sou · H2B354 · 2014-07-15 00:00:00 — Till stöd för sitt arbete får utredaren inrätta en referensgrupp med repre- sentanter för myndigheter och organisationer. I ett delbetänkande, som ska lämnas , ska utredaren redovisa utvärderingen av myndighetsansvaret. Uppdraget ska redovisas slut- ligt . Tilläggsdirektiv till (L 2012:01) Utvidgning av och förlängd tid för uppdraget Utredaren får i uppdrag att också utreda möjligheten att införa ett undantag från tillståndsplikten enligt den föreslagna kameraövervak- ningslagen för övervakning av vilt. Det utvidgade uppdraget om kameraöverakning för viltövervakning ska redovisas i ett delbetän- kande . Regeringen förlänger också tiden för redovisningen av utvärde- ringen av myndighetsansvaret till och för utred- ningen i övrigt till . Regeringen beslutade kommittédirektiv om över- syn av jaktlagstiftningen m.m. (dir. 2012:77) med uppdrag att se över den svenska jaktlagstiftningen i syfte att få till stånd dels en modern lagstiftning med tydlig systematik och moderna bestämmelser för en långsiktigt hållbar jakt och viltvård samt djurskydd för de vilda djuren, dels ett förbättrat genomförande av EU-rättsliga åtaganden. Myndighetsansvaret för jakten och viltvården ska utvär- deras. En partiell översyn av lagen (2000:592) om viltvårdsområden ska också göras. Utredaren ska också överväga möjligheten att avskaffa den s.k. dubbla jakträtten som finns inom vissa delar av renskötselområdet till följd av bestämmelsen i 25 § rennäringslagen (1971:437) om rätt för medlemmar i samebyar att jaga på renbetesfjällen och i lapp- markerna. Utredaren ska vidare överväga hur jakten, inom ramen för EU-rättsliga åtaganden, långsiktigt kan tryggas på renbetesfjällen i och på kronomarken ovanför odlingsgränsen i och . Regeringen beslutade att överlämna propositionen En ny kameraövervakningslag (prop. 2012/13:115) till . I pro- positionen föreslås att en ny kameraövervakningslag ska ersätta lagen (1998:150) om allmän kameraövervakning och vissa bestämmelser i personuppgiftslagen (1998:204). Genom att bestämmelserna samlas i en enda lag blir reglerna mer överskådliga och lättillgängliga. Ut- gångspunkten är att det även fortsättningsvis ska krävas tillstånd vid övervakning av platser dit allmänheten har tillträde, t.ex. gator och torg. Med platser dit allmänheten har tillträde avses även områden i skog och mark där allemansrätten gäller. Tillstånd ska ges om över- vakningsintresset väger tyngre än integritetsintresset. En nyhet är att det uttryckligen anges att det ska fästas vikt vid om ändamålet med övervakningen är att avslöja eller utreda brott samt om teknik som främjar skyddet av enskildas personliga integritet ska användas. Större utrymme skapas för kameraövervakning utan krav på tillstånd, bl.a. i butiker, tunnelbanan och parkeringshus. Integritetsskyddet förstärks bl.a. genom en skadeståndsbestämmelse som ger enskilda rätt till ersättning för skada och kränkning vid överträdelse av lagen. Lag- förslagen föreslås träda i kraft . och har i remiss- yttranden framfört att det bör införas undantag från tillståndsplikten för kameraövervakning av vilt. I remissyttrandena behandlades fram- för allt övervakningskameror som används vid åtlar, dvs. platser där jaktlockbete läggs ut. Regeringen konstaterade i propositionen att om en övervaknings- kamera, som används för viltövervakning, är uppsatt så att den kan riktas mot en plats dit allmänheten har tillträde är övervakningen tillståndspliktig (prop. 2012/13:115 s. 72 f.). Regeringen uttalade vidare att det finns ett samhälleligt intresse av att kunna använda kameraövervakning för att bedriva effektiv jakt. Det konstaterades att det i första hand finns ett behov av att använda kameraövervak- ning vid jakt efter arter som t.ex. vildsvin och mårdhund, vilka kan orsaka skador på jordbruket och den biologiska mångfalden. Det betonades att för att övervakning av det aktuella slaget ska kunna godtas är det avgörande att kamerorna fångar ett begränsat område. Detta eftersom människor