sou · H2B354 · 2014-07-15 00:00:00 — Saltsten innefattas formellt i foderdefinitionen. Åtling är att betrakta som en jaktmetod. har rätt att meddela föreskrifter för åteljakt enligt 15 § jakt- förordningen för vildsvin. Någon ytterligare reglering om åtling är därmed inte nödvändig. Det är viktigt att åtling med en liten mängd foder även fortsättningsvis är tillåtet för att underlätta jakt på vildsvin. Frågan kring stödjande utfodring av klövvilt utanför vegetations- perioden är mer komplicerad. För vissa arter, på vissa områden, finns, och kommer finnas, behov av att utfodra vilt i syfte att stödja populationerna. På andra områden, , finns inte detta behov. Eventuella behov av att begränsa utfodring utanför vegetations- perioden bör först och främst avgöras av jägare och markägare i samverkan med andra intressen som t.ex. jord- och skogsbruk. Be- gränsningar måste dock också kunna ske av myndigheterer om den frivilliga samverkan inte lyckas hantera dessa frågor. Begränsningar bör dock endast genomföras och på de om- råden där behoven fastställts. Jag föreslår att regeringen i jaktförordningen ger ett bemyndi- gande till den nationellt ansvariga viltförvaltningsmyndigheten att, efter hörande av , meddela föreskrifter om utfodring av frilevande klövvilt. Myndigheten bör vid framtagandet av före- skrifterna även meddela allmänna råd. Till hjälp under arbetet bör det nationella klövviltsrådet involveras som stöd genom sin kom- petens inom olika kunskapsområden. Om det visar sig att varken samverkan, eller den genom före- skrifter föreslagna regleringen av utfodring, är tillräckligt för att hantera uppkomna problem av frilevande klövvilt, ska kunna meddela enskilda beslut om ytterligare begränsning eller för- bud av utfodring av klövvilt. Dessa beslut kan även innefatta av- ledande utfodring ifall exempelvis antalet utfodringsplatser är så stort att dess effekt blir stödjande. Syftet är att komma till rätta med en alltför långtgående stödjande effekt av utfodringen. Eftersom ett generellt förbud mot stödjande utfodring föreslås i jaktförordningen, menar jag att enskilda beslut av om förbud eller begränsningar endast kom- mer att realiseras under särskilda omständigheter. Dessa förbud, eller ytterligare begränsningar, bör fattas på grund- val av exempelvis skador på jord- och skogsbruk, skador på annan privat eller allmän egendom samt viltolyckor i trafiken eller risk för sådana skador eller olyckor. Besluten bör avse begränsade områden under begränsade tider. Tillsynen av förbudet i jaktförordningen mot stödjande utfodring , föreskrifter om ut- fodring och länsstyrelsernas beslut föreslås skötas av . är behörig myndighet att utöva kontroll över foderföretag i primärproduktionen. Detta gäller foder enligt förordning (2006:814) om foder och animaliska biprodukter. Läns- styrelsen ges enligt mitt förslag möjlighet att meddela föreläggande och beslut mot otillåten utfodring. Förelägganden och beslut får förenas med vite. Utredningen har fått i uppdrag att närmare undersöka hur stora problemen egentligen är i praktiken för arrendatorerna. De frågor utredningen ska svara på är dessa fyra: 1.Hur vanligt är det att markägaren förbehåller sig jakträtten? 2.Hur stort är problemet med viltskador på arrenderad mark eller på arrendatorns egendom? 3.Hur fungerar möjligheterna till skyddsjakt i praktiken? 4.Hur ser arrendatorernas rätt till ersättning ut i praktiken? Med svaren som grund är det utredningens uppgift att vid behov föreslå förstärkningar av arrendatorns rättsliga ställning, men för- slagen ska enligt direktiven begränsas till utökade möjligheter till skyddsjakt. För att svara på frågorna har utredningen genomfört två under- sökningar. Den första undersökningen är en enkätundersökning riktad till länsstyrelserna om hur många ansökningar som getts in till varje länsstyrelse om skyddsjakt enligt 7 § jaktlagen –2013. Resultatet var att det –2013 endast kom in totalt 20 ansökningar om skyddsjakt enligt 7 § jaktlagen, varav endast