sou · H2B370 · 2014-10-15 00:00:00 — I paragraferna har begreppet utgivare bytts ut mot emittent. Ändringen har ingen betydelse i sak då begreppen har samma innebörd. I och med ändringen samordnas terminologin med lagens övriga bestämmelser. 6, 7, 12 och 14 §§ I paragraferna har begreppet utgivare bytts ut mot emittent. Ändringen har ingen betydelse i sak då begreppen har samma innebörd. I och med ändringen samordnas terminologin med lagens övriga bestämmelser. I första stycket har bestämmelsen om att en emittent ska offentlig- göra nya låneemissioner tagits bort med anledning av att artikel 16.3 i öppenhetsdirektivet har utgått. Utredningens överväganden i fråga om det borttagna kravet redovisas i avsnitt 7.2. Begreppet utgivare bytts ut mot emittent. Ändringen har ingen betydelse i sak då begreppen har samma innebörd. I och med ändringen samordnas terminologin med lagens övriga bestämmelser. I paragrafen anges vilka emittenter som ska tillämpa bestämmel- serna om regelbunden finansiell information. I andra stycket har ett tillägg gjorts i fråga om de bestämmelser som gäller för emittenter med säte utanför EES med anledning av de nya bestämmelserna om rapport om betalningar till myndigheter i 7 §. Av paragrafen framgår vissa undantag från kapitlets bestämmelser om regelbunden finansiell information. I punkten 6 har Europeiska finansiella stabiliseringsfaciliteten (EFSF) samt andra mekanismer som upprättats i syfte att upprätthålla den finansiella stabiliteten i Europeiska monetära unionen lagts till. EFSF är inrättad genom . De övriga mekanismer som åsyftas är sådana mekanismer som inrättats i syfte att upprätthålla den finansiella stabiliteten i Europeiska monetära unionen genom tillhandahåll- ande av tillfälligt finansiellt stöd till medlemsstater vars valuta är euro. Bestämmelsen genomför ändringen i artikel 8.1.a i öppen- hetsdirektivet. Paragrafen behandlas i avsnitt 6.4.1. Paragrafen är ny och genomför artikel 4.7 i öppenhetsdirektivet enligt vilken årliga redovisningar ska upprättas med hjälp av ett elektroniskt rapporteringsformat . Bestämmelsen ska därför tillämpas på års- och koncernredovisningar som upprättas för räkenskapsår som avslutas eller senare, vilket framgår av föreslagna ikraftträdandebestämmelser för lagen. Bestämmelser om att bl.a. års- och i förekommande fall koncern- redovisning ska lämnas till som den offentliggörs finns i 17 kap. 3 §. Närmare bestämmelser om det tekniska formatet för elektronisk inrapportering kommer att med- delas i tekniska standarder som ska antas av kommissionen i enlig- het med artikel 4.7 i öppenhetsdirektivet. Direktivbestämmelsen är villkorad av att upprättar en kostnads- och intäktsanalys. I avvaktan på att arbete färdig- ställs föreslår utredningen att ikraftträdandet av bestämmelsen ska skjutas regeringen bestämmer. Paragrafen behandlas i avsnitt 6.4.3. I paragrafen har begreppet utgivare bytts ut mot emittent. Ändringen har ingen betydelse i sak då begreppen har samma innebörd. I och med ändringen samordnas terminologin med lagens övriga bestäm- melser. I paragrafen ersätts den tidigare bestämmelsen om delårsredogör- else med en bestämmelse om rapport om vissa betalningar till myndigheter. Paragrafen genomför artikel 6 i öppenhetsdirektivet. Utredningens överväganden i fråga om rapport om betalningar till myndigheter framgår av avsnitt 6.5 och utredningens överväg- anden i fråga om den borttagna bestämmelsen om delårsredogör- else redovisas i avsnitt 6.2.3. I paragrafen ersätts den tidigare bestämmelsen om kvartalsrapport med en bestämmelse som anger innehållet i den rapport om betal- ningar till myndigheter som ska offentliggöras enligt 6 §. Utredningens överväganden i fråga om rapport om betalningar till myndigheter framgår av avsnitt 6.5 och utredningens överväg- anden i fråga om den borttagna bestämmelsen om kvartalsrapport redovisas i avsnitt 6.2.3. I paragrafen har begreppet utgivare bytts ut mot emittent. Ändringen har ingen betydelse i sak då begreppen har