normalt inte förväntar sig att bli övervaka- de i skog och mark. Det måste därför säkerställas att t.ex. motionärer och andra som vistas i naturen i rekreationssyfte inte blir föremål för övervakning i en utsträckning som inte är acceptabel. Regeringen bedömde att det finns ett behov av att utreda om det är möjligt att göra undantag från tillståndsplikten för övervakning av vilt. Eftersom det inte fanns underlag att behandla frågan i lagstift- ningsärendet om en ny kameraövervakningslag avsåg regeringen att återkomma till frågan i ett annat sammanhang. Kameraövervakning behövs för en effektiv jakt Åtlar används bl.a. för att effektivisera jakten på vildsvin. Vildsvin orsakar betydande skador inom jordbruket. För den enskilde jordbrukaren kan en uppbökad vall eller förlorad skörd innebära stora kostnader. I en rapport från uppskattades totalkost- naderna för vildsvinsskador i till ca . Tillväxten hos vildsvinspopulationen har varit stark. Viltskadecenter bedömer den till 150 000–200 000 och avskjut- ningen i uppgick till ca 55 000 djur, enligt . Trafikolyckor ökar i takt med vildsvins- stammen och skadorna i trafiken överskred 4 000 stycken att jämföras med ungefär 2 500 . De samhällsekonomiska vinsterna av att nu begränsa vildsvinsstammen får således anses vara stora. Kameraövervakning, särskilt vid åtlar för vildsvin, leder till en mer effektiv jakt eftersom det ger en exakt och uppdaterad kunskap om vilka djur som använder åteln, t.ex. ålder, antal, om det finns hondjur med dragna spenar, små kultingar etc. – när vuxna vildsvin är fredade, kan man med åtelkamerans hjälp undvika att vaka vid åtlar som endast sådana djur använder och i stället välja åtlar där skjutbara vildsvin uppehåller sig. Vildsvin har tämligen regelbundna vanor och en åtelkamera kan även ge besked om ungefär när en viss vildsvinsgrupp går fram på åteln. Med hjälp av denna kunskap kan man hinna med besök på flera åtlar under . Vid sidan av att effektivisera jakten kan kameraövervakning av vilda djur också vara ett kostnadseffektivt redskap för att få bättre kunskap om viltstammarnas storlek och sammansättning. Vildsvins- stammen uppskattas till mellan 90 000–200 000 djur vilket visar att det finns bristfällig kunskap om vildsvinens antal. Detsamma gäller tillväxt, täthet och utbredning. Detta är till nackdel för förvalt- ningen. Genom att skapa standardiserade metoder för inventering med kameraövervakning kan goda kunskaper om viltet erhållas till låga kostnader för det allmänna. Dessutom har det s.k. mårdhunds- projektet visat att automatiska kameror, utplacerade vid doftåtlar, är en effektiv metod att upptäcka ej önskvärda arter, i detta fall mård- hund. Kameraövervakning har således goda möjligheter att bidra till en mer effektiv jakt på vildsvin, bättre kunskap om förändringar av vild- svinspopulationers storlek och sammansättning samt en generellt bättre kunskap om vilka djurarter som finns i området. Utredaren ska utreda om det är möjligt att göra undantag från till- ståndsplikten för kameraövervakning av vilt. Utredaren ska ha som utgångspunkt att ett undantag från till- ståndsplikten endast ska avse övervakning där det inte är motiverat med en individuell prövning i varje enskilt fall (se prop. 2012/13:115, s. 51–52). Ett undantag ska således vara avgränsat till kameraöver- vakning där intresset av övervakning regelmässigt väger tyngre än den enskildes intresse av att inte bli övervakad. Utredaren bör vidare ha som utgångspunkt att kameraövervakning som undantas från tillståndsplikten endast ska avse fall där kame- rorna fångar ett begränsat område (se prop. 2012/13:115 s. 72 f.) Om utredaren bedömer att ett undantag från tillståndsplikten bör införas ska det övervägas om den undantagna övervakningen ska omfattas av anmälningsplikt till . Om utredaren inte föreslår undantag från tillståndsplikten ska det övervägas om andra åtgärder bör föreslås för att underlätta över- vakning av vilt. Utredaren ska föreslå de författningsändringar som behövs för att