sou · H2B363 · 2014-09-05 00:00:00 — redovisade Brå uppdraget i rapporten straff för allvarliga våldsbrott – Utvärdering av straffmätnings- reform (rapport 2014:6). Av utvärderingen framgår att när det gäller skärpta straffnivåer kunde den mest påtagliga följden av straffmätningsreformen noteras för grov misshandel, där straff- längderna ökat med (ökningen har inte ansetts bero på andra omständigheter såsom att våldet har blivit grövre eller liknande utan anses bero på reformen). Även straffet för fullbordat mord har blivit längre efter reformen, men Brå menar att det till stor del kan förklaras av att det tidsbestämda straffet för mord innan straffmätningsreformen höjdes till . Straffen för fullbordade dråp och försök till mord eller dråp har ökat margi- nellt, men Brå menar att den marginella ökningen till viss del kan förklaras av att gärningar som i tiden före reformen bedömdes som grov misshandel numera bedöms som försök till mord eller dråp med hänvisning till straffmätningsreformen.2 Att straffen för bl.a. grov utpressning har ökat efter reformen bedömer Brå helt bero på att minimistraffet höjdes. I genomsnitt har fängelsestraffen för grov utpressning ökat med . Brå har inte funnit några ökade strafflängder för misshandel av normalgraden, 2 Det kan emellertid, enligt vår mening, ifrågasättas om det är rimligt att anta att de ändringar som gjordes 2010 kan antas ha påverkat bedömningen av uppsåtsfrågan. Kvalifikationsgrunder för grovt brott våldtäkt, utpressning (normalgraden) eller rån (Brå rapport 2014:6 s. 7 och 51 f.). När det gäller ökad spännvidd vid straffvärdebedömningen av brott i allmänhet menar att den tydligaste förändringen kan noteras för misshandelsbrotten, där man efter reformen kan se en tydlig förändring när det gäller bedömningen av straffvärdet för grov misshandel. I större utsträckning än tidigare bedöms straff- värdet vara några månader längre än . När det gäller föränd- ringarna i 29 kap. visar Brås granskning att för- svårande omständigheter åberopas i större utsträckning efter refor- men, men intervjuade domare och åklagare har uttryckt den upp- fattningen att det snarare handlar om att omständigheterna doku- menteras utförligare nu än innan reformen än att de används mer frekvent (Brå rapport 2014:6 s. 8 och 59 ff.). Slutligen har Brå kommit fram till att förtydligandet i 29 kap. 4 § om betydelsen av tidigare brottslighet i straffmät- ningen inte har fått någon statistiskt mätbar effekt alls (Brå rapport 2014:6 s. 8 och 66). Avslutningsvis påpekar att både intervjuade personer och Brå anser att utvärderingen genomförts för tidigt för att säkra slut- satser av reformens genomslag ska kunna dras (Brå rapport 2014:6 s. 9 och 69). 7.2.4Särskilt om Högsta domstolens praxis i narkotikamål har reformerat den gällande praxis som fanns för att bedöma rubricering och straffvärde för narkotika- och narkotikasmugglingsbrott. har genom sina avgöranden tagit avstånd från den närm- ast mekaniska straffvärdebedömning enligt i förväg upprättade tabeller som hade utvecklats i domstolarna och har framhållit att mängd och art endast är två av flera omständigheter som ska beak- tas vid rubriceringen och straffvärdebedömningen av narkotika- och narkotikasmugglingsbrott (se bl.a. NJA 2011 s. 357 [den s.k. Mefedrondomen], NJA 2011 s. 675 I och II, NJA 2011 s. 799, NJA 2012 s. 70, NJA 2012 s. 115, NJA 2012 s. 144, NJA 2012 s. 510, NJA 2012 s. 528 och NJA 2012 s. 535). Redan tidigare hade dom- stolen i några fall markerat att det vid rubricering och straffvärde- Kvalifikationsgrunder för grovt brott bedömning bör göras en mer allsidig bedömning av omständig- heterna i det enskilda fallet, men dessa mål fick inte något större genomslag på underrätternas sätt att bedöma narkotikamålen (se t.ex. NJA 2004 s. 354). Det har alltsedan narkotikastrafflagens tillkomst angetts i lagtexten att det vid bedömningen av om ett narkotikabrott ska bedömas som grovt särskilt ska beaktas om brottet utgjort led i en verksamhet som