sou · H2B371 · 2014-10-17 00:00:00 — Utredningen har också till uppdrag att analysera och bedöma behovet av en samlad struktur för kunskapsutveckling, kunskaps- överföring och kunskapsstöd för aktörer på området inom ramen för den befintliga myndighetsstrukturen. I detta ingår att belysa de funktioner som har nationella uppgifter på området. Avsikten med översynen är att säkerställa att kunskapsnivån fortsätter att höjas och att befintlig kunskap får ökat genomslag samt att arbetsmetoder fortsätter att utvecklas inom ramen för det framtida arbetet mot mäns våld mot kvinnor. Detta kommer att vara en viktig del i den nationella strategin. Utredningens arbete ska utgå från resultaten av tidigare insatser och utvärderingar, den utvärdering som ska ske inom ramen för uppdraget och de erfarenheter och analyser som den nationella samordnaren mot våld i nära relationer redovisade i sitt betänkande Våld i nära relationer – en folkhälsofråga. Förslag för ett effektivare arbete.3 Utredningens arbete ska ske i dialog med berörda myndig- heter, organisationer och andra relevanta aktörer och beakta relevant forskning samt relevant arbete som pågår inom och utredningsväsendet. Slutbetänkande ska lämnas . Utredningens uppdrag omfattar arbetet mot mäns våld mot kvinnor i en nära relation, såväl som arbetet mot det våld som utövas mot kvinnor av bekanta eller helt okända män. Uppdraget omfattar också arbetet mot hedersrelaterat våld och förtryck mot kvinnor och flickor. I utredningens uppdrag ingår även att uppmärksamma homosexuella, bisexuella och transpersoners utsatthet för våld. Utredningens uppdrag omfattar däremot inte arbetet mot prostitution eller människohandel för sexuella ändamål. Utredningens uppdrag omfattar inte heller direkt målgruppen barn som upplever eller utsätts för våld. Dock kommer barn och ungas situation ändå att ingå i relevanta delar av utredningens arbete och förslag om en nationell strategi mot mäns våld mot kvinnor när det gäller till exempel förebyggande arbete och hedersrelaterat våld och förtryck. 3 SOU 2014:49. Utredningens uppdrag och arbete Utredningens arbete har fokuserat på att utvärdera och bedöma de insatser som regeringen har genomfört – 2014 för att bekämpa mäns våld mot kvinnor. Detta har vi gjort dels genom dialog och samverkan med relevanta aktörer och experter på området, dels genom en begäran till (Brå) att genomföra en utvärdering av regeringens insatser inom området mäns våld mot kvinnor . Utredningen har genomfört två möten med de av regeringen utsedda experterna och sakkunniga. Utöver det har vi inhämtat synpunkter, kunskaper och erfarenheter genom möten med en mängd aktörer som arbetar inom området mäns våld mot kvinnor på myndigheter och olika organisationer.4 Syftet med mötena har varit att dels presentera utredningens uppdrag och dels få en beskrivning av de olika aktörernas uppfattning om vad som fungerar bra respektive vad som behöver förbättras i arbetet mot mäns våld mot kvinnor, samt att inhämta tankar kring en framtida nationell strategi. Utredningen har dessutom medverkat på en rad olika nationella nätverk5 och relevanta konferenser. Utredningen har även haft flera möten med den nationella samordnaren mot våld i nära relationer och tagit del av förslagen i betänkandet som presenterades . Utredningen strävar efter att alla relevanta aktörer på området ska vara delaktiga i det fortsatta arbetet med att ta fram en nationell strategi mot mäns våld mot kvinnor eftersom vi tror att del- aktighet, samverkan och förankring är framgångsfaktorer i att forma en nationell strategi som ger effekt för de kvinnor som utsätts för mäns våld. Tyngdpunkten i arbetet framöver kommer därför ligga på dialog och samverkan i olika former. Möten kommer även att ske med våldsutsatta kvinnor. 4Bland annat har möten skett med representanter från olika myndigheter såsom Brå, Försäkrings- kassan, länsstyrelserna, Myndigheten för ungdoms- och civilsamhällesfrågor, , , Statskontoret, Nationellt centrum för kvinnofrid och organisationer såsom Kommuner och Landsting, Brottsofferjouren, för kvinnojourer och tjejjourer i , kvinno- och tjejjourers riksförbund, kvinnolobby och för sexuell upplysning. 