sou · H2B352d2 · 2014-07-03 00:00:00 — Enligt artikel 10.6 ska resolutionsplaner ses över, och i tillämpliga fall uppdateras, minst en gång och efter varje väsentlig för- ändring av institutets juridiska eller organisatoriska struktur eller dess affärsverksamhet eller dess finansiella ställning som skulle kunna ha en väsentlig inverkan på planens effektivitet eller på annat sätt framtvingar en översyn av rekonstruktionsplanen. När det gäller sådana översyner eller uppdateringar av resolutionsplaner ska instituten och de behöriga myndigheterna informera resolutionsmyndigheterna om alla förändringar som kräver en sådan översyn eller uppdatering. I artikel 4 finns det bestämmelser som gör det möjligt för reso- lutionsmyndigheterna att besluta om förenklade resolutionsplaner för vissa institut. Det är i princip samma undantag som föreskrivs i fråga om upprättande av återhämtningsplaner (se kapitel 27). Arti- kel 4 anger: Med hänsyn till de effekter som ett instituts fallissemang skulle kunna ha3, till följd av arten av dess verksamhet, dess aktie- ägarstruktur, dess juridiska form, dess riskprofil, dess storlek och juridiska ställning, dess grad av sammankoppling med andra institut eller med det finansiella systemet i allmänhet, omfattningen och komplexiteten hos dess verksamheter, dess medlemskap i ett institutionellt skyddssystem eller någon annan form av system för solidariskt ansvar enligt artikel 113.6 i tillsynsförordningen och eventuellt tillhandahållande av investeringstjänster eller verksam- 3 Orden skulle kunna ha (could have) har fallit bort i den svenska översättningen. heter enligt artikel 4.1.2 i direktiv /65/EU, och huruvida dess fallissemang och därpå följande avveckling under normala insolvensförfaranden sannolikt skulle få en betydande negativ påverkan på finansmarknaderna, på andra institut, på finansierings- villkor eller på ekonomin i stort, ska medlemsstaterna säkerställa att behöriga myndigheter och resolutionsmyndigheter fastställer följande: (a)Innehåll och närmare uppgifter i återhämtnings– och reso- lutionsplaner som föreskrivs i artiklarna 5–12. (b)Det datum före vilket de första återhämtnings- och resolu- tionsplanerna ska upprättas och de intervall med vilka åter- hämtnings- och resolutionsplaner ska upprättas vilka kan vara längre än de som föreskrivs i artiklarna 5.2, 7.5, 10.6 och 13.3. (c)Innehåll och närmare uppgifter i den information som institut är skyldiga att lämna enligt artiklarna 5.5, 11.1 och 12.2 samt i avsnitten A och B i bilagan. (d)Detaljnivån på den bedömning av möjligheten till resolution som föreskrivs i artiklarna 15 och 16 och i avsnitt C i bilagan. Skälen för kommitténs förslag Som nämns inledningsvis och i överensstämmelse med resolut- ionsdirektivet, anser vi att resolutionsmyndigheten bör vara skyldig att upprätta resolutionsplaner. En resolutionsplan är upprättad när den har beslutats av reso- lutionsmyndigheten. Instituten ska då få del av sammanfattningen i planen. I planen kommer resolutionsmyndigheten att dra upp rikt- linjerna för hur den avser att agera om ett visst institut fallerar . I planen kommer myndigheten vidare att redovisa sin bedömning av möjligheten att rekonstruera eller avveckla institutet (se avsnitt 23.3.4). Dessutom kommer det att framgå vilka åtgärder som myndigheten anser bör vidtas för att undanröja eller minska potentiella väsentliga hinder för resolution eller avveckling. En plan beskriver hur myndigheten avser att agera om de förut- sättningar som myndigheten har ställt upp föreligger. Den har dock inte någon rättsverkan mot eller innebär några andra direkta skyl- digheter för institutet. Om myndigheten anser att något institut behöver vidta åtgärder, kommer myndigheten att fatta ett separat beslut riktat till institutet, t.ex. för att institutet ska undanröja eller minska hinder mot avveckling eller resolution. Den processen behandlas mer ingående i avsnitt 23.3.5. Även de beslut som rör minimikravet på nedskrivningsbara