bedrivits i större omfattning eller yrkesmässigt, avsett särskilt stor mängd narkotika eller annars varit av särskilt farlig art (detsamma gäller för bedömningen av om narkotika- smugglingsbrott ska bedömas som grovt eller inte). Narkotika- strafflagstiftningen har sedan ikraftträdandet ändrats vid åtskilliga tillfällen, alltid i skärpande riktning, vilket tillsammans med dom- stolarnas praxis har medfört att narkotikabrott, i jämförelse med andra brott, i stor utsträckning har bedömts som grova brott och att straff i den högre delen av straffskalan har mätts ut. Såväl i lagstiftningsärenden som 1981 påtalades att de skärpta straffen endast var avsedda att få effekt beträffande den farligaste brottsligheten. lagstiftningsärende innebar att kriterierna för bedömningen av om ett brott skulle bedömas som grovt eller inte förändrades. Det diskuterades då om de kvantitativa begreppen i större omfattning och avsett särskilt farlig art skulle tas bort och det i stället skulle föreskrivas att det vid bedöm- ningen av om ett narkotikabrott är grovt särskilt skulle beaktas om brottet har utgjort ett led i en verksamhet som har bedrivits yrkes- mässigt eller annars har varit av särskilt farlig eller hänsynslös art. På grund av massiv kritik från remissinstanserna kom ändringen dock inte att genomföras på föreslaget vis. Det betonades emeller- tid att graden av hänsynslöshet i gärningsmannens beteende skulle tillmätas större vikt än tidigare vid bedömningen av om brottet skulle anses grovt eller inte. Även det faktum att brottet utgjorde ett led i en organiserad brottslighet skulle beaktas i större omfatt- ning än innan (prop. 1972:67 s. 28 och prop. 1980/81:76 s. 206 f.). har behovet av tydligare riktlinjer för hur de allt strängare bestämmelserna ska tillämpas växt sig starkare vid landets domstolar. Inte minst i sådana fall av smuggling av narko- tika, där den tilltalade förnekar brott och mycket litet är känt om omständigheterna kring brottet har det funnits ett intresse av att skapa förutsättningar för en enhetlig straffmätning. Kvalifikationsgrunder för grovt brott förde att det fördes praxisdiskussioner och upprättades tabeller för straffmätningen av olika preparat och mängder vid landets dom- stolar. Förhållandet mellan olika narkotiska preparat har också kommit att utvecklas i praxis. Detta har i sin tur medfört att straff- mätningen i narkotikamål har framstått som mer eller mindre mekanisk (Borgeke, SvJT 2013 s. 30 f.). Med början i Mefedrondomen, NJA 2011 s. 357, har manat till en mer allsidig bedömning av narkotika- brotten (som framhållits har domstolen också tidigare gjort lik- nande påpekanden, se bl.a. NJA 2004 s. 354). Domstolen menar att andra omständigheter vid sidan av mängd och art ska tillmätas större betydelse än och har då pekat på de omständigheter som lyftes fram vid bl.a. lagstiftningsärende. Underinstan- serna bör således vid sidan av narkotikasort och mängd fästa avseende vid vilken roll den tilltalade har haft när det gäller narko- tikahanteringen i vidare mening, graden av delaktighet i hante- ringen och, vid mer organiserad verksamhet, den ställning som den tilltalade har haft i organisationen. Mefedrondomen har därefter följts upp med ytterligare rättsfall om rubricering, straffmätning och påföljdsval i narkotikamål. har (i den ovan nämnda artikeln), med utgångs- punkt i Högsta domstolens senare praxis, gjort ett försök att när- mare ange vad som bör beaktas utöver narkotikasort och mängd. Borgeke anger följande gruppering av omständigheter som kan vara att beakta vid rubricering och straffmätning av narkotikamål (SvJT 2013 s. 54 f.): Större omfattning eller yrkesmässigt om det var fråga om organiserad narkotikahandel, särskilt om den har varit internationell om det har rört sig om stora mängder narkotika om brottsligheten var ägnad att leda till en omfattande spridning av narkotika om många personer var inblandade i brottsligheten om den tilltalade intog en central eller på annat sätt viktig ställ- ning