5Bland annat länsstyrelsernas nationella nätverk för arbetet mot mäns våld mot kvinnor och hedersrelaterat våld och förtryck, kommuner och landstings kvinnofridsnätverk för kommuner och landsting och Nationell myndighetssamverkan för kvinnofrid med representanter från 15 olika myndigheter. Utredningens uppdrag och arbete referensgrupp kommer också att tillsättas för att bland annat kunna ge råd och synpunkter till utredningens arbete. I detta kapitel beskriver vi utredningens uppdrag och dess arbete. I kapitel 2 presenterar vi en bakgrundsbeskrivning till vårt arbete som innehåller omfattningen av och samhällskostnader för mäns våld mot kvinnor, såväl som hur arbetet på området har utvecklats , både nationellt och internationellt. I kapitel 3 beskrivs nuläget i samt regeringens insatser inom området . I kapitel 4 redovisas resultatet av utvärderingen av regeringens insatser inom området mäns våld mot kvinnor som Brå på begäran av utredningen genomfört. Utvärderingen i sin helhet finns i bilaga 3. I kapitel 5 gör vi en sammanfattande analys och bedömning samt för en diskussion om nuläget utifrån Brås utvärdering och andra inhämtade underlag, synpunkter, kunskaper och erfarenheter. I detta kapitel presenterar vi en bakgrundsbeskrivning till vårt arbete som innehåller omfattningen av och samhällskostnader för mäns våld mot kvinnor, såväl som hur arbetet på området har utvecklats , både nationellt och internationellt. 2.1Mäns våld mot kvinnor – ett samhällsproblem Mäns våld mot kvinnor är ett brott mot mänskliga rättigheter. Det är ett globalt samhällsproblem och ett folkhälsoproblem eftersom det drabbar kvinnors och barns hälsa, välbefinnande och liv på en rad destruktiva och långtgående sätt. Våldets konsekvenser är också både omfattande och kostsamma för både individer såväl som samhället. Denna syn och dessa ställningstaganden kring mäns våld mot kvinnor tar sin utgångspunkt i åtaganden inom ramen för FN:s och arbete. Vägledande för arbetet mot mäns våld mot kvinnor har varit FN:s Deklaration om avskaffande av våld mot kvinnor.1 Deklarationen är av historisk och praktisk betydelse, eftersom den klart definierar och synliggör mäns våld mot kvinnor som ett samhällsproblem. Där definieras våld mot kvinnor som varje genusrelaterad våldshandling som resulterar i eller sannolikt kommer att resultera i fysisk, sexuell eller psykisk skada eller sådant lidande för kvinnor innefattande hot om sådana handlingar, tvång eller godtyckligt frihetsberövande vare sig det sker offentligt eller privat. Vid i 1993 klargjordes att våld mot kvinnor är en kränkning av de mänskliga rättigheterna. 1 FN:s deklaration mot våld mot kvinnor (1993). efter tillsatte kommissionen för mänskliga rättigheter en särskild rapportör om våld mot kvinnor, dess orsaker och konsekvenser. FN:s fjärde världskvinnokonferens i medförde viktiga steg för kvinnors rättigheter. Där identifierades våld mot kvinnor som ett av de tolv kritiska områden som står i vägen för jämställdhet. har därefter antagit resolutioner om att intensifiera arbetet med att motverka våld mot kvinnor och om avskaffande av brott mot kvinnor i hederns namn.2 2006 besökte FN:s dåvarande rapportör för granskning och året efter presenterades en rapport om situationen i . 