skulder kommer att framgå av särskilda bestämmelser i lag. Kommittén anser därför att det bör framgå av föreskrifter med- delade av regeringen vad resolutionsplaner ska innehålla och vad som ska beaktas vid deras utformning liksom när de ska upprättas och hur ofta de behöver uppdateras Som nämns i det föregående ska dock instituten och Finansin- spektionen informera resolutionsmyndigheten om förändringar av verksamheten som medföra att planen behöver ändras. Information från institutet om sådana förändringar kan tas in från institutet med stöd av den bestämmelse som anger att ett institut ska lämna resolutionsmyndigheter de uppgifter den behöver för sin verksam- het och därtill kopplade föreskrifter. Resolutionsplaneringen är nämligen en av de uppgifter som resolutionsmyndigheten tilldelas i lagen. skyldighet bör dock framgå av före- skrifter meddelade av regeringen. Av detta följer också att de undantag som framgår av artikel 4 i resolutionsdirektivet får framgå av föreskrifter meddelade av rege- ringen i motsvarande mån. 23.3.4Bedömningen av om det är möjligt att hantera ett fallerande institut Kommitténs förslag: När resolutionsmyndigheten upprättar en resolutionsplan för ett institut, ska den bedöma i vilken utsträckning det är möjligt att rekonstruera eller avveckla insti- tutet genom konkurs, likvidation eller resolution på ett sätt som inte leder till en allvarlig störning i det finansiella systemet i EES. Bedömningen får inte förutsätta likviditetsstöd från eller någon annan centralbank eller annat statligt stöd än medel ur resolutionsreserven. Bedömningen ska göras efter samråd med Finansinspekt- ionen och med resolutionsmyndigheterna i de länder inom EES där det finns betydande filialer. Vilka omständigheter som ska läggas till grund för resolu- tionsmyndighetens bedömning får framgå av föreskrifter med- delade av regeringen. som en resolutionsmyndighet upprättar en resolutions- plan för ett institut ska den göra en bedömning av i vilken utsträckning det är möjligt att rekonstruera eller avveckla institutet (artiklarna 10.2 och 15.3). Som har nämns i föregående avsnitt ska denna bedömning redovisas i planen. I detta avsnitt beskrivs vilka omständigheter som enligt direktivet ska beaktas vid bedömningen. Enligt artikel 15.1 ska medlemsstaterna säkerställa att resolutions- myndigheterna, efter den samrått med den behöriga myndigheten och resolutionsmyndigheter i de jurisdiktioner där betydande filia- ler är belägna, i den mån det är relevant för den betydande filialen, bedömer i vilken utsträckning resolution av institut som inte utgör en del av en koncern är möjlig utan att förutsätta tillgång till något av följande. (a)Statligt stöd förutom tillämpningen av de finansierings- arrangemang som fastställs i enlighet med artikel 100. (b)Akut likviditetsstöd från centralbanker. (c)Likviditetsstöd från centralbanker med icke standardmässiga villkor för säkerheter, löptider eller räntesatser. En resolution av ett institut ska anses möjlig om det är rimligt och trovärdigt att resolutionsmyndigheten antingen kan avveckla institutet eller koncernen enligt normala insolvensförfaranden eller försätta institutet i resolution med tillämpning av de olika resolu- tionsverktygen eller resolutionsbefogenheterna som väsentliga negativa konsekvenser för de finansiella systemen i största möjliga mån undviks, inklusive mer omfattande instabila finansiella förhållanden eller systemomfattande händelser, i den medlemsstat i vilken institutet är beläget, eller i andra medlemssta- ter eller i unionen och för att säkerställa att institutets kritiska funktioner kan upprätthållas. Resolutionsmyndigheterna ska upp- lysa när en resolution av ett institut inte anses vara möjlig. Enligt artikel 15.2 ska resolutionsmyndigheterna för bedömning av möjligheten till resolution, åtminstone, bedöma de frågeställ- ningar som närmare anges i avsnitt C i bilagan. Enligt avsnitt C ska vid bedömning av möjligheterna till resolution (resolvability) av ett institut resolutionsmyndigheten beakta följande: 1.Institutets förmåga att klarlägga centrala affärsområden och kritisk verksamhet för de juridiska personerna. 