgrunden större omfattning eller yrkesmässigt exempelvis kunna bedömas som synnerligen grovt om brottet har ingått som ett led i en organiserad verksamhet som syftar till att i stor skala handla med narkotika och gärningsmannen intagit en central eller på annat sätt viktig ställning i den organisation som ligger bakom brottet eller annars haft en viktig, eller i vart fall inte perifer, roll vid brottets genomförande. Gärningsmannen kan därvid exempelvis ha varit med om att plan- lägga gärningen och fått del i vinsten av verksamheten. Även i övrigt bör graden av och vinstsyfte särskilt kunna beaktas inom ramen för denna kvalifikationsgrund. Det ska i samman- hanget vara fråga om ett förfarande som förutsatt viss samordning och planering. Det behöver emellertid inte handla om en strukture- rad eller varaktig sammanslutning av flera personer. Ofta torde emellertid brott av den här typen ha engagerat fler personer än gärningsmannen. Vidare torde det inte sällan vara fråga om gräns- överskridande förfaranden där ansvar för narkotikasmuggling sam- tidigt aktualiseras eftersom utgångspunkten är att det rört sig om en kommersiell hantering av viss omfattning som syftat till att sprida stora kvantiteter narkotika på den illegala marknaden. Vid bedömningen av om brottet är att hänföra till andra stycket mot bakgrund av den nu aktuella kvalifikationsgrunden är således verk- samhetens omfattning och inriktning av stor betydelse, vilken kan återspeglas av vilken sort och mängd narkotika det varit fråga om, antalet personer som har engagerats i verksamheten, kundkretsens storlek och sammansättning, hur länge verksamheten har pågått och hur stor vinst den har genererat. heterna måste vara täckta av gärningsmannens uppsåt för att kunna beaktas. Förutom att gärningsmannens roll och inblandning i brotts- ligheten är av självständig betydelse kan därför hans eller hennes delaktighet vara av stor betydelse för frågan om vilken insyn han eller hon haft i den organisation som ligger bakom brottsligheten. Det torde sällan vara aktuellt att på grund av den nu aktuella kvalifikationsgrunden bedöma ett brott som synnerligen grovt om en gärningsman har intagit en underordnad och osjälvständig roll. En person som enbart på uppdrag av annan och i enlighet med givna instruktioner vid ett enstaka tillfälle mot viss ersättning transporterat narkotika från viss plats till annan eller på annat sätt enbart tagit fysisk befattning med narkotikan får som regel anses ha haft en för osjälvständig och utbytbar roll för att brottet ska anses som syn- nerligen grovt enligt denna kvalifikationsgrund. Sådana personer saknar dessutom oftast insyn i och kunskap om den organisation som står bakom brottsligheten. I vissa fall bör mängden narkotika, mot bakgrund av kvalifika- tionsgrunden särskilt stor mängd narkotika, som enda faktor kunna utgöra grund för att anse brottet vara synnerligen grovt. Sort- och mängdfaktorn bör ha en avtagande effekt på straffvärdet och andra straffvärdepåverkande omständigheter bör ges större tyngd när det gäller den grövre brottsligheten. Omständigheten mängd narkotika har emellertid inte vid någon given mängd eller vid ett visst givet straffvärde spelat ut sin roll som omständighet att beakta vid bedömningen av inom vilken straffskala brottet ska straffmätas och vid straffvärdebedömningen. En mycket stor mängd narkotika kan således innebära att brottet är att bedöma som syn- nerligen grovt, varvid straffmätningen ska ske inom ramen för det synnerligen grova brottets straffskala. Det är inte lämpligt att på förhand slå fast vilka mängder narkotika det ska vara fråga om för att brottet på grund av denna omständighet ska anses som synnerligen grovt. Det måste emeller- tid handla om sådana mängder att mängden framstår som stor vid en jämförelse med de mängder som i senare praxis i huvudsak enbart på grund av mängdfaktorn ansetts ha ett straffvärde på om- kring fängelse. En tillämpning av straffskalan för det syn- nerligen grova