2010 skapade UN Women, enheten för jämställdhet och stärkandet av kvinnors rättigheter. Våld mot kvinnor är ett av UN Women prioriterade verksamhetsområden. antog en Konvention om före- byggande och bekämpning av våld mot kvinnor och våld i hemmet, även kallad Istanbulkonventionen,3 och ratificerade konventionen. Konventionen fördömer alla former av våld mot kvinnor och våld i hemmet och understryker det nödvändiga i att bekämpa sådana övergrepp för att uppnå reell jämställdhet mellan kvinnor och män och säkerställa kvinnors och flickors mänskliga rättigheter. Genom att tillträda konventionen har åtagit sig att anta och genomföra en effektiv, omfattande och samordnad nationell politik för att förebygga och bekämpa alla former av våld mot kvinnor och våld i hemmet. Våld mot kvinnor ska bemötas utifrån ett helhetsperspektiv och stater som antagit konventionen ska anslå lämpliga ekonomiska resurser för detta arbete. Frivilligorganisationer och det civila samhället ska erkännas och engageras i arbetet, varvid offentliga och frivilliga insatser ska samordnas på ett effektivt sätt. Konventionen betonar vidare vikten av samordning mellan olika insatser och där framgår att ett eller flera offentliga organ ska inrättas för att samordna, bevaka och utvärdera politiken och åtgärderna för att förebygga och bekämpa det våld som konventionen omfattar. 2Resolution 55/66, 2001 och Resolution 61/143, 2006. 3Europarådets konvention om förebyggande och bekämpning av våld mot kvinnor och våld i hemmet (fördragsserie nr 210). 2.2Omfattning av mäns våld mot kvinnor () konstaterar i en rapport att våld mot kvinnor i nära relationer är ett av de allvarligaste hoten mot kvinnors hälsa.4 Bland annat uppskattas att av världens kvinnor har utsatts för antingen fysiskt eller sexuellt våld i sina liv. Främst utsätts kvinnor av en man de har eller har haft en nära relation till. I en stor omfångsstudie genomförd av för grund- läggande rättigheter (FRA) framkommer på liknande sätt en uppskattning om att av kvinnorna i EU har utsatts för fysiskt eller sexuellt våld sedan sin 15-årsdag. Under tolvmånaders- perioden före undersökningsintervjuerna hade av kvinnorna utsatts för fysiskt våld och hade utsatts för sexuellt våld. Män utsätts oftare än kvinnor för våld, men i båda fallen utövas våldet främst av män. De flesta män utövar inte våld, men mäns våld mot kvinnor och mot andra män är utbrett. Ett tydligt mönster i våldet, såväl internationellt som i , är att män huvudsakligen utsätts för våld av okända män utomhus. Den vanligaste formen av våld mot kvinnor och flickor sker däremot i hemmen och inom familjen och utövas av en närstående man. Mäns våld mot kvinnor förekommer i alla samhällsklasser och i alla åldersgrupper. Kvinnors liv påverkas på flera plan av förekomsten av mäns våld. Även kvinnor som inte direkt utsatts för våld påverkas av oro och rädsla för övergrepp, något som kringskär kvinnors handlingsutrymme. Mäns och kvinnors oro och trygghet generellt, inte bara knuten till våld, skiljer sig åt. Nästan var fjärde kvinna känner sig otrygg när hon vistas ute i sitt bostadsområde. För män är motsvarande siffra var tjugonde.6 Mörkertalet när det gäller våld mot kvinnor i nära relationer bedöms vara mycket stort. Brå uppskattar att endast 20–av våld mot kvinnor i nära relationer polisanmäls. Att en låg andel 4World (2013) Global and regional estimates of violence against women: prevalence and health effects of intimate partner violence and non-partner sexual violence. 5FRA – for Fundamental Rights (2014) Violence against women: an EU-wide survey. I FRA:s omfångsundersökning framgår att mellan av de svenska kvinnorna i åldern 18-74 angav att de hade upplevt fysiskt och/eller sexuellt våld efter . 6Män och jämställdhet, SOU 2014:6. kvinnor i som har utsatts för fysiskt eller sexuellt våld anmäler detta till polisen bekräftas också i såväl svenska studier som i FRA:s omfångsundersökning. I Brås brottsstatistik framgår att polisanmäldes 29 346 fall av misshandel av flickor och kvinnor . Av dessa polisanmälda fall var bekanta med förövaren och obekanta med förövaren.7 I de anmälda misshandels- brotten mot kvinnor (27 056) var förövaren en man i av fallen. Antalen polisanmälda fall av grov kvinnofrids- kränkning 2013 var 2136. Antalet polisanmälda våldtäkter mot flickor och kvinnor var 3934.8 Av de personer som anmälde att de utsatts för våldtäkt var flickor och kvinnor. Av de personer som misstänktes för våldtäkt var män. Brå uppskattar att minst 36 000 våldtäkter sker , vilket