2.Graden av anpassning mellan juridiska strukturer och företags- strukturer i förhållande till centrala affärsområden och kritisk verksamhet. 3.I vilken mån det finns arrangemang för att tillhandahålla nödvändig personal, infrastruktur, finansiering, likviditet och kapital för att stödja och upprätthålla centrala affärsområden och kritisk verk- samhet. 4.I vilken mån serviceavtal som institutet ingått kan hävdas om insti- tutet avvecklas. 5.I vilken mån institutets styrningsstruktur är lämplig för att hantera och säkra efterlevnaden av institutets interna riktlinjer för service- nivåavtal. 6.I vilken mån institutet har ett förfarande för att föra över tjänster som tillhandahållits tredjeparter inom ramen för ett servicenivå- avtal, ifall kritiska funktioner eller centrala affärsområden skulle separeras. 7.I vilken mån det finns beredskapsplaner och åtgärder för att garan- tera fortsatt tillgång till betalnings- och avvecklingssystem. 8.I vilken mån ledningsinformationssystemen garanterar att resolu- tionsmyndigheterna kan inhämta korrekta och fullständiga uppgif- ter om centrala affärsområden och kritisk verksamhet i syfte att påskynda beslutsprocessen. 9.Ledningsinformationssystemens kapacitet att tillhandahålla uppgif- ter som är väsentliga för att när som helst på ett effektivt sätt kunna försätta institutet i resolution även under mycket föränder- liga förhållanden. 10.I vilken mån institutet har testat sina ledningsinformationssystem i det stresscenario som fastställts av resolutionsmyndigheten. 11.I vilken mån institutet kan garantera att dess ledningsinformations- system kommer att fortsätta att fungera för både det berörda och det nya institutet ifall den kritiska verksamheten och centrala affärs- områden avskiljs från den övriga verksamheten och övriga affärs- områden. 12.I vilken mån institutet inrättat lämpliga förfaranden för att säker- ställa att resolutionsmyndigheten får nödvändiga uppgifter för att identifiera insättare och de belopp som omfattas av insättnings- garantisystemen. 13.Ifall koncernen använder koncerninterna säkerheter – i vilken mån dessa säkerheter tillhandhålls på marknadsvillkor och om riskhan- teringssystemen för dessa säkerheter är stabila. 14.Ifall koncernen tillämpar ömsesidiga transaktioner – i vilken mån dessa transaktioner görs på marknadsvillkor och om riskhante- ringssystemen för denna transaktionsverksamhet är stabila. 15.I vilken mån användningen av koncerninterna säkerheter eller ömsesidigt bokförda transaktioner ökar spridningseffekten inom koncernen. 16.I vilken mån koncernens juridiska struktur utgör ett hinder för att resolutionsverktygen används på grund av antalet juridiska perso- ner, koncernstrukturens komplexitet eller problem med att föra affärsområden till koncernenheter. 17.Institutets antal och typ av kvalificerade skulder. 18.Ifall bedömningen omfattar ett holdingföretag med blandad verk- samhet – i vilken mån en resolution av koncernenheter för det institutet eller finansiella instituten skulle få negativa konsekvenser för koncernens icke finansiella del. 19.Förekomst av och stabilitet hos servicenivåavtal. 20.Huruvida myndigheter i tredjeland har de nödvändiga resolutions- verktygen för att stödja resolutionsåtgärder från unionens resolut- ionsmyndigheter, och omfattningen av samordnade åtgärder mellan unionen och myndigheter i tredjeland. 21.Möjligheten att använda resolutionsverktyg på ett sätt som uppfyl- ler resolutionsmålen med tanke på de tillgängliga verktygen och institutets struktur. 22.I vilken omfattning koncernstrukturen tillåter att resolutionsmyn- digheten i syfte att maximera värdet på koncernen som helhet avvecklar hela koncernen eller en eller flera av dess koncernenheter utan att orsaka en betydande direkt eller indirekt negativ effekt på det finansiella systemet, marknadens förtroende eller ekonomin. 