brottet med hänsyn till mängden narkotika förut- sätter att den skillnad i kvantitet – dvs. skillnaden i mängd narko- tika – som föreligger mellan gärningen och gärningar som är att hänföra till den mindre stränga straffskalan för grovt brott sam- tidigt motsvarar en beaktansvärd skillnad i kvalitet. stora mängder narkotika det ska handla om för att brottet ska be- dömas som synnerligen grovt på grund av mängden narkotika över- låts till domstolarnas praxisbildning. En mycket stor mängd narkotika kan naturligtvis även utgöra ett bevisfaktum för att brottet har haft viss struktur, omfattning och inriktning och att det därmed har utövats i organiserad form i syfte att i stor skala bedriva handel med narkotika. Det förhållandet att en person, som till synes enbart har haft rollen som transportör, anförtrotts en mycket stor mängd narkotika av utomordentligt stort värde kan också utgöra en indikation på att han eller hon har haft insyn eller ekonomiska intressen i den verksamhet som brottet utgjort en del av. I de flesta fall av narkotikabrottslighet finns emellertid andra relevanta faktorer att beakta vid rubricering och straffvärdebedöm- ning än enbart sort- och mängdfaktorn. Bedömningen av om brottet är att anse som grovt eller synnerligen grovt ska grundas på en sammanvägning av samtliga relevanta omständigheter i det sär- skilda fallet. Motsvarande gäller vid straffvärdebedömningen inom ramen för den tillämpliga straffskalan. Om hänsynlösheten eller farligheten gått påtagligt utöver vad som gäller för att brottet med hänvisning till visad särskild farlighet eller hänsynslöshet enligt första stycket ska bedömas som grovt, kan brottet vara att bedöma som synnerligen grovt. Av betydelse vid denna bedömning är bl.a. preparatets farlighet och till vilken målgrupp preparatet bjudits ut eller varit avsett för. Om narkotika inte bara överlåtits till ungdomar utan tillvägagångssättet vid över- låtelsen dessutom präglats av större förslagenhet skulle brottet kunna vara att anse som synnerligen grovt. Så skulle exempelvis kunna vara fallet om narkotika i viss omfattning tillhandahållits till ungdomar utan betalning i syfte att skapa en ny kundkrets eller om narkotika bjudits ut och försålts på en webbplats som ofta besöks av ungdomar. Vidare skulle brottet kunna vara att bedöma som synnerligen grovt om missbrukare i viss omfattning bjudits på en ny sorts narkotika i syfte att få till stånd en fortsatt och ökad efter- frågan av den nya sorten eller om gärningsmannen uppsåtligen i viss omfattning bjudit ut narkotika som genom sin sammansätt- ning är farligare än annan narkotika exempelvis eftersom koncent- rationen av den verksamma substansen är extremt hög eller narko- tika som är verksam i extremt små doser. Det bör betonas att inte endast de omständigheter som lyfts fram i bestämmelsen om grovt brott ska beaktas vid bedömningen av om ett brott är att anse som synnerligen grovt utan att en hel- hetsbedömning ska göras av samtliga omständigheter i det enskilda fallet, varvid även sådana omständigheter som inte anges särskilt i anslutning till det grova brottet ska beaktas. Vidare bör framhållas att förekomsten av en av de uppräknade omständigheterna, även om den framstår som försvårande, inte med automatik innebär att brottet är att bedöma som synnerligen grovt. En nyanserad och samlad bedömning av samtliga relevanta omständigheter som fram- kommit måste göras, såväl vid bedömningen av till vilken straff- skala som brottet är att hänföra, som vid den efterföljande bedöm- ningen av straffvärdet. 