skulle medföra att så många som 100 våldtäkter sker . Vidare mördas i genomsnitt 17 kvinnor av en man de har eller har haft en nära relation till. Över 200 kvinnor har mördats av en närstående man . mördades så många som 26 kvinnor.9 Polisanmälda brott kan ge en fingervisning om antalet kvinnor som utsätts för mäns våld, men mörkertalet är som tidigare nämnts stort. Några olika omfångsundersökningar har gjorts i och de visar något olika bilder av utsattheten. Det beror bland annat på skillnader i uppdrag, fokus, tillvägagångssätt (t.ex. intervjuer, enkäter) och de frågor som ställts. I en omfångsundersökning gjord av Nationellt centrum för kvinnofrid (NCK) tillfrågades 10 000 kvinnor och män genom en enkät om sin utsatthet för bland annat fysiskt och sexuellt våld.10 av kvinnorna uppgav att de som vuxna hade blivit utsatta för våld eller hot om våld av en aktuell eller tidigare partner och hade blivit utsatta för våld eller hot om våld av 7Detta kan jämföras med att det polisanmäldes 38 987 fall av misshandel av pojkar och män . I dessa polisanmälda fall var bekanta med förövaren och obekanta med förövaren. 8Detta kan jämföras med antalet polisanmälda våldtäkter mot pojkar och män som var 149. Brottsstatistik 2013, Brott i nära relationer. En nationell kartläggning Rapport 2014:8 och Konstaterade fall av dödligt våld (2014). 10NCK Våld och hälsa – En befolkningsundersökning om kvinnors och mäns våldsutsatthet samt kopplingen till hälsa (2014:1). okända män.11 av de kvinnor och män som hade utsatts för fysiskt våld eller hot om fysiskt våld uppgav att de hade gjort polisanmälan. Vad gäller det sexuella våldet hade nästan hälften av kvinnorna erfarenheter av att efter sin 18- årsdag ha blivit utsatta för någon form av sexuellt våld i enlighet med WHO:s definition, det vill säga i termer av sexuellt övergrepp, sexuell förnedring eller sexuella trakasserier.12 av de kvinnor som utsatts för sexuella övergrepp och cirka en procent av de utsatta männen hade gjort en polisanmälan. Brå har på uppdrag av regeringen genomfört en nationell kart- läggning av brott i nära relationer genom ett nytt frågeavsnitt i Nationella trygghetsundersökningen (NTU), en enkätundersök- ning som Brå genomför årligen.13 Av resultaten framgår att totalt av befolkningen uppgav att de utsattes för brott i en nära relation . Andelen kvinnor som utsattes för brott i en nära relation var i princip jämnstor med andelen utsatta män (7,av kvinnorna och av männen). Även om utsattheten verkar vara jämnt fördelad mellan kvinnor och män, är det vanligare att kvinnor utsätts för grövre våld och de har betydligt större behov av hjälp och stödinsatser, och då framför allt sjukvård. Bland de personer som blev utsatta för grov misshandel uppgav av kvinnorna och av männen att de uppsökte, eller hade behövt uppsöka, en läkare, sjuksköterska eller tandläkare. Hedersrelaterat våld och förtryck kartläggning visar på att 70 000 unga människor mellan 16–i har begränsningar i förhållande till äktenskap eller har av familjen bestämda villkor för val av partner. Ungefär 8 500 unga var oroliga för att inte själva kunna välja sin partner.14 En studie i stad visar att av 15-åriga flickor kan vara utsatta för hedersrelaterat förtryck.15 11Detta kan jämföras med att av männen hade blivit utsatta för våld eller hot om våld av en aktuell eller tidigare partner och av okända män. 12Detta kan jämföras av männen. Brott i nära relationer. En nationell kartläggning Rapport 2014:8. 14Ungdomsstyrelsen, Gift mot sin vilja, 2009. 