sou · H2B330 · 2014-10-08 00:00:00 — Sådana skillnader kan tänkas medföra inte endast stora skillnader i arbets- livet utan får i förlängningen betydande konsekvenser för såväl könsskillnader i hälsa som möjligheten att kombinera familjelivet med arbetslivet. Det här kapitlet syftar till att 1) belysa hur arbets- villkor skiljer sig åt mellan mansdominerade, kvinnodominerade och könsintegrerade yrken i samt hur detta har för- ändrats och 2) studera hur arbetsvillkor är kopplade till hälsoskillnader och löneskillnader mellan kvinnor och män. Samtliga analyser i kapitlet är baserade på uppgifter från Lev- nadsnivåundersökningarna (LNU) med information om den svenska befolkningen . LNU är en intervjuundersökning baserad på ett riksrepresentativt slumpmässigt urval av den svenska befolkningen i åldrarna 18–(för mer information om LNU, se och 2014).1 En kärna i våra analyser är köns- segregeringen på arbetsmarknaden, här mätt som andelen kvinnor i olika yrken. Därför inleder vi kapitlet med en övergripande beskriv- ning av hur könssegregeringen på arbetsmarknaden har förändrats som studeras, dvs. 1974 till 2010. 1 I detta kapitel kommer endast anställda individer mellan 20–, som vid intervjutillfället var yrkesaktiva, att inkluderas. Som yrkesaktiv anställd räknas de som vid intervjutillfället angett anställning som sin huvudsakliga syssla och som uppgett en veckoarbetstid om minst . Det finns särskilda villkor och problem förknippade med att stå utanför arbetsmarknaden, vilket kommer att diskuteras längre fram i kapitlet. Efter att ha legat på en historiskt låg nivå steg kvinnors arbetslivsdeltagande kraftigt till , och har (med undantag av den djupa ekonomiska krisen –93) legat i ålders- gruppen 30–(se t.ex. Stanfors 2007 för en historisk översikt och 2014 för en beskrivning av senare decennier). Män och kvinnor på den svenska arbetsmarknaden har dock långtifrån samma arbetsuppgifter; könssegregeringen efter yrke är påtaglig i , liksom i många andra länder (se t.ex. Nermo 2000). Det finns två grundläggande dimensioner i denna segregering (se t.ex. och 2004). Den ena dimensionen är vertikal och avser bl.a. skillnader i arbetets kvalifikationsinnehåll och position i arbetsplatsens ledningsstruktur. Den andra dimensionen är hori- sontell och avser skillnader i arbetsuppgifternas art givet yrkets ställning i arbetslivets hierarkiska (vertikala) struktur. Ett sätt att karakterisera arbetsuppgifternas art är att skilja mellan tre olika typer av sysslor: arbete med människor, med data (text, siffror eller andra symboler), respektive med föremål (fysiskt material av olika slag i tillverkning eller service)2. Skillnaden mellan arbete med föremål och arbete med data ansluter nära till den tradi- skiljelinjen mellan arbetare och tjänstemän, och är starkt kopplad till yrkesstrukturens vertikala dimension. Arbete med människor är däremot främst knutet till yrkesstrukturens horison- tella axel. Den vertikala dimensionen tycks därmed omfatta egen- skaper i arbetet anknutna till klass medan den horisontella dimen- sionens karaktär förefaller tydligt associerad med genus. En vanlig uppfattning i forskningslitteraturen om arbetslivets könssegre- gering (se t.ex. 2011 för en översikt) är att utvecklingen över tiden, oftast i utjämnande riktning, är mycket snabbare längs den vertikala dimensionen än längs den horisontella. Det innebär att klassojämlikhet mellan könen skulle tendera att avta medan olik- heter i arbetsinnehåll mellan kvinnor och män givet hierarkisk ställ- ning, dvs. könsskillnader inom klasser, skulle vara klart mer bestän- diga. Enligt våra data om ligger det en del i denna beskrivning, men det finns viktiga nyanser och undantag (av utrymmesskäl visas inte dessa resultat i figur- eller tabellform, utan återges endast kortfattat i den följande texten). 2 Denna tredelning har sitt ursprung i och och kallas då oftast arbete med people, data respektive things (och 1981, och 1999). För det första är det helt klart att vissa viktiga klasskillnader mellan kvinnor och män har minskat avsevärt till , rentav eliminerats. Det gäller t.ex. arbetets kvalifikationsnivå mätt som utbildningskrav (mer om detta i ett senare avsnitt). Där- emot har nästan ingen förändring skett av könsojämlikheten i for- mellt ledningsarbete: det är fortfarande mycket vanligare att män är chefer eller arbetsledare än att kvinnor är det, och gapets storlek har knappast förändrats alls . För det andra har den genomsnittliga skillnaden mellan kvinnor och män i yrkes- tillhörighet längs den horisontella dimensionen varit påfallande stabil. Vid sidan av detta genomsnitt har dock könsmönstret luck- rats upp i vissa avseenden men också förstärkts i andra delar. Mest har hänt i genusdimensionens