samma innebörd. I och med ändringen samordnas terminologin med lagens övriga bestäm- melser. I paragrafen regleras vilka bestämmelser om regelbunden finansiell information som ska tillämpas av emittenter från tredje land. Till följd av att bestämmelsen om kvartalsrapport i 7 § tagits bort har hänvisningen i första stycket till vilka regler om kvartalsrapport som får tillämpas av emittenter från tredje land tagits bort. Gemensamma bestämmelser om information som skall offentliggöras av emittenter Tillägget i första stycket innebär att kapitlets bestämmelser om offentliggörande av information m.m. ska tillämpas i fråga om val av hemmedlemsstat för emittenter som har som hemmedlems- stat. Bestämmelsen omfattar både emittenter som genom valet väljer att ska vara hemmedlemsstat, och emittenter som redan valt som hemmedlemsstat och ändrar detta val. Tillägget i andra stycket innebär att även emittenter som inte har som hemmedlemsstat och som omfattas av bestämmelsen om krav på offentliggörande av hemmedlemsstat i 1 kap. 9 b § ska omfattas av bestämmelsen om offentliggörande av information i 2 § samt av de föreskrifter om språk som meddelats med stöd av bemyndigandet i 5 § 2. Paragrafen behandlas i avsnitt 4.2.5. Paragrafen innehåller bestämmelser om elektronisk lagring hos av sådan information som lämnas till inspek- tionen i enlighet med 17 kap. 3 § LVM. Bestämmelsen bygger på artikel 21.2 i öppenhetsdirektivet. Enligt ett tillägg i andra stycket ska det vara möjligt att få åt- komst till den information som finns i lagringsfunktionen via den europeiska elektroniska åtkomstpunkt som ska inrättas av . Åtkomstpunkten ska inrättas . I avvaktan på att åtkomstpunkten inrättas föreslår utredningen att ikraftträd- andet av bestämmelsen skjuts regeringen bestämmer. Bestämmelsen genomför den nya artikel 21a.3 i öppenhetsdirektivet. Den närmare tillämpningen av bestämmelsen kommer framgå av tekniska standarder för tillsyn som ska antas av kommissionen i enlighet med artikel 22 i öppenhetsdirektivet. Därutöver har kom- missionen i enlighet med artikel 21.4 första stycket b och c i öppenhetsdirektivet befogenhet att anta delegerade akter med miniminormer för lagringsfunktionen, regler för driftskompabilite- ten för den teknik som lagringsfunktionen bygger på samt om till- gången till information på unionsnivå via lagringsfunktionen. För genomförandet av sådana delegerade akter finns ett bemyndigande för regeringen att meddela föreskrifter i 17 kap. 5 § LVM. Paragrafen behandlas i avsnitt 7.4. 18 kap. Övriga krav på emittenter 1–12 §§ I paragraferna har begreppet utgivare bytts ut mot emittent. Ändringen har ingen betydelse i sak då begreppen har samma innebörd. I och med ändringen samordnas terminologin med lagens övriga bestämmelser. En ändring i rubriken införs för att tydliggöra att det är sanktions- befogenheten föreläggande som regleras i paragrafen. I första stycket 1 har ett tillägg gjorts där det framgår att Finans- inspektionen vid vite får förelägga en emittent att göra rättelse om emittenten inte fullgör skyldigheten att offentliggöra information i enlighet med bestämmelsen i 15 kap. 8 §, dvs. information om alla förändringar i de rättigheter som är knutna till värdepapper som är upptagna till handel på en reglerad marknad. Tillägget föranleds av artikel 28a i öppenhetsdirektivet. Därutöver har hänvisningen i första stycket till 16 kap. 4–7 §§ ändrats med anledning av att kravet på att offentliggöra delårsredo- görelse eller kvartalsrapport i 16 kap. 6 och 7 §§ utmönstrats ur lagen. möjlighet att förelägga om rättelse om- fattar efter ändringen även kravet på att en emittent ska upprätta års- och koncernredovisning i ett format som möjliggör elektro- nisk rapportering i enlighet med den nya 16 kap. 4 a § samt kravet på att vissa emittenter ska offentliggöra en årlig rapport om betal- ningar till myndigheter enligt den nya lydelsen av 16 kap. 6 §. Paragrafen behandlas i avsnitt 8.2.1. Genom ett tillägg i första stycket framgår att