en ansökan från en jordbruksarrendator. har länsstyrelserna totalt i hela vidare på eget bevåg beslutat om skyddsjakt . Inget av besluten var specifikt till för- mån för jordbruksarrendatorer. Därmed är fråga 3, hur möjligheterna till skyddsjakt till förmån för jordbruksarrendatorn ser ut, enkel att besvara. I praktiken används inte möjligheterna till skyddsjakt. Utredningen har vidare låtit SLU genomföra en särskild under- sökning riktad mot jordbruk. I den undersökningen ställdes frågor till 1600 jordbruk. Frågorna avsåg vilt, skador och jordbruk. I under- sökningen svarade av jordbruksarrendatorerna att de hade full jakträtt på den arrenderade marken och att de hade begränsad jakträtt. Därmed är svaret på den första frågan att det är mycket vanligt att markägaren förbehåller sig jakträtten. Den andra frågan utredningen ska svara på är hur stort proble- met är med viltskador på arrenderad mark eller på arrendatorns egen- dom. Den slutsats utredningen drar av redovisningen är att viltskador är ett problem för jordbruksarrendatorer, eftersom majoriteten upp- gett att de drabbats och många ansåg att det påverkade jordbruket ekonomiskt. Hur stort problemet är, är svårare att bedöma. I under- sökningen uppskattade en mindre andel av arrendatorerna betes‐, tramp‐, ligg‐ och bökskador av vilt på växande grödor som svåra () eller medelsvåra (). ansåg drygt en fjärdedel att vildsvinen orsakade oacceptabla skador. Slutsatsen är att viltskador på grund av vildsvin är ett stort pro- blem på många platser i landet, medan viltskador av annat klövvilt ännu inte kan betecknas som ett stort problem mer än lokalt på särskilda platser. Slutligen ska utredningen även svara på frågan hur arrendatorernas rätt till ersättning ser ut i praktiken. Från såväl LRF, som har anförts att det inte förekommer att arren- datorer driver skadeståndstalan i domstol. Det finns alltså enighet mellan parterna om att regelverket för skadeståndsinstitutet inte används i praktiken. Av SLU:s undersökning framgår också att endast en liten andel av arrendatorerna har ett avtal som reglerar viltskadorna (två pro- cent). Från har framförts att det är vanligt före- kommande att viltskador regleras genom avdrag på arrendeavgiften och att man löser frågan i godo. I undersökningen har också 608 jord- bruk av 663 () svarat att det inte finns någon konflikt, vilket ger stöd för detta påstående. Svaret på den fjärde frågan om hur arrendatorernas rätt till ersätt- ning ser ut i praktiken är att det gällande regelverket om skadestånd inte används i praktiken. Med undersökningen som grund har jag övervägt om jordbruks- arrendatorernas rätt att initiera skyddsjakt ska förstärkas. Utredningens slutsats när det gäller skyddsjakt är att det redan finns ett regelverk för skyddsjakt till skydd för jordbruksarrenda- torer, men att problemet är att det inte används mer än marginellt. I grunden tycks det snarare handla om ett tillämpningsproblem och inte om bristande lagstiftning. Från jordbruksarrendatorers förbund har också påtalats att man inte önskar mer långtgående möjligheter till skyddsjakt. Utredningen har i och för sig identifierat att regelverket är onödigt krångligt, men det finns inga indikationer om att kraven i lagen är för långtgående. är det svårt att dra klara slutsatser om en lagstiftning som inte används mer än marginellt. Utredningen kommer i sitt slut- betänkande att föreslå en förenkling och ett förtydligande av lag- stiftningen utifrån ett helhetsperspektiv, men anser att det saknas anledning att föreslå ett annat innehåll. lag om ändring i jaktlagen (1987:259) Härigenom föreskrivs att 4 § jaktlagen (1987:259) ska ha följande lydelse. Viltet skall vårdas i syfte att -bevara de viltarter som till- hör landets viltbestånd och de fågelarter som tillfälligt förekom- mer naturligt i landet, och -främja en med hänsyn till allmänna och enskilda intressen lämplig utveckling av viltstam- marna. I viltvården ingår att genom särskilda åtgärder sörja för att viltet får skydd