23.De arrangemang och åtgärder genom vilka resolutionen kunde underlättas i fall där koncerner har dotterföretag som är etablerade i olika jurisdiktioner. 24.Trovärdigheten i att använda resolutionsverktyg på ett sätt som uppfyller resolutionsmålen, med tanke på eventuella följder för borgenärer, motparter, kunder och anställda, och eventuella åtgär- der som myndigheter i tredjeland kan vidta. 25.I den mån effekterna av institutets resolution på det finansiella systemet och på finansiella marknadens förtroende kan utvärderas tillräckligt. 26.I den mån resolutionen av institutet kan komma att ha en bety- dande direkt eller indirekt negativ effekt på det finansiella syste- met, marknadens förtroende eller ekonomin. 27.I den mån spridning till andra institut eller till finansiella mark- naderna skulle kunna begränsas genom tillämpningen av resolu- tionsverktygen och resolutionsbefogenheterna. 28.I den mån resolutionen av institutet kunde komma att ha en bety- dande effekt på betalnings- och avvecklingssystem. Enligt artikel 15.4 ska det tas fram tekniska standarder för tillsyn för att ytterligare specificera de frågor och kriterier som ska grans- kas för bedömningen av möjligheten till resolution av institut eller koncerner som anges i punkt 2 (som hänvisar till bilaga C) och i artikel 16. I artikel 4 anges vilka i vilka fall resolutionsmyndigheten får upprätta förenklade planer. Av den bestämmelsen framgår att för- enklingen bl.a. får avse detaljnivån på den bedömning av möjlig- heten till rekonstruktion som föreskrivs i artikel 15 och i avsnitt C i bilagan. Skälen för kommitténs förslag Som framgår av resolutionsdirektivet ska resolutionsmyndigheten i samband med att den upprättar en resolutionsplan ta ställning till i vilken utsträckning det är möjligt att hantera institutet inom ramen för antingen konkurs eller likvidation eller resolution utan att det orsakar allvarliga störningar i det finansiella systemet, inklusive avbrott i kritiska funktioner. Vissa störningar får man dock alltid räkna med, särskilt när ett stort institut fallerar, och därför ska störningar bara undvikas i största möjliga mån.4 4 I den svenska versionen används ordet resolvable i betydelse möjlighet till resolution. Som framgår av den bedömning som ska ligga till grund för prövningen ska emellertid även möjligheten att avveckla ett institut genom normala insolvensförfaranden beaktas. Enligt direktivet ska resolutionsmyndigheten basera sin bedöm- ning av om ett institut är möjligt att hantera inom ramen för reso- lution på ett antal uppräknade frågeställningar. Den uppräkning som görs i direktivet är dock en minimiförteckning. Det är därför möjligt att addera fler frågeställningar. Med hänsyn till de befogenheter som resolutionsmyndigheten tillsammans med tilldelas (se avsnitt 23.3.5) om det bedöms föreligga väsentliga hinder mot att rekonstruera eller avveckla institutet, bör det framgå av lag att resolutionsmyn- digheten ska bedöma möjligheten att rekonstruera eller avveckla ett institut och utgångspunkterna för den bedömningen. För tydlig- hetens skull bör det också anges att det ska ske i samband med att planen upprättas. Av bestämmelsen bör det därför framgå att när resolutionsmyndigheten upprättar en resolutionsplan för ett insti- tut, ska den bedöma i vilken utsträckning det är möjligt att rekon- struera eller avveckla institutet genom konkurs, likvidation eller resolution på ett sätt som inte leder till en allvarlig störning i det finansiella systemet i EES. Bedömningen får inte förutsätta likvi- ditetsstöd från eller någon annan centralbank eller annat statligt stöd än medel ur resolutionsreserven. Bedömningen ska göras efter samråd med och när det är relevant med resolutionsmyndigheterna i de med- lemsstater där det finns betydande filialer. Det förefaller mindre lämpligt att i lag ange vilka kriterier som bedömningen ska grunda sig på (se listan i bilaga