genomföra förslagen. Utredaren ska vid genomförandet av denna del av uppdraget samråda med Datainspektionen. Det som sägs om kostnader, regelförenkling och konsekvens- beskrivningar i de tidigare direktiven gäller även fortsättningsvis. Förlängd tid för uppdraget Det utvidgade uppdraget ska redovisas tillsammans med frågorna om arrendatorers jakträtt och utfordring av vilda djur enligt det ursprung- liga direktivet (dir 2012:77) i ett delbetänkande . Regeringen förlänger också tiden för redovisning av utvärderingen av myndighetsansvaret till och för utredningen i övrigt till . Tillkännagivande (2011:787) om de EU-bestämmelser som kompletteras av lagen (2006:805) om foder och animaliska biprodukter Grundförordningar som i sin helhet kompletteras av lagen 1.Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1831/2003 av om fodertillsatser. 2.Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 183/2005 av om fastställande av krav för foderhygien. 3.Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 767/2009 av om utsläppande på marknaden och använd- ning av foder, om ändring av och rådets för- ordning (EG) nr 1831/2003 och om upphävande av rådets direk- tiv 79/373/EEG, kommissionens direktiv /511/EEG, rådets direktiv /471/EEG, 83/228/EEG, 93/74/EEG, 93/113/EG och 96/25/EG samt kommissionens beslut /217/EG. 4.Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1069/2009 av om hälsobestämmelser för animaliska bi- produkter och därav framställda produkter som inte är avsedda att användas som livsmedel och om upphävande av förordning (EG) nr 1774/2002 (förordning om animaliska biprodukter). Grundförordningar som kompletteras av lagen om foder och animaliska biprodukter i de delar de innehåller bestämmelser som faller inom lagens tillämpningsområde 5.Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 178/2002 av om allmänna principer och krav för livs- medelslagstiftning, om inrättande av Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet och om förfaranden i frågor som gäller livsmedelssäkerhet. 6.Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1829/2003 av om genetiskt modifierade livsmedel och foder. 7.Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1830/2003 av om spårbarhet och märkning av gene- tiskt modifierade organismer och spårbarhet av livsmedel och foderprodukter som är framställda av genetiskt modifierade orga- nismer och om ändring av direktiv /18/EG. 8.Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 882/2004 av om offentlig kontroll för att säkerställa kon- trollen av efterlevnaden av foder- och livsmedelslagstiftningen samt bestämmelserna om djurhälsa och djurskydd. 9.Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 396/2005 av om gränsvärden för bekämpningsmedels- rester i eller på livsmedel och foder av vegetabiliskt och animaliskt ursprung och om ändring av rådets direktiv /414/EEG. Grundförordningar som kompletteras av lagen om foder och animaliska biprodukter i de delar som anges i det följande 10.Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 999/2001 av om fastställande av bestämmelser för förebyg- gande, kontroll och utrotning av vissa typer av transmissibel spongiform encefalopati, när det gäller a.artikel 2, i den del som faller inom tillämpningsområdet för lagen om foder och animaliska biprodukter, c.artikel 6, i de delar som gäller åtgärder efter testning som utförs på slakteri och som avser kvarhållande i avvaktan på negativt provsvar av varor som inte är avsedda att användas som livsmedel, d.artikel 8, i de delar som faller inom tillämpningsområdet för lagen om foder och animaliska biprodukter, e.artikel 16, i de delar som faller inom tillämpningsområdet för lagen om foder och animaliska biprodukter, och f.bilaga XI, i de delar som inte avser livsmedel. 11.Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 2160/2003 av om bekämpning av salmonella och vissa andra livsmedelsburna zoonotiska smittämnen, när det gäller a.artikel 3.2, i den del bestämmelsen avser foder, b.artikel 7, i den del bestämmelsen avser foder, och c.artikel 12, i den del bestämmelsen avser foder. 