11.2Förslaget till lag om ändring i lagen (2000:1225) om straff för smuggling 6 § Om en gärning som avses i 3 § gäller narkotika, döms för narkotika- smuggling till fängelse i högst . Om brottet är ringa, döms till böter eller fängelse . Om brottet är att anse som grovt, döms för grov narkotikasmuggling till fängelse i lägst två och högst . Vid bedömningen av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om gärningen avsett en särskilt stor mängd narkotika, om gärningen ingått som ett led i en verksamhet som bedrivits i större omfattning eller yrkesmässigt, eller om verksamheten eller gär- ningen annars varit av särskilt farlig eller hänsynslös art. Om brottet är att anse som synnerligen grovt, döms till fängelse i lägst sex och högst . Paragrafen har ändrats genom att straffskalan för grov narkotika- smuggling, som var fängelse i lägst två och högst , har delats upp. Dessutom har språkliga ändringar gjorts. Ändringen i paragrafen, som motsvaras av ändringar som har gjorts i 3 § narko- tikastrafflagen (1968:64), har behandlats i avsnitt 8.4. Inga ändringar har gjorts i första och andra stycket, vilka inne- håller bestämmelser om straff för narkotikasmuggling av normal- graden respektive ringa brott. Enligt tredje stycket döms för grov narkotikasmuggling till fäng- else i lägst två och högst . Uppräkningen av omständigheter som särskilt ska beaktas vid bedömande av om ett narkotikasmugg- lingsbrott är grovt har inte ändrats i sak. Maximistraffet för grov narkotikasmuggling enligt detta stycke har, mot bakgrund av upp- delningen av straffskalan, ändrats till fängelse . Det nya maximistraffet får betydelse för tillämpningen av bl.a. bestämmel- serna om gemensamt straff vid flerfaldig brottslighet och om pre- skription, se 26 kap. 2 § andra stycket och 35 kap. 1 § första stycket . Om brottet är att anse som synnerligen grovt, döms enligt fjärde stycket, som är nytt, i stället till fängelse i lägst sex och högst . Minimistraffet innebär bl.a. att det finns universell jurisdiktion för brottet, se 2 kap. 3 § 7 , och i viss utsträckning större möjligheter till tvångsmedel jämfört med brott enligt tredje stycket, se t.ex. 28 kap. 2 a § och 23 kap. 8 § andra stycket . Fjärde stycket omfattar sådana fall av narkotikasmuggling som avses i tredje stycket när omständigheterna vid brottet är starkt försvårande. Som har anförts vid 3 § narkotikastrafflagen är av- sikten att straffskalan för det synnerligen grova brottet ska förbe- hållas sådan narkotikabrottslighet som vid en helhetsbedömning av gärningsmannens roll och verksamhetens beskaffenhet kan sägas ha präglats av en betydande hänsynslöshet. De fall som är avsedda att hänföras till det synnerligen grova brottets straffskala motsvarar i sak de som har angetts i kommentaren till 3 § andra stycket narko- tikastrafflagen. Det hänvisas därför till vad som i övrigt har anförts vid denna paragraf. När det mer specifikt gäller smuggling bör emellertid anföras att vissa fall av smuggling av narkotika in i landet som på grund av att transporten skett med en särskild förslagenhet och där tillvägagångssättet innebär att det är mycket svårt att upp- täcka smugglingen med de hjälpmedel som brottsbekämpande myndigheter har till sitt förfogande (röntgenutrustning, scanners, narkotikasökhundar, snabbtester etc.) skulle kunna anses vara av så farlig art att brottet är att bedöma som synnerligen grovt. Som exempel på sådan smuggling från det verkliga livet kan bl.a. nämnas fall där narkotika blandats ut med cementpulver, där narkotika blandats ut och fästs på den hårdplast som en resväska var gjord av, där kläder impregnerats med narkotika och där narkotika blandats ut i schampo, andra vätskor eller i en legal produkt i pulverform. Ett annat exempel på särskild förslagenhet vid smuggling, som skulle kunna innebära att fråga är om ett synnerligen grovt brott, är där transporten sker av anställda i transportnäringen, exempelvis om anställda på en flygplats plockar undan väskor innehållande narkotika så att de inte genomgår normal tullhantering. Det bör påpekas att även andra omständigheter än de som anges i tredje stycket kan beaktas vid bedömningen av om ett narkotika- smugglingsbrott är att anse som synnerligen grovt om de talar i starkt försvårande riktning. Domstolen ska göra en helhetsbedöm- ning av samtliga omständigheter i det enskilda fallet. En översyn av narkotikabrotten och narkotikasmugglingsbrotten En