sou · H2B386 · 2014-12-19 00:00:00 — Paragrafen är i övrigt oförändrad. Den som har beviljats rättshjälp behöver inte betala föreskriven a.ansökningsavgift, tilläggsavgift eller expeditionsavgift vid de allmänna domstolarna, b.ansökningsavgift i mål enligt lagen (1990:746) om betalnings- föreläggande och handräckning, eller c.avgift för kopia, avskrift eller utskrift av allmän handling. Den som har beviljats rättshjälp i en angelägenhet som lett till ett verkställbart avgörande eller i ett mål om verkställighet behöver inte betala utsökningsavgifter hos . Den som har beviljats rättshjälp behöver inte betala några kost- nader för kungörelser i mål eller ärenden vid domstol. Bestämmelsen reglerar vilka avgifter som den som har beviljats rätts- hjälp befrias från att betala. Våra överväganden finns i avsnitt 7.6.8. Ändringarna i paragrafen är av språklig och redaktionell karak- tär. Av första stycket framgår vilka avgifter som den som har be- viljats rättshjälp inte behöver betala. I stället för att hänvisa till 15 § 1–3 avgiftsförordningen (1992:191) anges nu i stället direkt i lag- texten att avgiftsbefrielse gäller för utfående av kopia, avskrift eller utskrift av allmän handling. Någon ändring i sak är inte avsedd. Den som har beviljats rättshjälp ska betala en rättshjälpsavgift som bestäms med hänsyn till kostnaderna för rättshjälpsbiträdet och den rättssökandes ekonomiska underlag enligt 38 §. Rättshjälpsavgiften, som aldrig får överstiga kostnaderna för rätts- hjälpsbiträdet, utgör av kostnaderna om det ekonomiska underlaget inte överstiger , av kostnaderna, dock , om det eko- nomiska underlaget överstiger 70 000 men inte , 3.tjugo procent av kostnaderna, dock , om det eko- nomiska underlaget överstiger 120 000 men inte , av kostnaderna, dock , om det eko- nomiska underlaget överstiger 160 000 men inte , av kostnaderna, dock , om det eko- nomiska underlaget överstiger 200 000 men inte , av kostnaderna, dock , om det eko- nomiska underlaget överstiger 260 000 men inte , av kostnaderna, dock , om det eko- nomiska underlaget överstiger . Avgift för rådgivning utöver ska avräknas från den lägsta avgift som anges i andra stycket 2–7. Är den rättssökande underårig får det beslutas att någon rätts- hjälpsavgift inte ska betalas, om sökandens ekonomiska förhållanden ger anledning till det. Avgiften för dödsbo som beviljas rättshjälp bestäms efter vad som är skäligt med hänsyn till dödsboets och dödsbodelägarnas ekono- miska förhållanden. Om rättshjälp övergår till ett dödsbo beräknas rättshjälpsavgiften med ledning av den avlidnes ekonomiska under- lag. Paragrafen innehåller bestämmelser om avgifter vid rättshjälp. Våra överväganden finns i avsnitt 7.6.3. Enligt första stycket ska den som har beviljats rättshjälp betala en rättshjälpsavgift baserat på kostnaderna för rättshjälpsbiträdet och den rättssökandes ekonomiska underlag enligt 38 §. I stycket har endast en språklig ändring skett. Rättshjälpsavgiften utgörs, enligt andra stycket, av en viss pro- centuell andel av samtliga kostnader för rättshjälpsbiträdet. Avgiften kan, liksom tidigare, aldrig överstiga kostnaderna för rättshjälps- biträdet. Mot bakgrund av att inkomstgränsen för att kunna komma i fråga för rättshjälp höjts till har avgifterna och avgifts- nivåerna, på grund av sambandet mellan rättshjälpsavgiften och inkomstgränsen, ändrats. Likaså har justering skett av de i de olika avgiftsnivåerna angivna procentsatserna och minimibeloppen. Någon förändring i beräkningssättet när det gäller rättshjälpsavgifterna har inte skett. Den som har beviljats rättshjälp ska alltså även fortsätt- ningsvis betala en rättshjälpsavgift som bestäms med hänsyn till kost- naderna för rättshjälpsbiträdet och den rättssökandes ekonomiska underlag. Antalet avgiftsnivåer har utökats från sex stycken till sju. Den procentuella avgiften som ska betalas är som lägst (i den lägsta avgiftsnivån) och som högst (i den högsta avgiftsnivån). Minimiavgifterna inom de olika