ska besluta om sanktionsavgift för det fall en emittent inte fullgör skyldigheten att offentliggöra information i enlighet med bestäm- melsen i 15 kap. 8 §. Se författningskommentaren till 18 §. Därutöver har hänvisningen i första stycket till 16 kap. 4–7 §§ ändrats med anledning av att kravet på att offentliggöra delårsredo- görelse eller kvartalsrapport i 16 kap. 6 och 7 §§ utmönstrats ur lagen. skyldighet att besluta om sanktions- avgift ska efter ändringen även omfatta kravet på att en emittent ska upprätta års- och koncernredovisning i ett format som möjlig- gör elektronisk rapportering i den nya 16 kap. 4 a § samt kravet på att vissa emittenter ska offentliggöra en årlig rapport om betalningar till myndigheter enligt den nya lydelsen av 16 kap. 6 §. Genom ett nytt andra stycke genomförs bestämmelserna om sanktionsavgifter i artikel 28b i öppenhetsdirektivet. Se i denna del författningskommentaren till 6 kap. 3 a § LHF. I paragrafen har i övrigt gjorts vissa språkliga justeringar och begreppet särskild avgift har bytts ut mot begreppet sanktions- avgift. Paragrafen behandlas i avsnitt 8.3.1. 20–21 §§ I paragraferna har endast gjorts språkliga justeringar. I första stycket har hänvisningen till 16 kap. 4–7 §§ ändrats. Ändringen innebär att regelbunden finansiell information i form av års- och koncernredovisning samt halvårsrapport alltjämt omfattas av bestämmelsen. Den nya 16 kap. 4 a § om upprättande av års- och koncernredovisning i ett format som möjliggör elektronisk rapporte- ring samt de nya bestämmelserna om rapport om betalningar till myndigheter i 16 kap. 6 och 7 §§ omfattas däremot inte av bestäm- melsen. I rubriken har begreppet straffavgift tagits bort. Genom en ett nytt andra stycke genomförs bestämmelserna om sanktionsavgifter i artikel 28b i öppenhetsdirektivet. Se i denna del författnings- kommentaren till 6 kap. 3 a § LHF. Jämför kommentaren till 6 kap. 3 d § LHF. 26–28 §§ I paragraferna har endast gjorts språkliga justeringar. Jämför kommentaren till 6 kap. 3 f § LHF. Jämför kommentaren till 6 kap. § LHF. Jämför kommentaren till 6 kap. 3 h § LHF. Paragrafen är ny. Paragrafen genomför artikel 28.2 i öppenhetsdirektivet och innebär att sanktioner och sanktionsavgifter under vissa förutsätt- ningar kan beslutas mot fysiska personer i bolagets styrelse eller ledning som är ansvariga för bolagets överträdelse. I paragrafens första stycke anges de överträdelser som kan leda till sanktioner för fysiska personer. Sanktioner kan beslutas när ett bolag har gjort sig skyldigt till en överträdelse av 15 kap. 8 § (information om alla förändringar i de rättigheter som är knutna till värdepapper som är upptagna till handel på en reglerad marknad) och 16 kap. 4–6 §§ om regelbunden finansiell information. Angående förutsättningarna för paragrafens tillämpning, jfr vidare kommentaren till 6 kap. 3 i § LHF. Jämför kommentaren till 6 kap. 3 j § LHF. Jämför kommentaren till 6 kap. 3 k § LHF. Jämför kommentaren till 6 kap. 3 l § LHF. Jämför kommentaren till 6 kap. 3 m § LHF. Jämför kommentaren till 7 kap. 2 § LHF. Särskilt yttrande av , och , Om ett sanktionsföreläggande mot en fysisk person (verkställande direktör, styrelseledamot m.fl.) med anledning av en överträdelse från bolagets sida inte godkänns inom utsatt tid föreslås Finans- inspektionen få väcka talan i domstol om att sanktioner ska beslutas. Utredningens förslag innebär att en sådan talan ska väckas i allmän förvaltningsdomstol. Enligt vår mening bör prövningen i stället ske i allmän domstol. På i huvudsak de rättssäkerhetsbetingade skäl som anförs i justitierådet promemoria om sanktioner enligt CRD IV, och som även ligger till grund för för- slagen års marknadsmissbruksutredning (SOU 2014:46), anser vi att talan om sanktioner vid icke god- kända sanktionsförelägganden ska väckas i allmän domstol. Vi anser sålunda att främst följande omständigheter talar för att sanktionsprövningen ska göras i allmän domstol. Fråga är om sank- tioner mot fysiska personer. Domstolsprövningen