särskild utredare ska överväga och föreslå de ändringar som behövs för att åstadkomma en modern straffrättslig reglering för narkotikabrott och narkotikasmugglingsbrott som tydligt ger uttryck för en sträng, fast och konsekvent syn på all illegal hante- ring av narkotika. kartlägga och analysera praxis, ta ställning till vilka omständigheter som särskilt ska beaktas vid bedömningen av om ett brott är grovt, överväga behovet av förändringar med avseende på gradindel- ningen av narkotikabrott och narkotikasmugglingsbrott, samt även i övrigt överväga behovet av förändringar i straffskalorna för dessa brott. Uppdraget ska redovisas . Behovet av en översyn Den svenska restriktiva narkotikapolitiken – som innebär en noll- tolerans mot droger – ligger fast. Den övergripande målsättningen, som kommer till uttryck i regeringens samlade strategi för alkohol-, narkotika-, dopnings- och tobakspolitiken (prop. 2010/11:47), är ett samhälle fritt från narkotika. Narkotikamissbruk och illegal nar- kotikahandel utgör allvarliga hot mot samhället och ska med kraft bekämpas inom alla samhällsområden. Kampen mot narkotikan och dess skadeverkningar är ett lång- siktigt arbete som är högt prioriterat av regeringen. Den straffrätts- liga regleringen har en central roll i narkotikabekämpningen. Straff- lagstiftningen ska ge uttryck för en sträng, fast och konsekvent syn på den illegala narkotikahanteringen och tydligt förmedla samhäll- ets avståndstagande. Samhället och brottsligheten har förändrats I narkotikastrafflagen (1968:64) föreskrivs straffansvar för narkoti- kabrott. Kompletterande straffbestämmelser om narkotikasmugg- ling finns i lagen (2000:1225) om straff för smuggling (smugglings- lagen). Även om narkotikastrafflagen har ändrats sedan den tillkom 1968, bl.a. när det gäller straffskalorna och det kriminaliserade området, har det inte gjorts någon samlad straffrättslig översyn av lagen under . har mycket i samhället förändrats. Ett exem- pel är användningen av internet, som har inneburit nya möjligheter att förmedla och söka efter information. Ett annat exempel är den ökade rörligheten av människor och varor över landgränser, inte minst till följd av medlemskap i . Förändringarna i samhället har påverkat narkotikabrottsligheten och förutsättningarna för den. I takt med utvecklingen har utbudet av droger ökat, sett både till mängd och till variation. Teknik- utvecklingen har varit gynnsam för den illegala narkotikahandeln och inneburit förenklade sätt för förmedling och distribution av droger. Den olagliga narkotikahandeln äventyrar såväl människors hälsa och livskvalitet som staters lagliga ekonomi, stabilitet och säkerhet. Den alstrar även annan, ofta grov, brottslighet och utgör en bas för organiserad brottslighet. För att på ett trovärdigt sätt kunna möta de problem som nar- kotikabrottslighet för med sig måste det straffrättsliga regelverket vara effektivt och ha en ändamålsenlig utformning. Enligt regeringen är en grundläggande förutsättning att det ger uttryck för den stränga syn på illegal narkotikahantering som framhållits ovan. Det är där- för angeläget att en särskild utredare ges i uppdrag att göra en över- syn av den straffrättsliga reglering som gäller för narkotikabrott och narkotikasmugglingsbrott, för att säkerställa att den uppfyller dessa krav och står sig väl i tiden. Praxis har stor betydelse för påföljdsbestämningen i narkotikamål (dvs. mål om narkotikabrott eller narkotikasmugg- lingsbrott). har påföljderna i narkotikamål bestämts på ett förhållandevis schablonmässigt sätt och i stor utsträckning grun- dats på värden angivna i tabeller. Den mängd och sorts narkotika som en gärning har avsett har i princip varit utslagsgivande för brottets rubricering och straffvärde. Påföljden – samhällets reak- tion på brottet – har alltså i huvudsak bestämts utifrån dessa två faktorer. Genom Högsta domstolens dom av (NJA 2011 s. 357) inleddes en omläggning av denna praxis. Rättsutvecklingen har inneburit en genomgripande