avgiftsnivåerna varierar mellan och . Vilken procentuell avgift som ska betalas bestäms med utgångspunkt i den rättssökandes ekonomiska situation, det s.k. ekonomiska underlaget, som beräknas enligt 38 §. Avgiften uppgår dock alltid, liksom tidigare, till en viss minsta summa som finns angiven i lagen, förutsatt givetvis att kostnaden i ärendet uppgår till minst detta belopp. Liksom tidigare finns inte någon minsta avgift för de som har ett ekonomiskt underlag som innebär att de hamnar i den lägsta avgiftsnivån, dvs. de som har ett eko- nomiskt underlag som inte överstiger . I tredje stycket finns en bestämmelse om avräkning av avgift för rådgivning. Ändringen i bestämmelsen är endast av språklig karaktär. I fjärde stycket finns en bestämmelse om rättshjälpsavgift när den rättssökande är underårig. Ändringen i bestämmelsen är även här endast av språklig karaktär. Bestämmelsen är i övrigt oförändrad. Med ekonomiskt underlag avses i denna lag den rättssökandes be- räknade årsinkomst sedan hänsyn tagits till underhållsskyldighet, förmögenhetsförhållanden och skuldsättning enligt andra stycket. Bidrar den rättssökande till underhållet av barn ska den beräk- nade årsinkomsten minskas med för varje barn, dock högst . Är den rättssökandes betalningsförmåga väsentligen ökad eller nedsatt på grund av förmögenhetsinnehav eller skuldsättning eller annan särskild omständighet, ska den beräknade årsinkomsten jämkas genom att skäligt belopp läggs till eller dras ifrån. Närmare bestämmelser om hur det ekonomiska underlaget ska beräknas meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. I paragrafen finns bestämmelser om den rättssökandes ekonomiska underlag. Våra överväganden finns i avsnitt 7.6.4. I andra stycket görs dels vissa språkliga ändringar, dels en änd- ring som innebär att beloppet som den rättssökande får minska års- inkomsten med om denne bidrar till underhållet av barn höjs från till . Som en följd av höjningen har också det sammanlagda beloppet med vilket avdrag för underhållsbörda kan ske höjts till . I övrigt har bestämmelsen endast justerats språkligt. 1.Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer. 2.Har rättshjälp beviljats eller har ansökan om rättshjälp lämnats in till domstol eller före ikraftträdandet tillämpas äldre bestämmelser. Våra överväganden beträffande ikraftträdande och övergångsbestäm- melser finns i avsnitt 11. Av den första punkten följer att ändringarna träder i kraft den dag regeringen bestämmer. Av övergångsbestämmelsen i den andra punkten följer att om rättshjälp beviljats eller om ansökan om rättshjälp har lämnats in till domstol eller före ikraftträdandet ska äldre bestämmelser tillämpas. 13.5Förslaget till förordning om ändring i förundersökningskungörelsen (1947:948) I samband med att den som skäligen misstänks för brott underrättas om misstanken ska han eller hon också underrättas om sin rätt att –anlita biträde av försvarare och att under vissa förutsättningar få en offentlig försvarare förordnad, –få information om förändringar av misstanken och ta del av utredningsmaterial i den utsträckning som följer av 23 kap. 18 § rätte- gångsbalken, –vid behov biträdas av tolk och få handlingar som är väsentliga för att kunna ta till vara sin rätt översatta, och –inte behöva yttra sig över misstanken. När den som skäligen misstänks för brott underrättas om miss- tanken ska han eller hon också få information om bestämmelser om åter- betalningsskyldighet för kostnader för offentliga försvarare. Den misstänkte ska få informationen på ett språk som han eller hon förstår. Om det enligt 23 kap. 22 § inte har genomförts en förundersökning ska den misstänkte underrättas enligt första stycket senast när åtal väcks eller i samband med att en klagan om undanröjande av ett strafföreläggande eller ett föreläggande av ord- ningsbot ges in till domstol. Paragrafen innehåller bestämmelser om olika underrättelser som ska ske till den som skäligen misstänkts för brott. Våra överväganden