C till direktivet som återges ovan). Synen på vilka frågeställningar som är relevanta kommer sannolikt att utvecklas allteftersom erfarenheterna av att upprätta planer ökar. Kommittén anser därför att regeringen bör bemyndigas att meddela föreskrifter om vilka omständigheter som ska ligga till grund för bedömningen. Behovet av föreskrifter från regeringen torde bero på utform- ningen av de tekniska standarder som ska specificera de frågor och kriterier som ska granskas för bedömningen. Dessa tekniska stan- darder kommer att bli bindande och ska följas av resolutionsmyn- digheten. Myndigheten kan därför komma att behöva beakta både de mer generella föreskrifter beslutade av regeringen och de mer detaljerade tekniska standarderna antagna av kommissionen. Möjligheten att meddela undantag från denna bestämmelse bör framgå av föreskrifter meddelade av regeringen. Även om artikel 4 i resolutionsdirektivet även hänvisar till artikel 15, bedömer vi att det inte är möjligt att meddela något undantag från detaljeringsnivån i den tämligen generellt hållna lagbestämmelse som vi föreslår för att införliva artikel 15. Undantagen bör avse de omständigheter som ska ligga till grund för bedömningen (såsom de omständigheter som räknas upp i avsnitt C i bilagan). 23.3.5Befogenheter att åtgärda hinder mot resolution av ett institut Kommitténs förslag: Om resolutionsmyndigheten efter samråd med , bedömer att det finns väsentliga hin- der mot att avveckla eller rekonstruera ett institut, ska den förelägga institutet att ange vilka åtgärder som den anser kan undanröja eller minska de väsentliga hinder som resolutionsmyndigheten identifierar. Om resolutionsmyndigheten bedömer att de åtgärder som institutet föreslår inte effektivt undanröjer eller minskar de väsentliga hindren, får resolutionsmyndigheten under vissa för- utsättningar besluta att överlämna ärendet till Finansinspekt- ionen. får därefter besluta vilka åtgärder som institutet ska vidta för att undanröja eller minska hindren. Vilka åtgärder har att välja mellan ska räk- nas upp i lag. Som nämns ovan ska en resolutionsmyndighet ta ställning till om det är sannolikt att det går att rekonstruera eller avveckla ett insti- tut utan betydande negativa effekter på den finansiella stabiliteten. När resolutionsmyndigheten vid en sådan bedömning och efter samråd med den behöriga myndigheten slår fast att det finns väsentliga hinder för möjligheten att rekonstruera eller avveckla institutet, ska den enligt artikel 17.1 skriftligen meddela det beslu- tet till det berörda institutet, den behöriga myndigheten och reso- lutionsmyndigheten i jurisdiktioner där betydande filialer är belägna. Efter ett sådant meddelande ska enligt artikel 17.2 kravet på resolutionsmyndigheterna att upprätta resolutionsplaner i artikel 10.1 tillfälligt upphävas tills åtgärderna för att undanröja de väsentliga hindren för möjligheten att försätta ett institut i resolution godtagits av resolutionsmyndigheten enligt artikel 17.3 eller beslutats enligt artikel 17.4. Enligt artikel 17.3 ska institutet från motta- gandet av ett sådant meddelande, till resolutionsmyndigheten före- slå möjliga åtgärder för att åtgärda eller avlägsna de väsentliga hin- der som angetts i meddelandet. ska, efter samråd med den behöriga myndigheten, bedöma huruvida de åtgärderna effektivt minskar eller avlägsnar de ifrågavarande väsent- liga hindren. Om resolutionsmyndigheten bedömer att de av ett institut före- slagna åtgärderna inte effektivt minskar eller avlägsnar de ifrågava- rande hindren, ska den enligt artikel 17.4, antingen direkt eller indi- rekt genom den behöriga myndigheten, kräva att institutet vidtar alternativa åtgärder som skulle kunna uppnå det målet samt skrift- ligt meddela institutet dessa åtgärder, vilket inom en månad ska föreslå en plan för att genomföra dem. När resolutionsmyndigheten identifierar alternativa åtgärder ska den visa på vilket sätt de av institutet föreslagna åtgärderna inte kunde