12.Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 852/2004 av om livsmedelshygien, när det gäller a.del A, punkt 4 a i bilaga I, i den del bestämmelsen avser foder, b.del A, punkt 7 i bilaga I, såvitt avser sådana uppgifter som faller inom tillämpningsområdet för lagen om foder och ani- maliska biprodukter, och c.del A, punkt 8 a i bilaga I. 13.Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 853/2004 av om fastställande av särskilda hygienregler för livsmedel av animaliskt ursprung när det gäller avsnitt IV, kapitel II, punkt 4 a, fjärde stycket i bilaga III, i den del bestäm- melsen avser utförande av officiella kontroller vid den tekniska anläggningen. 14.Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 854/2004 av om fastställande av särskilda bestämmelser för genomförandet av offentlig kontroll av produkter av animaliskt ursprung avsedda att användas som livsmedel, när det gäller a.artikel 4, i de delar som inte avser livsmedel, b.artikel 5.1 e, i delar som inte avser livsmedel, c.artikel 5.1 f, i delar som avser sådan provtagning som faller inom tillämpningsområdet för lagen om foder och animaliska biprodukter, d.avsnitt I, kapitel I, punkt 1 i bilaga I, i de delar som inte av- ser livsmedel, och e.avsnitt I, kapitel II, E i bilaga I, i de delar som inte avser livs- medel. Kommissionens förordning (EG) nr 2075/2005 av den om fastställande av särskilda bestämmelser för offentlig kontroll av trikiner i kött, när det gäller a.artikel 4.2, och b.artikel 12.1 h iii. Enkätundersökning för skyddsjakt på vilt arbetar med att undersöka i vilken utsträckning jordbruksarrendatorer medges möjligheterna till skyddsjakt på klöv- vilt och stora fåglar (tranor och gäss). Enligt 7 § jaktlagen med stöd av 29 § jaktförordningen har läns- styrelsen möjlighet att bevilja och bedriva skyddsjakt/tvångsjakt. Detta innebär bl.a. att en jordbruksarrendator kan ansöka om beslut av skyddsjakt. Förutsättning för sådan skyddsjakt är om det på grund av ett viltbestånds storlek finns påtagliga risker för trafikolyckor eller för allvarliga skador av vilt. Vidare ska de allmänna förutsättningar- na enligt jaktförordningens 23 a § vara uppfyllda. Myndigheten ska besluta om hur jakten ska bedrivas och om den ska ske genom jakt- rättshavarens försorg, om han har åtagit sig det, eller genom särskilt utsedda jägare. Vi vill därför veta: 1)Hur många ansökningar, enligt ovan, om skyddsjakt på klövvilt och stora fåglar har er länsstyrelse fått totalt? a.Om ni fått ansökningar, hur många av dessa har kommit från jordbruksarrendatorer? b.Vilka arter har ansökningar från arrendatorer avsett? Ange antalet ansökningar per art (se bifogad excel-fil). c.Hur många av dessa ansökningar har beviljats? 2)Har i något fall, utan ansökan, beslutat om skydds- jakt på klövvilt eller stora fåglar p.g.a. viltets skadepåverkan på jordbruksmark och därmed till fördel för jordbruksarrenda- torer? Om ja, hur många sådana beslut har fattats? a.Om ja, vilka arter har det avsett? Ange antal ärenden per art. (se bifogad excel-fil). Vi önskar veta hur antalet ärenden enligt ovan, specificerat , (2003–2013). För att underlätta sammanställningen bifogar vi en excel-fil och önskar att ni använder den för att fylla i svaren på våra frågor. Då vi arbetar med begränsade tidsresurser ber vi er att svara men om möjligt gärna tidigare. Tack för era svar! Enkätundersökning för kameraövervakning av vilt har till uppgift att utreda möjligheterna för undantag inom kameraövervakningslagen (SFS 2013:460) för över- vakning av vilt. I detta arbete vill utredningen få en översikt över hur tillståndshanteringen för kameraövervakning av vilt ser ut. 1)Hur många ansökningar om övervakningskameror för att över- vaka vilt inkom till totalt? 