15Stockholm stad, Hedersrelaterat förtryck och våld i stad, Rapport 2009. Våld i samkönade relationer Den första svenska undersökningen om våld i samkönade nära relationer – Våldsamt lika och olika – visade bl.a. att homo- och bisexuella inte söker hjälp i samma utsträckning som heterosexuella, till exempel polisanmäler denna grupp mycket sällan våld i parrelation. Av de 2013 hbtq-personer som besvarade en enkät om sina erfarenheter av våld i nära relationer hade utsatts för psykiskt, fysiskt och/eller sexuellt våld i en nuvarande eller före detta relation.16 2.3Samhällskostnader för mäns våld mot kvinnor Det är svårt att beräkna de ekonomiska kostnaderna för mäns våld mot kvinnor och det finns än så länge få publicerade vetenskapliga studier på området. Ett skäl till varför det är svårt att beräkna kostnader för våldet är att dessa kostnader sällan särredovisas. Ytterligare ett skäl till varför kostnaderna är svåra att beräkna är att de drabbar såväl olika instanser i samhället som enskilda personer. Ekonomen delar in kostnaderna för mäns våld mot kvinnor i direkta och indirekta kostnader.17 De direkta kostnaderna, som är lättare att beräkna än de indirekta, inkluderar värdet av materiella saker och tillhörigheter, hjälp, stöd till våldsutsatta kvinnor, rättshantering och straff för förövarna samt förebyggande arbete. Till indirekta kostnader räknas inkomstbortfall, nedsatt arbetsförmåga, sjukvård och ökade kostnader till följd av psykiskt lidande, depression, ångest och självmord. De direkta kostnaderna faller i stort sätt på samhället medan de indirekta kostnaderna faller på såväl samhället som på de våldsutsatta kvinnorna. Den mest genomgripande samhällsekonomiska analys som har gjorts inom området i är om mäns våld mot kvinnor i nära relationer från 2006.18 uppskattade samhällskostnaderna för mäns våld mot kvinnor i till mellan 2 695–. Då var inte kostnader 16Holmberg, , (2006) Våldsamt lika och olika – Om våld i samkönade parrelationer. : , rapport 36. 17de Vylder, (2004) Costs of Violence. Ingår: i , H. mfl: Ending Gender-Based Violence. A Call for Global Action to Involve Men. 18Socialstyrelsen (2006) Kostnader för våld mot kvinnor. En samhällsekonomisk analys. för tandvård, läkemedel, barnens skador, smärta och lidande med mera inräknade. Inte heller kostnaderna för psykiatrisk vård ingick, trots att de enligt internationella studier kan vara omfattande. En annan svensk studie har beräknat kostnaden för olika typfall av våldsutsatta kvinnor och konstaterar mycket stora skillnader beroende på omständigheterna.19 Vidare kom en norsk kartläggning av de samhällsekonomiska kostnaderna för våld i nära relationer, beställd av Justis- og beredskapsdepartementet, fram till samlade kostnader på mellan 4,5–, vilket kan indikera att kostnaderna i är betydligt högre än beräkning.20 Enligt statistik från Brå, och (), som sammanställts av , är det rimligt att anta att handlägger omkring 11 000 fall som rör sjukskriving, rehabilitering eller aktivitetsersättning relaterat till misshandel, grov kvinnofridskränkning och olaga hot mot kvinnor.21 De dolda kostnaderna för hälso- och sjukvården är troligen mycket stora, då kvinnor som utsätts för våld av en partner återfinns överallt inom hälso- och sjukvården. Många söker vård upprepade gånger, för skador och kroniska symtom, utan att den bakomliggande orsaken kommer fram. Forskning visar att negativa upplevelser i barndomen, såsom våld i hemmet och sexuella över- grepp är en riskfaktor för ett flertal sjukdomar i vuxen ålder.22 2.4Utvecklingen av arbetet mot mäns våld mot kvinnor i Jämställdhet har varit en angelägen fråga i den svenska samhällsdebatten, men det var först som jäm- ställdhetspolitik kom att behandlas inom ramen för den etablerade politiken. Till en början uppmärksammades jämställdhetsfrågan 19Berglund, A., , A. (2011), Ekonomiska konsekvenser av våld mot kvinnor – en kunskapsöversikt samt kostnadsberäkningar utifrån tre typfall. 20Rasmussen, I., m.fl. (2012), Samfunnsøkonomiska kostnader av vold i nære relasjoner. 21Könsperspektiv i det försäkringsmedicinska beslutstödet, , 2013. 