innefattar pröv- ning av subjektiva rekvisit – sanktioner och sanktionsavgifter ska kunna beslutas endast om domstolen funnit att individen uppsåt- ligen eller av grov oaktsamhet har fattat ett beslut eller underlåtit att fatta ett beslut som har lett till bolagets överträdelse. I och med att prövningen innefattar subjektiva rekvisit kan domstolen inom ramen för prövningen förväntas behöva ta ställning till utrednings- material och bevisning, som mer rättssäkert kan hanteras om pröv- ningen görs i allmän domstol. Processen i allmän domstol bygger på såväl muntlighetsprincipen som de så kallade omedelbarhets- och koncentrationsprinciperna, vilket innebär att processmaterialet vid en huvudförhandling ska läggas fram muntligen, domen ska grundas på vad som förekommit vid förhandlingen och förhand- lingen så långt som möjligt fortgå i ett sammanhang. De maximala sanktionsavgifterna är mycket höga (). Sanktion- erna ska enligt det bakomliggande EU-direktivet vara avskräckande och effektiva. Enligt Europeiska domstolen för de mänskliga rättig- heterna () är sanktioner som är avskräckande och bestraffande att jämställa med brottspåföljd (straff) även om de benämns administrativa sanktioner. De maximala sanktionsavgift- erna är så höga att de är att jämställa med brottspåföljd och bör prövas i den ordning som är föreskriven för prövning av brottmål, d.v.s. i de allmänna domstolarna. Utredningen anför som ett argument för att talan om sanktioner ska väckas i allmän förvaltningsdomstol att allmän förvaltnings- domstol prövar subjektiva rekvisit, exempelvis i mål om företrädaransvar enligt skatteförfarandelagen. Vi anser tvärtom att företrädaransvar är ett varnande exempel i rättssäkerhetshänseende. Den utveckling i rättstillämpningen som skett efter att målen flyttades till förvaltningsdomstolarna innebär att, trots att lagen för ansvar kräver uppsåt eller grov oaktsamhet, frågan om en företrädares ansvar i praktiken avgörs utifrån objektiva kriterier beträffande huruvida relevanta avvecklingsåtgärder vidtagits eller inte. De andra skäl som utredningen anför till stöd för sitt förslag saknar visserligen inte relevans, men på grund av sanktionernas och sanktionsprövningens karaktär väger enligt vår mening de ovan anförda rättssäkerhetsaspekterna tyngre. Allmän domstol har, som nämnts, förordats i såväl promemo- rian om sanktioner enligt CRD IV som av marknads- missbruksutredning. Enligt uppgift i promemorian är inriktningen densamma även värdepappersmarknadsutredning. Om även prövningen av nu aktuella överträdelser skulle göras i allmän domstol vinns fördelen av ett mer enhetligt förfarande vid hand- läggning av sanktioner och sanktionsavgifter mot fysiska personer på finansmarknadens område. Vi anser att intresset av en sådan enhetlig, rättssäker och effektiv ordning är betydande. Utredningen bedömer (avsnitt 10.3.2) att hanteringen av sank- tioner inte kommer att medföra någon väsentligt ökad belastning för domstolarna. Vi delar den bedömningen och kan avslutningsvis konstatera att kostnaden för att välja den mest rättssäkra ordningen – allmän domstol – för prövning av sanktionerna i fråga således torde vara låg. Särskilt yttrande av , Utredningen har att ta ställning om den svenska lagstiftningen ska vara i nivå med direktivets bestämmelser eller om det finns sär- skilda skäl att i vissa frågor kräva mer eller snabbare information än de som framgår av direktivet. Utredningen har beslutat sig att lägga sig på direktivets nivå när det gäller frekvens av delårsrapporter. Det innebär i korthet att lagen kommer att kräva minst en årsredovisning som ska offentlig- göras från utgången av verksamhetsåret och en halvårsrapport ska offentliggöras från utgången från halvårsperioden. Utredningens förslag att halvårsrapporten ska offentliggöras innebär en skärpning i svensk rätt jämfört med direktivets nivå som anger . I det nu gällande öppenhetsdirektivet finns ett krav på att offent- liggöra en delårsredogörelse vilket i korthet