finns i avsnitt 8.5.4. I ett nytt andra stycke har underrättelseskyldigheten utökats till att avse även information om bestämmelser om återbetalningsskyl- dighet för kostnader för offentliga försvarare. Bestämmelsen har in- förts mot bakgrund av den skärpta återbetalningsskyldigheten i brott- mål. Den skärpta återbetalningsskyldigheten medför att det blir än viktigare att en misstänkt person på ett så tidigt stadium som möj- ligt får klart för sig vilka regler som gäller för återbetalningsskyldig- heten. Bestämmelsen är avsedd att säkerställa detta. Bestämmelsen i övrigt har endast ändrats redaktionellt. En översyn av statens utgifter för vissa rättsliga biträden Beslut vid regeringssammanträde . En särskild utredare ska göra en samlad översyn av utgifterna som finansieras genom anslaget 1:12 Rättsliga biträden m.m. Utredaren ska överväga vilka åtgärder som kan vidtas och som kan få en kost- nadsdämpande effekt på anslaget. I uppdraget ingår särskilt att se över om det är befogat att i någon mån begränsa tillgången till offentlig försvarare och målsägandebiträde för vissa fall, överväga en skärpning av reglerna kring återbetalningsskyldig- het för dömda, föreslå begränsningar av möjligheten till byte av offentlig för- svarare, överväga att justera inkomstgränsen och avgifterna vid rätts- hjälp, föreslå olika nivåer i timarvoderingssystemet för offentliga för- svarare och målsägandebiträden, föreslå tidsfrister i timarvoderingssystemet för målsägande- biträden, föreslå en utökad användning av schablonersättning, s.k. taxa i brottmål, och föreslå ett timarvoderingssystem för konkursförvaltare. Utgångspunkten för utredarens arbete ska vara att rättssäkerheten för både tilltalade och brottsoffer garanteras. I uppdraget ingår också att lämna fullständiga författningsförslag. Utredaren ska belysa vilka konsekvenser föreslagna ändringar bedöms få för förutsättningarna för en rättvis rättegång och hur förslagen på annat sätt påverkar rättssäkerheten. Uppdraget ska redovisas . Behovet av en utredning En enskild har i vissa fall rätt till ett juridiskt biträde som bekostas av allmänna medel, t.ex. en offentlig försvarare, ett biträde enligt rättshjälpslagen (1996:1619) eller ett målsägandebiträde. Möjlig- heten till juridiskt biträde syftar ytterst till att den enskilde ska få en rättvis rättegång. I statsbudgeten finansieras kostnaderna för rättsliga biträden genom anslaget 1:12 Rättsliga biträden m.m. (tidigare anslaget 4:12 Rättsliga biträden m.m. och Rättshjälpskostnader m.m.). Anslaget omfattar ersättning till offentlig försvarare, målsägandebiträde, rättshjälpsbiträde och offentligt biträde, dock inte offentligt biträde enligt utlänningslagen (2005:716) och lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll. Anslaget finansierar också utgifter för särskilda företrädare för barn samt utgifter för bevisning, parter, tolk, god man, förvaltararvoden m.m. i konkurser, ersättning till likvidatorer och ersättningsgaranti för bodelningsförrättare. Statens kostnader för de utgifter som omfattas av anslaget har ökat och förväntas göra det även framöver. Statens kostnader för anslaget beräknas uppgå till nästan 2012 vilket är en ökning med . Det finns antagligen flera samverkande orsaker till kostnadsökningarna. Ett starkt samband finns naturligtvis med den målutveckling som skett i domstolarna. Antalet inkomna mål till de svenska domstolarna har ökat . har antalet ökat från 277 000 mål till 346 000 mål 2011. Sammantaget är det en ökning . har brottmålen ökat från ca 61 000 mål till nästan 91 000 mål, vilket är en ökning . Förutom att antalet mål har ökat har målen också ändrat karaktär. De har i många fall blivit mer omfattande och komplexa. Målutvecklingen inom Domstolar är till stor del en följd av de satsningar som gjorts på rättsväsendet. Det har lett till att allt fler brott utreds och upp. Alla utgiftsposter för staten måste noga övervägas. En god hus- hållning med statens medel är grundläggande för