22Se till exempel NCK Våld och hälsa – En befolkningsundersökning om kvinnors och mäns våldsutsatthet samt kopplingen till hälsa (2014:1). främst inom arbetsmarknadspolitiken. Kraven på jämställdhet gick hand i hand med den ökade efterfrågan på arbetskraft och utvecklingen av välfärden. När jämställdhet formulerades som ett politiskt problem erkändes frågan som en gemensam samhällelig angelägenhet som borde lösas med gemensamma politiska ansträngningar. Kvinnoorganisationer såsom svenska kvinnojoursrörelsen har varit en viktig och drivande kraft när det gäller att skapa opinion och synliggöra mäns våld mot kvinnor. De två första kvinnojourerna öppnades – Alla Kvinnors Hus i och Kvinnohuset i . Kvinnojoursrörelsen har fortsatt arbeta aktivt med att bekämpa mäns våld mot kvinnor och ge stöd till våldsutsatta kvinnor och barn. I etablerades mäns våld mot kvinnor i nära relationer som en politisk fråga . Första gången som våld mot kvinnor lyftes upp som en mer fristående jämställdhetsfråga var 1990 i den jämställdhetspolitiska propositionen Olika på lika villkor.23 I stället för att som tidigare behandla frågan inom området hälsa och sociala frågor beskrevs mäns våld mot kvinnor i propositionen som en fråga om obalans i maktförhållanden mellan kvinnor och män. I den jämställdhetspolitiska propositionen Delad makt delat ansvar 199324 formulerades ett jämställdhetspolitiskt delmål om frihet från sexualiserat könsrelaterat våld. tillsatte regeringen en kommission med uppdrag att se över frågor som rör mäns våld mot kvinnor och föreslå åtgärder för att bekämpa våldet. Kommissionen, som antog namnet Kvinno- våldskommissionen, utgick från våldsutsatta kvinnors egna erfaren- heter. Kommissionen fokuserade särskilt på mäns våld mot kvinnor i nära relationer. Kommissionens betänkande Kvinnofrid25 innehöll bland annat en beskrivning av våldets mekanismer och bakom- liggande orsaker. Betänkandet låg till grund för de förslag som lämnades i propositionen Kvinnofrid.26 Med anledning av propo- sitionen infördes brottsrubriceringarna grov kvinnofridskränkning och grov fridskränkning i , och det blev straffbart att köpa sexuella tjänster. blev då ett av få länder i världen som 1990/91:113. 1993/94:147. 1997/98:55, bet. 1997/98:JuU13, rskr. 1997/98:250. hade en speciell lagstiftning när det gäller mäns våld mot kvinnor i nära relationer. Kvinnofridsreformen medförde att ett flertal myndigheter fick gemensamma uppdrag att enskilt eller i sam- verkan öka ansträngningarna för att förebygga våld mot kvinnor. inrättade regeringen ett Nationellt råd för kvinnofrid med uppgift att vara ett rådgivande organ till regeringen och upp- märksamma frågor som belysts i propositionen Kvinnofrid. Rådet var verksamt . gav regeringen en särskild utredare i uppdrag att följa upp och ur ett könsmaktsperspektiv utvärdera de myndighetsgemensamma uppdrag som gavs till enskilda myndig- heter med anledning av propositionen. Utredningen om kvinnofridsuppdragen och lämnade 2004 betänkandet Slag i luften.27 I betänkandet konstaterades att mäns våld mot kvinnor inte ses som ett eget kompetens- eller kunskapsområde och att bristande samsyn och samarbete myndigheter emellan är ett stort problem vid hantering av frågor som rör mäns våld mot kvinnor. Utredningen ansåg bland annat att arbetet måste institutionaliseras och systematiseras samt tillföras tillräckliga resurser. gav regeringen också en särskild utredare i uppdrag att föreslå hur Rikskvinnocentrum i kunde ombildas till ett nationellt institut. Ombildning av RKC.28 Det nya nationella kunskapscentrumet föreslogs bli en permanent statlig verksamhet och ett kunskaps- och resurscenter om mäns våld mot kvinnor och det föreslogs att en nationell stödtelefon för vålds- utsatta kvinnor skulle inrättas där. föreslogs som huvudman, vilket det senare också blev och Nationellt centrum för kvinnofrid (NCK) bildades formellt 2006. I NCK:s uppdrag ingår att arbeta med metodutveckling, information, utbild- ning, kunskapssammanställning och forskning. Den nationella stödtelefonen Kvinnofridslinjen startades 2007.29 2008 utökades NCK:s verksamhetsområde till att även omfatta våld i samkönade relationer samt hedersrelaterat våld och förtryck. I den jämställdhetspolitiska utredningens betänkandet Makt att forma samhället och sitt eget liv föreslogs nya mål för jämställd-