2)Hur lång var handläggningstiden för dessa ärenden. Ange medel- tal. 3)Hur många av dessa ansökningar kom från myndigheter, orga- nisationer eller forskningsinstitutioner? a)Vilka viltslag avsåg ansökningarna? Ange antal ansökningar för respektive viltslag (se bifogad excel-fil). b)Vilka skäl till kameraövervakning angavs i ansökan? Ange antal ansökningar för respektive skäl (se bifogad excel-fil). c)Hur många av dessa ansökningar bifölls för respektive art och skäl? 4)Hur många av dessa ansökningar kom från privatpersoner? a)Vilka viltslag avsåg ansökningarna? Ange antal ansökningar för respektive viltslag (se bifogad excel-fil). b)Vilka skäl till kameraövervakning angavs i ansökan? Ange antal ansökningar för respektive skäl (se bifogad excel-fil) c)Hur många av dessa ansökningar bifölls för respektive art och skäl? Vi önskar veta antalet ärenden, specificerat , (2003–2013). För att underlätta sammanställningen bifogar vi en excel-fil och önskar att ni använder den för att fylla i svaren på våra frågor. Då vi arbetar med begränsade tidsresurser ber vi er att svara men om möjligt gärna tidigare. Tack för era svar! Utfodring och attityder till utfodring i L 2012:01gav SLU i uppdrag enligt följande:SLU ska göra en undersökning av utfodringens omfattning och effekter på vilt. Det ska vara en sammanställning av hur dagens situation ser ut vad gäller utfodring. Vad och med vilka mål utfodrar man vilt? Hur mycket utfodrar man? Hur ser det ut i olika regioner? I de fall det är möjligt ska dagens situation jämföras med tidigare situation. Som underlag ska SLU använda två egna enkätundersökningar respektive 2013 riktade mot jaktkortslösare. Vidare ska SLU göra en analys av tänkbara effekter av eventuella begränsningar i utfodring. Analysen ska baseras på en litteratursammanställning av effekter av förändringar i utfodring på ställen där det skett. I rapporten redogörs för den svenska jägarkårens utfodringsvanor och attityderenligt uppdraget. Det finns dock ett omfattande sidomaterial och möjligheterna att ytterligare belysa olika aspekter på utfodring och foderproduktion är godamen ligger utanför det aktuella uppdraget. Den internationella litteraturgenomgången utgör en separatdel och återfinns som bilaga. finner man uppmaningar i jaktpressen till uppförande av foderplatser för vilt (1930). I samma anda framhöll i ett föredrag att många har medlidande med viltet under svåra vintrar, och att man därmed bör utfodra viltet (2005). Svenska Jägareförbundets första skrift om viltvård (mfl. 1901) tar dock inte upp utfodring som en nödvändig åtgärd. Von (1925) lyfter fram behovet av utfodring som något självklart, medan Svenska diskuterar utfodring som något som i första hand syftar till att motverka viltskador, förhindra utvandring och öka motståndskraften mot sjukdomar (Knöppel 1939). Rådjurets behov a stöd under hårda vintrar ansågs givet. Intresset för utfodring i jaktpressen tar fart och har legat relativt (2005). Synen att utfodring inte behövs annat än under särskilt stränga vintrar så länge man bedriver god biotopvård lever kvar till 1990alet- ( 1981, 1991).Från 1970-talet sätts tydligare fokus på att minska individers lidande genom stödutfodring (1973), även om fokus på att viltets nöd bör minskas genom utfodring fanns så tidigt som Viltvården är central i jaktlagstiftningen (). Paragraf 4 i Jaktlagen uttrycker att inhemska viltarter ska bevaras, som de ska förvaltas med hänsyn tagen både till enskilda och allmänna tressenin ( utfodrar jägarkåren viltet för att kunna hålla stabilapopulationer som kan beskattas, för att styra och avleda viltet samt för att minska individers svält och lidande ( 2005, 2009, Widemo 2009, Widemo m fl. kvantitativ kunskap om omfattning och inriktning på viltvårdenklusive omfattningen av utfodring. På samma sätt saknas det kunskap om attityderna till viltstammarnas storlek och attityder till skador på grödor och växande skog, både hos jägare ochskogshos- och lantbrukare. Sådan kunskap kan vara till stor hjälp vid diskussioner om lämpliga avvägningar mellan olika intressen inom markanvändningen. För att fylla de uppenbara kunskapsluckorna när det gäller vilkenviltvård som utförs