legitimiteten och förtroendet för all statlig verksamhet. Vid bestämmandet av ersättning till ett rättsligt biträde tas i många fall utgångspunkt i den timkostnadsnorm som regeringen fastställer . Timkostnadsnormen har ökat med 36 pro- cent , från till . Statskontoret har i rapporten ersättning till rättsliga biträden gjort en översyn av beräkningsmodellen för timkostnadsnormen (2012:5). Rapporten bereds i . Vid bestämmande av ersättning används i vissa brottmål i tingsrätt och hovrätt även s.k. taxor till offentlig försvarare och målsägandebiträde. Taxorna beslutas av på grundval av timkostnadsnormen. Timersätt- ningen för en offentlig försvarare får avvika från timkostnads- och betalas ut med ett högre belopp om den skicklighet och den omsorg som uppdraget utförts med eller andra omständigheter av betydelse ger anledning till det. Den största utgiftsposten på anslaget utgörs av kostnader för offentliga försvarare. utgjorde den utgiftsposten drygt hälften av kostnaderna, eller ca . Det är en ökning med eller . De faktorer som styr kostnaderna för offentliga försvarare är framför allt antalet förordnanden och förekomsten av omfattande mål. Den näst största posten är utgifter för målsägandebiträden. Kostnaden för målsägandebiträden uppgick till 2011. Det är en ökning med eller drygt 200 pro- cent . Utgifter för biträden enligt rättshjälpslagen är den tredje största utgiftsposten inom anslaget. Kostnaden för rättshjälps- biträden uppgick till . Motsvarande siffra 2000 var vilket motsvarar en ökning på . Kostnaden för offentliga biträden har ökat med 108 pro- cent, från ca 2000 till 2011 och utgör den fjärde största utgiftsposten inom anslaget. Anslaget är regelstyrt, vilket innebär att förutsättningarna för bl.a. förordnande av biträde och fastställande av biträdets ersättning är reglerat i författning. Frågor om enskilds rätt till tillgång till t.ex. försvarare och målsägandebiträde regleras också i vissa internatio- nella rättsakter. I artikel 6 i den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna () läggs rätten till rättvis rättegång fast. Be- greppet rättvis rättegång omfattar bl.a. rätten till tillgång till för- svarare. gäller som svensk lag och lag eller annan föreskrift får inte meddelas i strid med åtaganden på grund av konventionen (2 kap. 19 § RF). Inom EU förhandlas ett direktiv om rätt till tillgång till försvarare i straff- rättsliga förfaranden och rätt att kommunicera vid frihetsberövande. Kommissionens förslag till direktiv, som legat till grund för för- handlingarna, innehåller regler om när en misstänkt eller tilltalad har rätt till en försvarare ([2011] 326 slutlig). Direktivet reg- lerar inte frågan om ersättning till försvararen. Kommissionen har dock aviserat ett förslag om rättshjälp som ska presenteras . Inom EU har det vidare antagits ett direktiv som reg- lerar brottsoffers rättigheter (2012/29/EU). Direktivet reglerar bl.a. rätt till rättshjälp och förutsätter att ersättningen till biträdet finan- sieras genom allmänna medel. Utgiftsutvecklingen inom anslaget har varit föremål för överväganden. presenterade () en rapport där RRV granskade kostnadsutvecklingen för offentliga försvarare, målsägandebiträden och offentliga biträden /95–2000. utredde möjligheterna att förbättra statistik och uppföljning på en mer detaljerad nivå av utgifts- utvecklingen för rättsliga biträden. har även haft i uppdrag att genomföra en försöksverksamhet utan taxor. Vissa för- fattningsändringar i kostnadsdämpande syfte har vidtagits bl.a. genom att kraven på hur de rättsliga biträdena utformar sina kostnads- räkningar har skärpts (prop. 2004/05:41). Vidare har ändringar i regel- verket skett när det gäller återbetalningsskyldigheten för försvarar- kostnader vid godkänt strafföreläggande och för kostnader vid urin- prov (prop. 2009/10:182). Utgifterna på anslaget har som konstaterats ökat kraftigt och utgör en stor kostnad för staten. Staten har en skyldighet att hus- hålla med de medel som