förändring av hur påföljdsbestäm- ningen i narkotikamål sker i praktiken. Avgörandena har väckt olika frågeställningar, bl.a. om hur lagstiftningen förhåller sig till praxis, och kan i vissa avseenden sägas ha gett upphov till ett oklart rättsläge. Som framhållits ovan ligger den svenska restriktiva narkotika- politiken fast. Den stränga synen på illegal narkotikahantering ska avspegla sig i strafflagstiftningen men också i de straff som döms ut för narkotikabrott och narkotikasmugglingsbrott. Mot den bak- grunden finns det skäl att låta en särskild utredare kartlägga och analysera praxis samt överväga behovet av lagändringar till följd av rättsutvecklingen. Uppdraget att se över den straffrättsliga regleringen för narkotikabrott och narkotikasmugglingsbrott En kartläggning och analys av praxis Grundläggande och viktiga principer för påföljdsbestämningen är att lika stränga straff ska följa på lika svåra brott och att svårare brott ska straffas strängare än lindrigare brott. Det utdömda straffet ska alltså spegla hur allvarligt ett brott är i förhållande till andra brott av samma och olika slag. Principernas genomslag förutsätter att straffen varieras med hänsyn till omständigheter i det enskilda fallet och att hela straffskalans utrymme tillvaratas. Före gällde en straffmätningstradition som var utmär- kande för narkotikabrotten och narkotikasmugglingsbrotten och som innebar att påföljden i narkotikamål bestämdes i princip enbart med hänsyn till den mängd och sorts narkotika som en gärning avsett. Rättstillämpningen var förutsebar och innebar enhetlighet i den mening att likartade straff dömdes ut för brott som avsåg samma sorts och mängd narkotika. innebar det att andra relevanta omständigheter som anges i lagtexten lämnades obeak- tade och inte avspeglade sig i reaktionen på brottet. Den praktiska tillämpningen innebar t.ex. att gärningar som med hänsyn till gär- ningsmännens motiv eller delaktighet i narkotikahandeln var av olika svårhet ändå ofta straffades lika strängt. I domarna och framåt har framhållit betydelsen av att samtliga omständigheter i det enskilda fallet beaktas i narkotikamål på samma sätt som görs i brottmål i allmänhet. Genom att ta avstånd från den tidigare straffmätnings- traditionen har på ett genomgripande sätt för- ändrat praxis och grunderna för hur påföljdsbestämningen sker i narkotikamål. Förändringen – som saknar samband med någon ändring av lagstiftningen – har varit omdiskuterad, bl.a. med hän- syn till att resultatet i vissa fall blivit att lägre straff dömts ut för brott än om enbart mängd och sorts narkotika hade beaktats. Det har också ifrågasatts vilka omständigheter som, vid sidan av mängd och sorts narkotika, bör tillmätas betydelse vid påföljdsbestäm- ningen och hur olika omständigheter bör viktas i förhållande till varandra. Rättsläget kan, åtminstone i vissa avseenden, beskrivas som oklart. kartlägga gällande praxis i narkotikamål och analysera hur rättstillämpningen har utvecklats . En översyn av den straffrättsliga regleringen Strafflagstiftningen ska vara tydlig och bidra till en förutsebar rätts- tillämpning som uppfyller kraven på enhetlighet, konsekvens och proportionalitet. För att straffsystemet ska vara trovärdigt måste straffbestämmelserna vara konstruerade så att de uppfyller sitt syfte och fungerar effektivt. Genom lagstiftningens utformning kommer lagstiftarens syn på olika förhållanden till uttryck. Till exempel visar urvalet av omstän- digheter som särskilt ska beaktas vid bedömningen av om ett brott är grovt vilka fall lagstiftaren ser särskilt allvarligt på. Vidare speglar straffskalans utformning brottets s.k. abstrakta straffvärde, dvs. hur allvarlig den aktuella brottstypen anses vara i förhållande till andra brottstyper. Det får inte råda någon tvekan om att den straffrättsliga regle- ringen både bidrar till bekämpandet av illegal narkotikahantering och tydligt markerar samhällets avståndstagande. Såväl strafflag- stiftningen som de straff som