i organisationen om hanteringen utgjorde eller syftade till handel med narkotika Kvalifikationsgrunder för grovt brott om brottsligheten bedrevs i vinstsyfte eller om verksamheten var ägnad att ge en inte obetydlig vinst om gärningsmannen hade del i vinsten av verksamheten om gärningsmannen i övrigt fick någon ersättning och hur stor denna i så fall var om gärningsmannen hade planerat för en fortsatt och utvidgad handel med narkotika om brottsligheten sträckte sig över Särskilt farlig eller hänsynslös art om distributionssättet för narkotikan var särskilt effektivt eller sofistikerat om det var fråga om smuggling av narkotika till om smuggling av narkotika bedrevs på ett mycket svårupptäckt sätt om försäljningen inte var begränsad till vänner och bekanta om försäljning av narkotika skedde till vem som helst, till ung- domar eller till intagna på kriminalvårdsanstalt om den tilltalade utnyttjade andra personer i verksamheten för att skydda sig själv Andra övriga omständigheter som kan vägas in om brottsligheten hade samband med gärningsmannens eget missbruk om det rörde sig om ett ursprungligt samköp om narkotikan till stor del var avsedd för eget bruk om det var fråga om en passiv, okvalificerad eller osjälvständig förvaring eller transport av narkotika om den tilltalade varken hade någon fysisk eller administrativ befattning med narkotikan om brottet stannade vid försök till narkotikabrott, som normalt har ett lägre straffvärde (jfr NJA 2012 s. 535 i vilken HD Kvalifikationsgrunder för grovt brott behandlar frågan om förhållandet mellan försök till narkotika- smuggling och ett begånget narkotikabrott) om den tilltalade blev utsatt för ett (allvarligt) utnyttjande om den tilltalade var utsatt för (allvarligt) hot eller (allvarligt) tvång om det var fråga om medverkan i mindre mån (23 kap. 5 § BrB) Även graden av uppsåt och kunskapen (även bristande sådan) om brottsplanen kan påverka straffvärdebedömningen. Om den till- talade således saknar närmare kunskap om hur brottsligheten är organiserad och hur den i övrigt bedrivs, vilka vinster som före- kommer och hur narkotikan sprids är det omständigheter som kan tala för att straffvärdet är lägre än annars (Borgeke, SvJT 2013 s. 55). De aspekter som har framfört i de meddelade narkotikadomarna menar vi kan ha bäring på frågor om kvalifikationsgrunder även för andra brottstyper än narkotika. Av intresse är framför allt att Högsta domstolens praxis tydliggör att det har betydelse i vilken kontext en viss gärning företas. Vi återkommer till detta nedan i våra överväganden. Vilka faktorer som har betydelse för gradindelning och rubricering av ett brott beror till viss del på vilket skyddsintresse som ligger bakom straffbestämmelserna. När det gäller förmögenhetsbrotten är av naturliga skäl det värde eller den ekonomiska skada som gär- ningen har avsett av stor betydelse medan det när det gäller vålds- eller hotbrott framför allt är den fysiska eller psykiska skada och den kränkning som brottet inneburit som har betydelse. Vissa brottsbeskrivningar innehåller, som angetts ovan, exempel på försvårande omständigheter som särskilt ska beaktas vid grad- indelningen av brotten. För andra brott, t.ex. olaga hot och häleri anges inga försvårande omständigheter i brottsbeskrivningarna. Kvalifikationsgrunder för grovt brott Dessa brott har också en gemensam brottsbeteckning för grovt brott och brott av normalgraden. Vi har ovan i avsnitt 3.2.5 redogjort för de brottstyper som kan antas vara vanligt förekommande inom organiserad brottslighet. Nedan redovisas de kvalifikationsgrunder som antingen framgår av respektive brottsbeskrivning eller av förarbeten och praxis. Där- efter följer en sammanställning över vanligt förekommande kvali- fikationsgrunder med en kort redogörelse för vad som särskilt kan avses med de angivna grunderna. 