avlägsna hindren för möjligheten till resolution och hur de föreslagna alternativa åtgärderna är proportionerliga för att avlägsna hindren. ska beakta det hot som de hindren för möjligheten till resolution innebär för den finansi- ella stabiliteten samt den inverkan åtgärderna har på institutets verksamhet, dess stabilitet och dess förmåga att bidra till ekono- min. Enligt artikel 17.5 ska resolutionsmyndigheten ha befogenhet att vidta någon av följande åtgärder. a)Kräva att institutet ser över koncerninterna finansieringsar- rangemang eller omprövar avsaknaden av sådana, eller upprättar serviceavtal (antingen koncerninterna avtal eller avtal med tredje man) för att säkra tillhandahållandet av kritiska funktioner. b)Kräva att institutet begränsar sina maximala enskilda eller totala exponeringar. Enligt artikel 44.2 ska medlemsstaterna för att möjliggöra resolution av institut och koncerner säkerställa att resolutionsmyndigheterna begränsar, hur mycket kvalificerade skulder för skuldnedskrivningsverktyg andra institut innehar, utom skulder som innehas hos enheter som tillhör samma koncern. c)Införa särskilda eller regelbundna kompletterande informat- ionskrav som är relevanta för resolutionsändamål. d)Kräva att institutet avyttrar särskilda tillgångar. e)Kräva att institutet begränsar eller upphör med specifik befintlig eller föreslagen verksamhet. f)Begränsa eller förhindra utveckling av nya eller befintliga affärsområden eller försäljning av nya eller befintliga produkter. g)Kräva förändringar av de juridiska eller operativa strukturerna för institutet eller varje koncernenhet som direkt eller indirekt står under dess kontroll så att komplexiteten minskas för att säkerställa att det kan gå att juridiskt och operativt avskilja kritiska funktioner från övriga funktioner genom tillämpningen av resolutionsverktygen. h)Kräva att ett institut eller ett moderföretag bildar ett finansiellt moderholdingföretag i en medlemsstat eller ett finansiellt moderholdingföretag inom unionen. i)Kräva att ett institut eller en sådan enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d emitterar kvalificerande skulder för att uppfylla kraven i artikel 45. j)Kräva att ett institut eller en sådan enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d vidtar åtgärder för att uppfylla minimikraven för kapitalbas och kvalificerande skulder enligt artikel 45, och inte minst försöker omförhandla kvalificerande skulder, primär- kapitalinstrument eller supplementärkapitalinstrument som det eller den har utfärdat, för att säkerställa att resolutions- myndighetens eventuella beslut om att skriva ned eller kon- vertera den skulden eller det instrumentet verkställs enligt rätten i den jurisdiktion som skulden eller instrumentet omfattas av. k)Om ett institut är ett dotterföretag till ett holdingföretag med blandad verksamhet, kräva att holdingföretaget med blandad verksamhet bildar ett separat finansiellt holdingföretag för att kontrollera institutet, om detta är nödvändigt för att underlätta resolutionen av institutet och för att undvika att tillämpningen av resolutionsverktygen och resolutionsbefogenheterna får negativa konsekvenser för den icke-finansiella delen av kon- cernen. Enligt artikel 17.6 ska ett beslut i enlighet med artikel 17.1 eller 17.4 uppfylla följande krav: a)Det ska underbyggas med angivande av motiven till bedöm- ningen eller fastställandet i fråga. b)Det ska ange hur bedömningen eller fastställandet uppfyller kravet på proportionalitet i tillämpningen som föreskrivs i punkt 4. c)Det ska kunna överklagas. Enligt artikel 17.7 ska resolutionsmyndigheterna, efter samråd med de behöriga myndigheterna och de utsedda makrotillsynsmyndig- heterna, innan de identifierar eventuella ytterligare åtgärder enligt punkt 4, noggrant överväga åtgärdernas potentiella effekter på institutet i fråga, på den inre marknaden för finansiella tjänster, på den finansiella stabiliteten i andra medlemsstater och i unionen som helhet.