döms ut för narkotikabrott och nar- kotikasmugglingsbrott ska därför ge uttryck för en sträng syn på sådan brottslighet. När det gäller narkotikabrotten och narkotikasmugglings- brotten har förändringarna i samhället och av den aktuella brotts- ligheten medfört att lagstiftningen kan behöva anpassas för att uppfylla ovan nämnda krav. Även utvecklingen i praxis innebär att regelverket kan behöva förändras, t.ex. för att lämna ytterligare vägledning åt rättstillämpningen när det gäller vilka omständigheter som i allmänhet ska anses vara försvårande eller förmildrande. Utredaren ska därför, med utgångspunkt i sin kartläggning och analys av praxis, överväga hur väl lagstiftningen står sig i tiden och uppfyller sitt syfte samt föreslå de författningsändringar som behövs för att åstadkomma en modern och ändamålsenlig reglering som är effektiv och tro- värdig. Utredaren ska också beskriva den straffrättsliga reglering som gäller för motsvarande brott i de nordiska länderna och några andra med jämförbara länder, och jämföra denna med den svenska ordningen. Det gäller både straffbestämmelsernas utformning och hur de tillämpas i praktiken vid utdömande av straff. Det ingår i utredarens uppdrag att särskilt överväga de frågor som beskrivs nedan. Utredaren får också identifiera och ta upp andra frågor som knyter an till uppdraget. De lagändringar som föreslås ska ge uttryck för en sträng, fast och konsekvent syn på den illegala narkotikahanteringen. I 3 § narkotikastrafflagen och i 6 § tredje stycket smugglingslagen anges vilka omständigheter som särskilt ska beaktas vid bedöm- ningen av om ett brott är grovt. Vid sidan av mängden narkotika anges att brottet utgjort ett led i en verksamhet som har bedrivits i större omfattning eller yrkesmässigt eller att det på annat sätt varit av särskilt farlig eller hänsynslös art. Vidare föreskrivs att bedöm- ningen ska grundas på en sammanvägning av omständigheterna i det enskilda fallet. Enligt tidigare praxis har emellertid mängd och sorts narkotika i princip varit helt avgörande för rubriceringsfrågan. Rättstillämp- ningen har alltså i detta avseende inte fullt ut stämt överens med lagtexten. Den har inte heller stämt överens med de för påföljds- systemet grundläggande principerna om proportionalitet och lika- behandling, eller med hur påföljdsbestämningen sker i brottmål i allmänhet. har i domarna och framåt läm- nat anvisningar för hur straffbestämmelserna bör tillämpas och enligt vilka grunder brottets rubricering och straffvärde i allmänhet bör bedömas. har också, med utgångspunkt i för- arbetena till narkotikastrafflagen, uttalat sig om vad som typiskt sett utmärker brott som bör bedömas som grova. Som angetts ovan har domarna ifrågasatts, bl.a. med hänsyn till att de inneburit att den mängd narkotika som en gärning har avsett är utslags- givande för straffnivån. Det har också diskuterats vilka konsekvenser en sådan rättstillämpning får för narkotikabekämpningen. Urvalet av de s.k. särskilda kvalifikationsgrunderna markerar lagstiftarens syn på hur olika gärningar inom brottstypen bör rang- ordnas i svårhetshänseende och på hur tillämpningsområdet för det grova brottet lämpligen bör avgränsas. Om det anges uttryckligen vilka omständigheter som särskilt ska beaktas vid bedömningen av om ett brott är grovt blir lagstiftningen mer informativ och ger bättre vägledning för den som ska tillämpa den. Om brottsligheten, eller synen på brottsligheten, mer varaktigt förändras kan även kvalifikationsgrunderna behöva ändras så att tillämpningsområdet stämmer överens med lagstiftarens syn på vilka fall som bör förbe- hållas rubriceringen grovt brott och straffmätas inom ramen för den strängare straffskalan. Lagstiftningen kan också behöva ändras om den inte innebär tillräcklig vägledning för domstolarna. Mot denna bakgrund ska utredaren överväga vilka omständigheter som särskilt ska beaktas vid bedömningen av om ett brott är grovt och lämna förslag till de författningsändringar som behövs.