och stöd och att anpassa jakten efter tillgången på vilt. För att åtgärderna utförs och anpassningen sker svarar mark- ägaren och jakträttshavaren. Viltet skall vårdas i syfte att -bevara de viltarter som till- hör landets viltbestånd och de fågelarter som tillfälligt förekom- mer naturligt i landet, och -främja en med hänsyn till allmänna och enskilda intressen lämplig utveckling av viltstam- marna. I viltvården ingår att genom särskilda åtgärder sörja för att viltet får skydd och stöd och att anpassa jakten efter tillgången på vilt. För att åtgärderna utförs och anpassningen sker svarar mark- ägaren och jakträttshavaren. Regeringen eller den myndig- het som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter och beslut om utfodring av frilevande vilt. utövar tillsyn över utfodring av frilevande vilt och får inom ramen för sin till- synsverksamhet meddela de före- lägganden som behövs för att före- skrifter och beslut som meddelats med stöd av denna paragraf om utfodring ska följas. Ett beslut om föreläggande får förenas med vite. Denna lag träder i kraft . lag om ändring i kameraövervakningslagen (2013:460) dels att 2 § ska ha följande lydelse, dels att det ska införas en ny paragraf, 15 a § av följande lydelse. 2 § I denna lag används följande ord och uttryck med nedan an- given betydelse. Kameraövervakning Användning av övervakningsut- rustning. Övervakningsutrustning Övervakningskameror och övrig övervakningsutrustning. Övervakningskameror TV-kameror, andra optisk-elek- troniska instrument och därmed jämförbara utrustningar som är uppsatta så att de, utan att ma- növreras på platsen, kan använ- das för personövervakning samt separata tekniska anordningar för avlyssning eller upptagning av ljud vilka i samband med använd- ning av sådan utrustning används för personövervakning. Övrig övervakningsutrustning Separata tekniska anordningar för att behandla upptaget bild- och ljudmaterial. En stat som varken ingår i Euro- peiska unionen eller är ansluten till Europeiska ekonomiska sam- arbetsområdet. Varje åtgärd eller serie av åtgär- der som vid kameraövervakning vidtas i fråga om bild- och ljud- material, vare sig det sker på automatisk väg eller inte, t.ex. upptagning, organisering, lagring, bearbetning eller ändring, an- vändning, utlämnande genom översändande, spridning eller annat tillhandahållande, samman- ställning eller samkörning, ut- plåning eller förstöring. Banklokal och lokal hos kredit- marknadsföretag En lokal där det huvudsakligen bedrivs rörelse enligt lagen (2004:297) om bank- och finan- sieringsrörelse. En lokal där det huvudsakligen bedrivs verksamhet i vilken ingår postverksamhet enligt postlagen (2010:1045). En lokal där konsumenter kan köpa varor eller tjänster eller hyra varor, dock inte restauranger och andra näringsställen. Ett område där det bedrivs tun- nelbaneverksamhet och krävs färdbevis för att vistas. Varje slag av frivillig, särskild och otvetydig viljeyttring genom vil- ken någon efter att ha fått infor- mation godtar att bli kamera- övervakad eller att bild- och ljud- material överförs till tredjeland. All slags information som direkt eller indirekt kan hänföras till en fysisk person som är i livet. Plats som iordningställs i syfte att locka vilt för att jaga. En övervakningskamera får efter anmälan sättas upp för ka- meraövervakning av åtel för vild- svin om 1.övervakningskameran är fast monterad och försedd med fast optik, 2.övervakningskameran har ett upptagningsområde som på marken inte överstiger och det övervakade området är tydligt markerat, 3.övervakning endast sker klockan 18.00–09.00. 4.integritetsskyddande teknik används. Avlyssning eller upptagning av ljud får inte ske utan tillstånd. Denna lag träder i kraft . En ansökan i ett ärende om tillstånd till kameraövervakning av åtel för vildsvin som har inletts före ikraftträdandet ska ses som en anmälan efter . förordning om ändring i kameraövervakningsförordningen (2013:463) Härigenom föreskrivs att 6 § kameraövervakningsförordningen (2013:463) ska ha följande lydelse. 