7.3.2Kvalifikationsgrunder vid brott som är vanligt förekommande vid organiserad brottslighet 7.3.2.1Brott som har i lag angivna kvalifikationsgrunder Grov och synnerligen grov misshandel Av 3 kap. 6 § framgår att vid bedömningen av om ett misshandelsbrott är att anse som grovt bör det särskilt beaktas om gärningen var livsfarlig eller om gärningsmannen har tillfogat offret en svår kroppsskada eller allvarlig sjukdom eller annars visat sär- skild hänsynslöshet eller råhet. Av andra stycket i samma bestäm- melse framgår att gärningen är att anse som synnerligen grov bl.a. om kroppsskadan är bestående eller om gärningen har orsakat syn- nerligt lidande eller om gärningsmannen har visat synnerlig hän- synslöshet. Det har inte ansetts nödvändigt att i lagtexten närmare ange vad som ska förstås med uttrycket svår kroppsskada. Till sådan skada bör t.ex. hänföras förlust av talförmåga, syn eller hörsel och svårt lyte. Uttrycket allvarlig sjukdom innefattar inte bara sjukdom som i det särskilda fallet är av allvarlig beskaffenhet utan också sjukdom som typiskt sett är att anse som allvarlig, även om den i ett visst fall tagit en mindre svårartad form. Gärningen kan bedömas som livs- farlig om den har utövats med hjälp av t.ex. vapen eller gift. Med särskild hänsynslöshet eller råhet i bestämmelsens första stycke avses att särskild vikt ska fästas vid sådana faktorer som att miss- handeln varit oprovocerad och långvarig, påtagligt integritets- kränkande eller riktat sig mot skyddslösa personer. Kvalifikationsgrunder för grovt brott Med bestående skada i 3 kap. 6 § andra stycket av- ses att skadan med hänsyn till den medicinska kunskapen vid till- fället bedöms vara livsvarig, t.ex. förlust av synen, kvarstående för- lamning eller bestående hjärnskada. Med att gärningen har orsakat synnerligt lidande avses i första hand att den orsakat kraftig och långvarig smärta. Så kan vara fallet vid en omfattande våldsanvänd- ning under ett inte helt kortvarigt förlopp, såsom vid misshandel av tortyrliknande slag, och när gärningen har orsakat stark dödsångest eller liknande stor psykisk påfrestning hos offret (prop. 2009/10:147 s. 38). Med att hänsynslösheten har varit synnerlig avses att den gått påtagligt utöver vad som gäller för att brottet med hänvisning till visad särskild hänsynslöshet enligt första stycket ska bedömas som grovt. Detta kan vara fallet när grovt våld använts mot en person som saknat eller haft begränsad allmän möjlighet att försvara sig såsom ett barn, en äldre människa eller en person med funktions- hinder. Vidare kan synnerlig hänsynslöshet ha förelegat när flera personer allvarligt misshandlat en ensam person (prop. 2009/10:147 s. 38). Av 4 kap. 4 § framgår att brottet olaga tvång har en gemensam brottsbeteckning för grovt brott och brott av normal- graden. Av bestämmelsens andra stycke framgår att de omständig- heter som särskilt ska beaktas vid bedömningen av om brottet är grovt eller inte är om gärningen innefattat pinande till bekännelse eller annan tortyr. Med uttrycket tortyr avses att intensivt och långvarigt plåga någon såväl fysiskt som psykiskt. När det gäller fysisk misshandel behöver den inte nödvändigtvis vara långvarig, men en ringa miss- handel kan aldrig innebära tortyr (NJA II 1962 s. 126 f.). Begreppet pinande till bekännelse avser att någon plågas för att förmås att erkänna ett brott eller annan gärning som enligt all- män uppfattning är förkastlig (NJA 1982 s. 143). Om någon för- mås att lämna andra upplysningar än just sådana om eget brott eller liknade förkastlig gärning under tortyrliknande förhållanden förs det inte in under denna omständighet utan i så fall under tortyr. Kvalifikationsgrunder för grovt brott Att pina någon för att förmå honom eller henne att lämna upp- gifter t.ex. rörande medlemmarna i en viss organisation utgör t.ex. inte pinande till bekännelse. En sådan gärning kan däremot mycket väl bli bedömd som tortyr (NJA II 1962 s. 126). Uttrycket pinande till bekännelse kan sägas ha historiska rötter från då personer som misstänktes för brott med våld, hot etc. tvingades att erkänna brottet (m.fl., kom- mentaren till 4 kap. 4 § ). Med