genomförde tvåSLU omfattande attitydundersökningar riktade till jaktkortslösare 2009 och 2013. Här redovisas resultaten när det gäller utfodring av vilt. Brevundersökningarna omfattade 300 utskickade formulär per län, eller totalt300 6 slumpmässigt utvalda jaktkortslösare. I utdraget från till undersökningen 2009 togs av misstag bara respondenter från gamla ut, och undersökningen fick därför kompletteras med 300 respondenter från gamla län innan utskicket. Undersökningen omfattar därmed 600 respondenter från län, och totalt 6 600 jaktkortslösare. Formulären skickade ut , respektive juni 2013Totalt. var svarsfrekvensen 58,och 64,3%år 2013. Mellan länen varierade svarsfrekvensen mellan 58,() och (, Tabell 1). Respondenterna fick svara på frågor om deras jaktutövande, viltvård, attityder till viltarter samt bakgrundsinformation. Här redovisas resultat för jägarkårens utfodringsvanor, samt demografiska resultat och attityder som bedöms vara till hjälp för att tolka mönstren och bevekelsegrunderna för utfodringen. Antalet jägare skiljer kraftigt mellan olika län, och alla nationella genomsnitt bygger därför på länsvisa resultat som viktats mot andelen jägare som bor i respektive län. Uttag och data över den länsvisa fördelningen av jaktkortslösarekomfrån jaktkortsregister (, skriftligen). Vid jämförelser mellan landsdelar används genomgående oviktade värden för länen, det vill säga varje län har samma inflytande på resultatet oavsett hur många jaktkortslösare som bodde där. Av jaktkortslösarna så hade 91,3%tillgång till en jaktmark, med en spridning mellan 84,() och 96,(). Jämför man landsdelarna så hade 94,6%av jägarna i tillgång till en jaktmark, medan motsvarande siffra för och var 90,respektive 92,. Bland dem som hade tillgång till en jaktmark så jagade 83,i jaktlag, och av dessa var 31,med i minst två lag. Andelen jaktkortslösare som helt eller delvis arrenderad sin huvudsakliga jaktmark var 55,, med en spridning mellan 44,(län) och 71,(). Av jaktkortslösarna var 39,2%markägare, med en avsevärd variation mellan 27,() och 52,(, Tabell 1). För samtliga län jagade medianjägaren inom (10 län) eller inom (11 län) från bostaden (Tabell 1). avvek tydligt från övriga län då 31,2%jagade på en huvudsaklig jaktmark mer än från bostaden, medan motsvarande siffra för som hade näst högst andel jaktkortslösare med jaktmarker mer än var 10,. Länsvis fördelning av jaktkortslösarnas svarsfrekvens, tillgång till jaktmark, andelen som arrenderar del av sin huvudsakliga jaktmark, andelen markägare bland jaktkortslösare samt avståndet till jaktmarken för medianjägaren inom länet. De nationella värdena är viktade för antalet jaktkortslösare i de olika länen. Det nationella genomsnittet för andelen jaktkortslösare som uppgav att de själva eller deras jaktlag utfodrat vilt på den huvudsakliga jaktmarken var 41,2009 och hade ökat till 55,. Det fanns en mycket stor geografisk variation mellan länen, allt från att 14,2%av jaktkortslösarna i utfodrade vilt till att 73,av jaktkortslösarna utfodrade vilt i län 2013 (Tabell 2). Ökningen i andelen jaktkortslösare som utfodrade var signifikant (Repeated measures ANOVA, F1,20= 57,84; p< 0,0001). Kostnaden för foder för de jaktkortslösare som utfodrade uppgick till 2009 och 2013. Även denna skillnad var signifikant (Repeated measures ANOVA, F1,20= 5,18; p= 0,03). Det fanns en kraftig geografisk variation, där man lägger avsevärt mer pengar på utfodring i södra och (Bilaga 1). En nationell totalsumma för utfodringen uppgick till l , fördelad på 179 miljoner i , 141 miljoner i och 22 miljoner i . Andelen jaktkortslösare som utfodrat vilt, samt den genomsnittliga kostnaden för foder för dem som utfodrat. De nationella värdena är viktade för antalet jaktkortslösare i de olika länen. 2009 (kr) 2013 (kr) Respondenter som utfodrade vilt hade i genomsnitt fler etablerade klövviltarter på sin huvudsakliga jaktmark (2,5 arter) jämfört med respondenter som inte utfodrade vilt (1,9 arter; n= 2112 respektive 1344; t= 18,8; p< 0,001).