6 § För avgiftens storlek i övriga fall gäller 10 § avgiftsförordning- en (1992:191). Följande avgifts- klasser ska tillämpas: För ansökan av fysisk person för viltövervakning ska i stället följande avgiftsklasser tillämpas Tillstånd till utvidg- ning av pågående Undantag från upp- lysningsplikten 1 Denna förordning träder i kraft . förordning om ändring i jaktförordningen (1987:905) Härigenom föreskrivs det att det i jaktförordningen ska införas fyra nya paragrafer, 43–46§ §, och närmast före 43 § en ny rubrik av följande lydelse. - Med utfodring avses utpla- cering av foder till frilevande vilt i syfte att stödja eller avleda. Åtling är inte utfordring. - Med stödjande utfodring avses utplacering av foder i syfte att gyn- na frilevande vilt genom förbätt- rad överlevnad eller reproduktion. - Med avledande utfodring av- ses utplacering av en liten mängd foder i syfte att styra frilevande vilt för att minska skadepåverkan. - Med åtling avses utplacering av en liten mängd foder eller annat material i syfte att locka vilt till iordningsställd plats för att jaga. Frilevande klövvilt får inte ut- fodras i stödjande syfte under vege- får meddela föreskrifter om undan- 1 43–45 §§ upphävda genom 1998:183 och tidigare 46 § upphävd genom 2009:1265. får, efter hörande av , med- dela föreskrifter om utfodring av frilevande klövvilt. får meddela beslut om utfodring av frilevande klöv- vilt. Denna förordning träder i kraft . 2Utredningens uppdrag och upplägg Utredningen överlämnade ett delbetänkande med en utvärdering av det centrala myndighetsansvaret, dvs. Naturvårdsverk- ets ansvar för jakt och viltförvaltning. I detta kapitel ska direktiven analyseras för att utredningens fortsatta arbete ska kunna planeras. Ett viktigt syfte är att avgränsa uppdraget. Det fortsatta uppdraget består av olika delar. Huvuduppdraget är att se över jaktlagstiftningen i dess helhet. Syftet är att få till stånd dels en modern lagstiftning med tydlig systematik och moderna be- stämmelser för en långsiktig hållbar jakt och viltvård samt djurskydd för de vilda djuren, dels ett förbättrat genomförande av EU-rättsliga åtaganden. I uppdraget ingår att göra en översyn av delar av lagen om viltvårdsområden. En mängd särskilda delfrågor, bl.a. frågorna om utfodring av vilda djur och arrendatorernas rättsliga ställning i frågor om jakt och viltskador, ingår också. Det regionala myndighetsansvaret för jakten och viltvården kvar- står att utvärdera. Utredningen ska vidare överväga möjligheten att avskaffa den s.k. dubbla jakträtten. Därtill ska utredningen över- väga hur jakten inom ramen för EU-rättsliga åtaganden, långsiktigt kan tryggas på renbetesfjällen och på kronomarken ovan- för odlingsgränsen i och . Slutligen ska utredningen enligt tilläggsdirektivet utreda om det är möjligt att göra undantag från tillståndsplikten för kameraövervakning av vilt. Det ska noteras att utredningens överväganden om det är möjligt att göra undantag från tillståndsplikten för kameraövervakning av vilt, samt frågorna om utfodring av vilda djur och arrendatorernas rättsliga ställning i frågor om jakt och viltskador ska överlämnas i ett delbetänkande , medan återstoden ska rappor- teras . Utredningens uppdrag och upplägg Den fortsatta analysen i detta kapitel kommer därför bara att omfatta de frågor som ska utredas och redovisas i delbetänkandet, . Sammanfattningsvis avser delbetänkandet tre delfrågor, kameraövervakning av vilt, utfodring av vilda djur och arrendatorer- nas rättsliga ställning i frågor om jakt och viltskador. Nedan kom- mer uppdraget när det gäller kameraövervakning av vilt att analyseras under 2.1.1, utfodring av vilda djur under 2.1.2 och arrendatorernas ställning under 2.1.3. började den nya kameraövervakningslagen att gälla. Av lagen följer att det krävs tillstånd för att en övervakningskamera ska få vara uppsatt så att den kan riktas mot en plats dit allmän- heten har tillträde. Tillstånd ska ges av om intresset av