bekännelse i uttrycket pinande till bekännelse avses att någon erkänner sig ha begått ett brott eller annat som enligt allmän uppfattning och värdering utgör något orätt oberoende av om offret verkligen begått den handling som bekännelsen avser. Om erkännandet är riktigt eller inte saknar betydelse för frågan om tvånget är straffbart. Anledningen till att bestämmelsen utformats på så vis kan vara att man från lagstiftaren vill framhäva att en sådan gärning ska vara otillåten även om den företas av polis och åklagare (och (2010), s. 49). Förutom i fall där de i bestämmelsen angivna omständigheterna föreligger, bör även dömas för grovt olaga tvång om gärningen med hänsyn till tvångsmedlets art, den framtvingade gärningens beskaf- fenhet och övriga omständigheter är så allvarlig att den är direkt jämförbar med typfall av tortyr. Av praxis framgår också att olaga tvång där situationen har liknat rån i vissa fall har bedömts som grovt (se t.ex. NJA 1992 s. 26). Av 6 kap. 12 § tredje stycket följer att det vid bedöm- ningen av om ett koppleri ska bedömas som grovt särskilt ska beaktas om brottet avsett en verksamhet som bedrivits i större om- fattning, medfört betydande eller inneburit ett hänsynslöst utnyttjande av annan. Genom lagändring utvidgades tillämpningsområdet för grovt koppleri genom att fler exempel togs med i bestämmelsen (prop. 2004/05:45). Som exempel på när ett koppleribrott kan vara att bedöma som grovt kan särskilt nämnas sådana människo- handelsliknande fall där en person i med kontakter i ett annat land med hjälp av dessa kontakter organiserar att flera kvin- nor förs till i syfte att utnyttjas för prostitution. Kvalifikationsgrunder för grovt brott betydande innebär att vinningens omfattning i sig kan ut- göra grund för att bedöma ett brott som grovt. Det förutsätter dock att vinningen uppgått till avsevärda belopp. Genom införan- det av begreppet medfört betydande utvidgades tillämp- ningsområdet för grovt koppleribrott något (prop. 2004/05:45 s. 112 och 151). Ett sätt att hänsynslöst utnyttja en annan person kan vara att begagna sig av eller åstadkomma drogberoende hos denne för att förmå honom eller henne att prostituera sig till vin- ning för gärningsmannen. Ett annat sätt är att utsätta en person för misshandel i syfte att få honom eller henne att inleda eller fortsätta en verksamhet som prostituerad (m.fl., kommentaren till 6 kap. 12 § ). Enligt 8 kap. 4 § ska vid bedömningen av om en stöld ska anses som grov särskilt beaktas om tillgreppet har skett efter intrång i bostad, om det avsett en sak som någon bar på sig, om gärningsmannen varit försedd med vapen, sprängämne eller annat dylikt hjälpmedel, eller om gärningen annars varit av särskilt farlig eller hänsynslös art, avsett betydande värde eller inneburit synner- ligen kännbar skada. Omständigheterna är enligt förarbetena inte avsedda att vara vare sig uttömmande eller bindande (se prop. 1962:10, del B, s. 193 och prop. 1987/88:14 s. 8). Ett tillgrepp som har skett efter intrång i någons bostad kan i sig sägas vara av särskilt farlig eller hänsynslös art. Det kan därför tyckas vara onödigt att det exemplet särskilt anges i paragrafen som en faktor som särskilt ska beaktas vid gradindelningen. Syftet med att införa rekvisitet intrång i bostad var dock att ge bättre ledning för rättstillämpningen i fråga om hur man bör se på tillgrepp som skett efter intrång i någons privatbostad. Egendomsskyddsutred- ningen lämnade ett förslag innebärande att det skulle läggas till eller annat liknande boende i bestämmelsen. Tillägget eller annat liknande boende avses klargöra att det inte bara är perma- nentbostäder som avses utan också annat motsvarande boende som omfattas av den boendes personliga sfär och där han eller hon har en berättigad förväntning på att få vara i fred, t.ex. fritidshus, Kvalifikationsgrunder för grovt brott hotellboende, husvagn och husbil, under förutsättning att dessa vid tiden för inbrottet användes för boende (SOU 2013:85 s. 377). På