kan betecknas som en förkortad och förenklad delårsrapport. har dock genom självreglering via börserna (för stockholmsbörsens del) haft ett krav på obligatorisk rapportering kvartalsvis varigenom kravet på delårsredogörelse inte haft någon praktisk betydelse. Att erhålla enkla, ändamålsenliga och för hela marknaden lämp- liga och ej kostsamma bestämmelser torde vara önskvärt i en lag- stiftningsprocess. ska lagreglerna tillse att alla aktörer behandlas lika med det övergripande syftet att skapa förutsätt- ningar för ett effektiv, rättvis och trovärdig kapitalmarknad. Eftersom de finansiella marknaderna är i ständig och snabb förändring har inte alltid lagstiftaren hunnit med i utvecklingen. Historiskt har därför finansiella regler ofta vuxit fram genom att marknadens krav formaliserats i avtal med börser och andra själv- regleringsorgan, så kallad självreglering. Vid behov har sedan dessa bestämmelser blivit lag. Denna arbetsgång har säkrat att reglerna är fast förankrade i marknaden innan de införs i lag. Reglerna kring kvartalsrapporter har växt fram på detta sätt. Jag anser mot denna bakgrund att det naturliga steget för lag- stiftaren är att gå vidare och kräva kvartalsvis rapportering för börs- noterade bolag. I de mycket fåtaliga fall bolagen skulle anse att det är för administrativt krävande finns en möjlighet att söka sig till alternativa handelsplatser (MTF). De motiv som jag anför för mitt särskilda yttrande är följande. Som framgår av sammanfattningen har vi i genom själv- reglering haft krav på kvartalsrapporter . Vid införandet av kravet hade av bolagen på frivillig väg valt att lämna rapporter kvartalsvis. är det krav på kvartalsvis rapporte- ring för börsbolag på världens överlägset största marknad, den amerikanska. Även i och är kvartalsrapportering ett krav. Mot bakgrund av den långa tidsrymd som kan komma att upp- stå mellan de två obligatoriska rapporterna (årsredovisningen och halvårsrapporten), upp till åtta–vid val av olyckliga tidpunkter för offentliggörande, kommer det enligt mitt för- menande inte vara möjligt för ett rörelsedrivande bolag följa öppen- hetsdirektivets övriga regler kring offentliggörande utan att lämna rapporter kvartalsvis. Öppenhetsdirektivets övriga offentliggörande- regler innebär att all kurspåverkande information måste offentlig- göras så snart den är tillgänglig. Börsnoterade rörelsedrivande bolag har normalt uppföljning av resultat, ställning och kassaflöden och gör åtminstone varje kvartal i samband med styrelsemöten mer omfattande rappor- ter som styrelsen behöver för att kunna styra bolaget. Det är dessa interna rapporter som sedan utgör underlag för de externa kvartals- rapporterna. Eftersom denna information är kurspåverkande i enlighet med de övriga reglerna som finns i öppenhetsdirektivet måste börsnoterade bolag offentliggöra denna kurspåverkande information enligt mig. Det gäller även om den är helt i linje med marknadens förväntningar – eftersom det går att handla på strategier som innebär oförändrad aktiekurs. Arbetet med att formalisera de interna rapporterna till externa rapporter innebär ett visst arbete och vissa kostnader för bolagen – men nyttan för investerarkollektivet väger över. Att offentliggöra kvartalsrapporter ger också möjlighet att fokusera på den löpande verksamheten och ger större möjlighet för ledning och styrelse att köpa och sälja aktier i det egna bolaget. En fördel med att rappor- tera kvartalsvis innebär också att bolaget inte behöver skicka press- meddelanden lika ofta kring det löpande resultatet och ställningen mellan årsredovisning och halvårsrapport. Ett argument att ta bort kravet har varit att marknaden ändå kommer att kräva kvartalsvis rapportering och därför behövs ej lagstiftning på området. Som påtalats i sammanfattningen är natur- liga sättet att införa lagar inom den finansiella sektorn att ta till vara marknadens åsikter om vad som är väsentlig information och bekräfta den genom lagstiftning. Utredningens förslag kommer också