övervakning väger tyngre än den enskildes intresse av att inte bli övervakad. Vid bedömningen ska särskilt beaktas om övervakningen behövs för att förebygga, avslöja eller utreda brott, förhindra olyckor eller andra därmed jämförliga ändamål. Det ska finnas ett angeläget samhällsintresse av åtgärden. Det ska även beaktas om det används teknik som främjar skyddet av den enskildes personliga integritet. Vid kameraövervakning på vissa i lagen utpekade platser är det tillåtet att sätta upp en övervakningskamera efter endast anmälan, dvs. i dessa fall behövs ingen tillståndsprövning. Detta gäller bank- lokaler, lokaler hos kreditmarknadsföretag, postkontor och butiks- lokaler. Här behöver alltså inte göra en särskild prövning i det enskilda fallet utan det räcker med en anmälan. Lagens konstruktion måste förstås på det sättet att det för de sär- skilt utpekade platserna är tydligt att det finns ett angeläget sam- hällsintresse av övervakning och att intresset av övervakning där regel- mässigt väger tyngre än den personliga integriteten. Regeringens utgångspunkt är att det i dessa fall ska finnas ett mycket starkt objek- tivt intresse av kameraövervakning. Undantagen ska vara väl avgrän- sade och förutsättningarna för och omfattningen av tillståndsfria övervakningen ska vara tydligt angivna (prop. 2012/13:115 sid 52). Det finns endast ett rättsfall som är av intresse, Kammarrätten i dom , målnummer 2585-10. I detta mål var det fråga om kameraövervakning av dels åker och dels åtelplats i skog. Utredningens uppdrag och upplägg Kammarrätten anförde inledningsvis att kameraövervakning är till- ståndspliktig inte bara på platser som allmänheten brukar frekventera utan även områden som allmänheten över huvud taget har tillträde till. En åker med växande gröda som uppenbart kan skadas när den beträds är inte allemansrättsligt tillgängligt och därför inte en plats dit allmänheten har tillträde. Däremot är en åker utan växande gröda ett område som allmänheten har tillträde till och är därför tillstånds- pliktig. Skälet för den begärda kameraövervakningen var att ge information om vildsvinsflockar, som hade gett upphov till stora lokala skade- problem inom jordbruket och i trafiken. Både och förvaltningsrätten hade avslagit ansökan på den grunden att integritetsingreppet var för stort. Kammarrätten uttalade att övervakningen hade ett samhälleligt intresse och legitimt syfte, nämligen att kartlägga vildsvins rörelse- mönster för att kunna bedriva en mer effektiv jakt. Man gjorde dock vidare precis som och förvaltningsrätten den bedöm- ningen att restriktivitet bör iakttas och tillstånd till kameraövervak- ning beviljas endast om integritetsriskerna är helt försumbara. På en åker med växande gröda som uppenbart kan skadas när den beträds kräver kameraövervakning inte tillstånd. När det gällde åkern i övrigt avslog kammarrätten ansökan. Skälet var att åkern kunde vara tillgänglig för allmänheten och att integritetsriskerna var för stora. När det gällde åtelplatsen beviljade kammarrätten tillstånd till kameraövervakning. Skälen var att tillgängligheten var begränsad, platsen var uppbökad och gav ett allmänt ogästvänligt intryck. Över- vakningen skulle ske i begränsad omfattning. Upplysning om kamera- övervakning skulle lämnas genom tydlig skyltning. Integritetsrisker- na var därmed försumbara. Det hade inte heller framkommit att det fanns alternativa och kompletterande åtgärder som kunde vidtas och som i praktiken motsvarade vad som skulle kunna uppnås med kameraövervakning. I direktiven anges att den ökade vildsvinsstammen orsakar trafik- olyckor och omfattande skador på jordbruket. I den nämnda proposi- tionen har regeringen uttalat att det finns ett samhälleligt intresse av att kunna använda kameraövervakning för att bedriva effektiv Utredningens uppdrag och upplägg jakt (sid. 72). Kameraövervakning, särskilt av åtlar för vildsvin, kan effektivisera jakten. I direktiven anges också att kameraövervakning av vilda djur kan vara ett