finns och att se till att de används där be- hovet är som störst. Det gäller även de medel som belastar anslaget 1:12 Rättsliga biträden m.m. En samlad översyn av utgifterna inom anslaget bör därför göras. En särskild utredare bör få i uppdrag att överväga vilka åtgärder som kan vidtas och som kan få en kostnads- dämpande effekt på anslaget. Uppdraget att se över statens utgifter för vissa rättsliga biträden Statens kostnader för rättsliga biträden innehåller som framgått många olika komponenter. Utredaren ska, i syfte att åstadkomma en kost- nadsdämpande effekt, överväga framför allt följande. Möjligheten att få en offentlig försvarare är beroende av ett antal faktorer och regleras i 21 kap. 3 a § . Den som är frihetsberövad eller misstänkt för ett allvarligt brott ska alltid få en offentlig försvarare förordnad om han eller hon begär det. Dess- utom ska offentlig försvarare förordnas om den misstänkte är i be- hov av försvarare med hänsyn till utredningen om brottet, om det är tveksamt vilken påföljd som ska väljas eller om det i övrigt finns särskilda skäl med hänsyn till den misstänktes personliga förhåll- anden eller till vad målet rör. Regeringens utgångspunkt är att rätten till offentlig försvarare i de flesta av dessa fall är nödvändig för att säkerställa att rättegången blir rättssäker och effektiv. Det kan dock inte uteslutas att det skulle kunna förekomma att dagens regler ger rätt till offentlig försvarare i fall där detta inte är befogat på samma sätt. Utredaren ska från dessa utgångspunkter se över om det – med hänsyn till det övergripande målet om en god hushållning med statens resurser – är befogat att begränsa tillgången till offentlig försvarare i vissa fall. Förutsättningarna för förordnande av målsägandebiträde regleras i lagen (1988:609) om målsägandebiträde. En målsägande har rätt till ett målsägandebiträde i följande situationer: vid sexualbrott om det inte är uppenbart att målsäganden saknar behov av biträde, vid brott mot person eller brott mot frid och frihet på vilket fängelse kan följa, vid rån och grovt rån om det med hänsyn till målsägandens person- liga relation till den misstänkte eller andra omständigheter kan antas att målsäganden har behov av ett sådant biträde samt vid andra brott på vilka fängelse kan följa om det med hänsyn till målsägandens personliga förhållanden och övriga omständigheter kan antas att målsäganden har ett särskilt starkt behov av sådant biträde. Även för målsäganden utgör rätten till biträde ett viktigt inslag i det ramverk som ska säkerställa en rättssäker och effektiv process. För rege- ringen är arbetet med att stärka brottsoffers ställning och rättig- heter prioriterat. är det viktigt att statens utgifter kon- trolleras för att säkerställa att resurser så långt möjligt tillförs där de behövs bäst. Det betyder att om det skulle finnas fall där dagens reglering ger rätt till målsägandebiträde fast behovet kan ifrågasättas, så är det angeläget att upptäcka dessa. Utredaren ska från dessa utgångspunkter se över om det – med hänsyn till det övergripande målet om en god hushållning med statens resurser – är befogat att i någon mån begränsa tillgången till målsägandebiträde för vissa fall. För- slagen måste ta hänsyn till att en målsägande ofta befinner sig i en utsatt situation. Om en tilltalad döms för ett brott ska han eller hon ersätta staten, i enlighet med en fastställd avgift baserad på personens inkomst, för vad som betalats av allmänna medel i ersättning till en försvarare. Denna avgift kan jämkas eller efterges under vissa förhållanden. Reg- lerna om återbetalningsskyldighet finns i 31 kap. 1 § tredje och fjärde styckena . se över dessa regler och överväga om återbetalningsskyldighet bör gälla i större omfattning. Att återkraven inte konkurrerar ut eventuellt skadestånd till brottsoffer eller på ett orimligt sätt drabbar den dömdes anhöriga ska särskilt beaktas. saknas regler kring möjligheten att byta offentlig försvarare och det kan