göra det möjligt för pro- fessionella aktörer att tillskansa mer uppgifter om bolagen i kon- takter med representanter från bolagen. Förslaget ger också ägare med insyn genom styrelseplatser ett oskäligt stort informations- övertag gentemot mindre ägare – både befintliga och potentiella. Den enskilt största anledningen till att jag går emot utredning- ens förslag är att risken är överhängande att information kommer att läcka från bolagen och att det ger betydligt större möjligheter för ojämlik och orättvis handel. Finansiell information är färskvara och till följd av att årsredovisningen i enlighet med utredningens förslag kan komma att dröja ända upp efter utgången av räkenskapsårets utgång kan det bli lagligt möjligt att inte erhålla information under åtta eller ändå upp från ett börsnoterat bolag i enlighet med utredningens förslag. Åtta–är en evighet i den snabbt föränderliga finansiella världen. Den långa tidsrymden kommer att kraftigt öka risken för läckage och otillbörlig handel. I förhållande till nuvarande regelverk innebär en lagstiftning om obligatorisk kvartalsrapportering ingen förändring för bolagen utan det är endast en kodifiering av den praxis som redan gäller till följd av börsernas krav. Frågan om kvartalsrapportering i lag anser jag dock vara viktig för att helt lämnas över i marknadens händer. Börserna är vinstdrivande organisationer som arbetar över nations- gränser och de begränsas i sina möjligheter att ställa upp lokala regelverk av sina intressenter. Genom att ta ställning för kvartalsrapportering skulle visa EU att vi tar dessa frågor på största allvar och att är ett land där fokus ligger på en väl fungerande, rättvis och öppen finans- marknad. Regelbunden finansiell information och offentliggörande av aktieinnehav En utredare ska lämna förslag till de lagändringar som krävs i svensk rätt för att genomföra och rådets direktiv om ändring av det s.k. öppenhetsdirektivet. krav på att emittenter ska lämna regelbunden finansiell informa- tion, anmälningsskyldighet för innehavare av aktier och andra jäm- förbara finansiella instrument som en emittent har gett ut, och vilka sanktioner som bör finnas för överträdelser av regelverket. Utredaren ska särskilt analysera och överväga om det finns ett utrymme för och behov av att behålla ett krav i svensk rätt om att emittenter ska offentliggöra kvartalsrapporter. Utredaren ska även analysera och i förekommande fall lämna lagförslag till hur tillsynen över emittenters finansiella regelbundna rapportering (s.k. redovisningstillsyn) bör organiseras. Uppdraget ska redovisas . Öppenhetsdirektivet och motsvarande svenska regler kom rådet och överens om ett direktiv om ändring av och rådets direktiv /109/EG av om harmonisering av insyns- kraven angående upplysningar om emittenter vars värdepapper är upptagna till handel på en reglerad marknad och om ändring av direktiv /34/EG , det s.k. öppenhetsdirektivet. Ändrings- direktivet (och rådets direktiv /50/EU av ) trädde i kraft och ska vara genomfört . Till öppenhets- direktivet finns även ett genomförandedirektiv (kommissionens direktiv /14/EG av om tillämpningsföre- skrifter för vissa bestämmelser i direktiv /109/EG). Eftersom öppenhetsdirektivet är ett s.k. minimidirektiv i vissa delar står det länderna inom EES fritt att i dessa delar införa eller behålla mer långtgående krav än de som följer av direktivet. Öppenhetsdirektivet har genomförts i svensk rätt huvud- sakligen genom lagen (1991:980) om handel med finansiella instru- ment och lagen (2007:528) om värdepappersmarknaden (se prop. 2006/07:65 och prop. 2006/07:115). Regeringen har efter bemyn- digande i dessa lagar meddelat föreskrifter för tillämpningen av de lagarna genom förordningen (2007:375) om handel med finansiella instrument och förordningen (2007:572) om värdepappersmark- naden. har med stöd av bemyndiganden i de båda förordningarna meddelat föreskrifter (se t.ex. Finansinspek- tionens föreskrifter [FFFS 2007:17] om verksamhet på marknads- platser).