motsvarande sätt kan tillgrepp av saker som någon bär på sig också ses som en särskilt farlig eller hänsynslös form av stöld, och även i detta fall anges detta i paragrafen som en särskild omständig- het att beakta. Fickstöld anses utgöra ett klassiskt exempel på stöld som normalt ska bedömas som grov. Även när det gäller tillgrepp av saker som någon burit på sig har lämnat ett förslag som innebär en viss utvidgning av tillämpnings- området. har föreslagit att meningen utvidgas på så vis att eller hade med sig läggs till i bestämmelsen. Tillägget eller hade med sig är tänkt att markera att det inte är avgörande att gärningsmannen kommit i direkt fysisk kontakt med den som utsatts för brottet. Som exempel kan nämnas en hand- väska placerad i en rollator som ägaren skjuter framför sig, en rygg- säck eller datorväska som står vid ägarens fötter eller på sätet bred- vid honom eller henne eller en telefon som ligger på bordet framför ägaren eller finns i fickan på ett klädesplagg som ligger intill ägaren eller på bagagehyllan (SOU 2013:85 s. 378). Även den omständigheten att gärningsmannen varit försedd med vissa typer av hjälpmedel kan medföra att en stöld bedöms som grov. Av exemplifieringen framgår att det ska vara fråga om farliga hjälpmedel. Ett primärt syfte med att införa rekvisitet särskilt hänsynslös art var att skapa förutsättningar för en mera nyanserad syn på olika slags tillgreppsbrott (även om man främst avsåg bedömningen av inbrottsstölder som vid tiden för lagändringen i princip alltid bedömdes som grova oavsett om inbrottet skett i t.ex. en lagerlokal eller en privatbostad). Genom den uttalade avsikten att tonvikten skulle ligga mer på det obehag och lidande som ett hänsynslöst till- vägagångssätt vid stölden innebar än på tillvägagångssättet som sådant och då man särskilt hänvisade till skyddet för individens fysiska integritet och känslan av säkerhet, torde meningen ha varit att hänsynslöshetskriteriet skulle medföra att även andra typer av stölder än fickstölder, som innebär en integritetskränkning, kan bedömas som grova (prop. 1975/76:42 s. 91 f.). Som exempel på när rekvisitet särskilt hänsynslös art kan anses vara uppfyllt nämns i förarbetena fall där gärningsmannen medvetet utnyttjar det förhållandet att en person är gammal, sjuk eller bosatt på en ensligt Kvalifikationsgrunder för grovt brott belägen plats till att under mer eller mindre falska förevändningar bereda sig tillträde till dennes bostad och senare med hjälp av vederbörandes godtrogenhet eller utsatta ställning ogenerat genomföra vissa tillgrepp (prop. 1975/76:42 s. 55). Rekvisitet särskilt farlig art tar sikte på fall där gärnings- mannen visar särskild förslagenhet eller företagsamhet. Av för- arbetena framgår att en stöld som ingår i organiserad verksamhet i regel kan bedömas som grov även om inget tekniskt hjälpmedel använts. Det anses dock inte tillräckligt att två handlat i förening utan handlandet måste vara uttryck för ett visst mått av organi- sation eller yrkesmässighet. Eftersom det ansågs vara svårt att ut- trycka detta i lagtexten föreslogs i stället det mer allmänna rekvisitet särskilt farlig art (SOU 1940:20 s. 107). Även vid lag- ändring ansågs det vara svårt att närmare ange måttet av viss organisation eller yrkesmässighet och rekvisitet särskilt farlig art behölls därför. Rekvisitet särskilt farlig art korresponderar därmed till stor del mot den senare införda regeln om försvårande omständigheter i 29 kap. 2 § punkten 6 (om brottet utgjort led i en brottslighet som utövats i organiserad form eller systematiskt eller om brottet föregåtts av särskild planering) som ska beaktas vid straffvärdebedömningen. (Se även t.ex. NJA 1980 s. 334 där en gärningsman dömdes för grov stöld för att, tillsam- mans med andra, systematiskt ha stulit från sin arbets- givare.) Betydande värde är också en omständighet som ska beaktas. Ett objekt anses i rättspraxis ha betydande värde om värdet uppgår till fem prisbasbelopp, vilket är mer än .