kostnadseffektivt redskap för att få bättre kunskap om viltstammarnas storlek och sammansättning. Vildsvinsstammen uppskattas till mellan 160 000-180 000 djur. Kameraövervakning skulle kunna bidra till en mer effektiv jakt på vild- svin, bättre kunskap om förändringar av vildsvinspopulationers stor- lek och sammansättning samt en generell bättre kunskap om vilka djurarter som finns i området. Som förutsättningar anges att utredaren ska ha som utgångspunkt att ett undantag från tillståndsplikten endast ska avse övervakning där det inte är motiverat med individuell prövning i varje enskilt fall och att kameraövervakning som undantas från tillståndsplikten en- dast ska avse fall där kamerorna fångar ett begränsat område. I den nämnda propositionen anger regeringen också att det i första hand finns behov av att kunna använda kameraövervakning vid jakt efter vildsvin och mårdhund, vilka kan orsaka skador. För att övervakning av det aktuella slaget ska kunna godtas är det av- görande att kamerorna fångar ett begränsat område. Om övervak- ningen inte uppfyller detta krav riskerar t.ex. motionärer att drabbas av en oacceptabel övervakning (sid. 72). Om utredaren bedömer att ett undantag från tillståndsplikten bör införas ska det övervägas om den undantagna övervakningen ska omfattas av anmälningsplikt till . Om utredaren inte föreslår undantag från tillståndsplikten ska det övervägas om andra åtgärder bör föreslås för att underrätta övervakningen av vilt. Utifrån de angivna juridiska förutsättningarna och regeringens utgångspunkter är det möjligt att avgränsa uppdraget. Inledningsvis kan noteras att utredningens uppdrag inte är ett heltäckande upp- drag om kameraövervakning av vilt i allmänhet utan att få fram om det finns klara fall av övervakning av vilt som skulle kunna äga rum utan individuell prövning. Detta betyder att kameraövervakning av vilt i allmänhet även fortsättningsvis ska ske efter individuell pröv- ning, och att det här handlar om att identifiera de klara fallen, där det saknas behov av individuell prövning. Utredningen ska överväga om det är möjligt att föra in ett särskilt undantag i den redan befintliga lagen. Utredningen har inte möjlig- Utredningens uppdrag och upplägg het att överväga ändringar i kameralagens förutsättningar. Detta be- tyder att vi kommer att vara bundna av lagens förutsättningar, som förklarats i propositionen och tolkats i kammarrättens dom. En identifiering av de klara fallen kräver en förhandsbedömning om att det föreligger ett angeläget samhällsintresse av åtgärden. Sam- tidigt krävs det också en förhandsbedömning som innebär en av- vägning mellan nyttan av övervakningen jämfört med integritets- intrånget. Resultatet av denna avvägning måste bli att nyttan av kameraövervakning regelmässigt väger tyngre än ingreppet i den per- sonliga integriteten om det ska vara möjligt att föra in ett undantag i lagen. Av kammarrättens dom följer att integritetsintrånget måste vara försumbart. Kameraövervakning är inte heller är acceptabel om det finns andra åtgärder som kan ha samma effekt på problemet. I tidigare nämnda proposition anges om brottslighet att kameraövervakning bör så- ledes inte ses som ett hjälpmedel som ska användas i stället för andra säkerhetsåtgärder eller förebyggande insatser. Det bör inte vara förenligt med lagens syfte att godta en övervakning vars ändamål lämpligen kan tillgodoses på något annat mindre integritetskränkande sätt, t.ex. genom bättre belysning och anpassning av vegetation för att försvåra brottslighet(sid.48). En slutsats är att dessa förhandsbedömningar bara kan göras utifrån konkreta och avgränsade situationer. Detta borde betyda att det måste vara fråga om konkret beskrivna platser och att även arten måste konkretiseras. Skulle man på förhand inte konkretisera arten går det nämligen inte att bedöma nyttan av övervakningen och inte heller att förutse hur platsen kommer att se ut. Det skulle inte heller gå att bedöma om det finns alternativa sätt att lösa pro- blemet.