förekomma att en tilltalad kan byta försva- rare . Ett byte av offentlig försvarare innebär merkost- nader när den nya försvararen ska sätta sig in i målet och målets handläggningstid ökar. När det gäller andra biträden, t.ex. rättshjälps- biträden, finns det bestämmelser om byte av biträde. Enligt rätts- hjälpslagen krävs särskilda skäl för byte av biträde. se över frågan om byte av offentlig försvarare och en lämplig begränsning av möjligheten till byte av försvarare ska föreslås. Regler om rättshjälp finns i rättshjälpslagen (1996:1619). För att kunna få rättshjälp måste den sökandes ekonomiska situation vara sådan att hans eller hennes ekonomiska underlag inte överstiger . Om en person har beviljats rättshjälp ska han eller hon betala en viss del av kostnaderna själv. Den s.k. rättshjälps- avgiften, som utgör en procentsats på mellan av de totala kostnaderna, beräknas utifrån den enskildes ekonomiska för- hållanden. överväga om inkomstgränsen för rättshjälp i någon mån bör jus- teras samt om rättshjälpsavgifterna bör höjas. Särskild hänsyn ska i dessa avseenden tas till personer i en ekonomiskt utsatt position. Den offentliga försvararen och målsägandebiträdet får ersätt- ning enligt timkostnadsnormen vilken är densamma för båda kate- gorierna. se över hur en lämplig differentiering av timkostnadsnormen mellan offentlig försvarare och målsägandebiträde kan införas. Till skillnad från vad som gäller för rättshjälpsbiträden finns inga begränsningar i hur många timmars arbete ett målsägandebiträde har rätt att få ersättning för. överväga en begränsning i timarvorderingssystemet för målsäg- andebiträden. används som nämnts även en schablonersättning, en s.k. taxa, i de brottmål där det endast finns en tilltalad och en offentlig för- svarare samt ett målsägandebiträde, om biträdet inte biträder fler än en målsägande. En ytterligare förutsättning för att ersättningen ska bestämmas enligt taxa är att den sammanlagda tiden som den offent- liga försvararen och målsägandebiträdet varit närvarande under huvud- förhandlingen inte överstiger och . I de mål där taxan inte gäller tillämpas timarvoderingssystemet, vilket som regel ger en högre ersättning till biträdet. föreslå på vilket sätt en utökad användning av taxa skulle kunna ha en kostnadsdämpande effekt. Arvode och kostnadsersättning till en konkursförvaltare är en s.k. konkurskostnad, som i första hand ska betalas ur konkursboet. I de fall en konkurs avskrivs enligt 10 kap. 1 § konkurslagen (1987:672) på grund av att konkursboets tillgångar inte räcker till betalning av konkurskostnaderna, får konkursförvaltaren ersättning enligt en särskild konkursförvaltartaxa som beslutas av . I de fall uppdraget har krävt avsevärt mer arbete än normalt kan ett högre arvode till förvaltaren betalas ut. Arvodet följer i dessa fall inte ett timarvoderingssystem med en timkostnadsnorm. I stället ska rätten bestämma en skälig ersättning med hänsyn till det arbete som upp- draget har krävt, den omsorg och skicklighet som det har utförts med samt boets omfattning. föreslå ett timarvoderingssystem i de konkurser där staten kan behöva stå för konkursförvaltarens arvode och där taxan inte gäller. Genomförande och redovisning av uppdraget Utredaren ska undersöka relevanta delar av ersättningssystemet för rättsliga biträden i några jämförbara länder. I uppdraget ingår att lämna fullständiga författningsförslag utifrån de överväganden som görs. Utredaren är oförhindrad att ta upp även andra frågor som har samband med de frågeställningar som ska ut- redas. Utredaren ska även beakta relevant arbete som pågår inom och på EU-nivå. Utgångspunkten för utredarens arbete ska vara att rättssäker- heten för både tilltalade och brottsoffer garanteras. Utredaren ska belysa vilka konsekvenser föreslagna ändringar bedöms få för förutsättningarna för en rättvis rättegång och hur för- slagen på annat sätt påverkar rättssäkerheten. Utredaren ska redovisa de ekonomiska konsekvenserna av för- slagen.