båda ytterkanter. Vid den mest mas- kulina polen har gapet mellan könen minskat, dvs. skillnaden mellan män och kvinnor i frekvensen av manstypiska arbetsupp- gifter är klart mindre . Denna typ av arbete har blivit mindre vanlig bland båda könen, men minskningen är större bland männen. Bakom de sjunkande frekvenserna av manstypiska arbeten ligger främst en strukturomvandling av arbetslivet, särskilt en fort- satt övergång från tillverkning till service. Vid den mest feminina polen har tvärtom könsgapet vidgats. Denna typ av jobb, alltså sär- skilt arbete med människor, har generellt blivit vanligare, och den klart största delen av ökningen står kvinnor för. Däremot har könsgapet minskat tydligt bland jobb med en måttligt kvinno- dominerad inriktning, dvs. andelen män med sådana arbetsuppgif- ter har ökat mer än motsvarande andel bland kvinnorna. Vid bedömningar av könssegregeringens omfattning är den standardmässiga metoden att jämföra yrkesfördelningen bland kvinnor med den som råder bland män (se t.ex. Blau, Brummund och 2013 för en kort översikt av denna metodlitteratur samt en tillämpning på amerikanska data). Genom att betrakta mäns och kvinnors yrkestillhörighet var för sig reduceras det mekaniska sam- bandet mellan yrkesstruktur och könsskillnader i förvärvsarbets- frekvens. Men kvinnors starkt ökade deltagande i arbetslivet är förstås viktigt att ta hänsyn till i en beskrivning av hur könsuppdelningen på arbetsmarknaden utvecklas. Ett kom- pletterande mått på segregering är därmed att beräkna hur andelen kvinnor i olika yrken har förändrats, och hur gapet mellan könen i detta avseende har utvecklats. En sådan bild för under peri- oden till 2010 ges i figur 7.1.3 Figur 7.1 Andelen kvinnor i yrket bland kvinnor och män, 1974–2010 Med detta sätt att räkna har könssegregeringen efter yrke minskat påtagligt till nutid. Den genomsnittliga andelen kvinnor i de yrken som kvinnor arbetar i sjönk från 77 till 65 pro- cent . steg andelen kvinnor i männens yrken från . Skillnaden mellan kvinnor och män i könsfördelning i de yrken där de är verksamma minskade därmed från , alltså nästan en halvering. Detta är som sagt inte det standardmässiga sättet att mäta köns- segregeringens omfattning, men som en beskrivning av arbetslivets könsuppdelning är det enligt vår mening ett viktigt komplement till den dominerande bilden. Enligt figur 7.1 har arbetsmarknadens yrkes- struktur blivit klart mer könsintegrerad över tiden. Vad utvecklingen beror på är en annan fråga. Det finns två komponenter i könssegregeringens utveckling. Den ena är föränd- ringen av själva yrkesstrukturen, dvs. förskjutningar i yrkenas rela- tiva storlek, den andra är könsskillnaden i denna förändring, dvs. förskjutningar i yrkenas könssammansättning (se t.ex. Blau, Brummund och 2013). I figur 7.1 är det troligt att männens 3 Uppgifter om andel kvinnor i yrket är för åren 1974, 1981, 1991 hämtade från Folk- och bostadsräkningarna (FoB) 1975, 1980 respektive 1990. hämtas motsvarande uppgifter från (). Yrken är , 1981 och 1991 indelade efter NYK80 (Nordisk yrkesklassificering) och efter SSYK (Standard för svensk yrkesklassificering). I kapitlets analyser grupperas yrkena i fem kategorier: 0–kvinnor, 11–, 40–, 61–, och 90–kvinnor, med undantag för de avslutande löneanalyserna där en annan indelning används. kurva (utvecklingen av den genomsnittliga andelen kvinnor i mäns yrken) främst drivs av yrkesstrukturens omvandling, dvs. att man- ligt dominerade yrken successivt minskar i storlek, snarare än att män rör sig från manligt till kvinnligt dominerade uppgifter. Kur- van för kvinnornas utveckling är antagligen mer en kombination av struktur- och individförlopp, där dels vissa kvinnodominerade yrken växer i storlek, dels vissa grupper av kvinnor rör sig mot manligt dominerade uppgifter. I kvinnornas fall skulle struktur- och indi- videffekterna då delvis ta ut varandra, vilket kanske syns tydligast under periodens första del som sammanfaller med de offentliga väl- färdstjänsternas expansion. Slutligen finns en ganska stark självständig struktureffekt som driver på könsintegrationen i arbetslivet, nämligen yrkesstruk- turens uppgradering mot alltmer kvalificerade arbetsuppgifter. Som vi framhöll tenderar den vertikala och den horisontella dimen- sionen av arbetsinnehållet i olika yrken, de två axlar som samman- fattningsvis kan kopplas till klass respektive genus, att vara okorrelerade med varandra när de mäts kontinuerligt och linjärt. Men det finns en stark empirisk koppling mellan de båda dimen- sionerna om genus indikeras längs axeln könstypiskt till könsinte- grerat arbete: yrken i toppen av klasshierarkin tenderar att vara könsintegrerade medan könstypiska yrken, både manliga och kvinnliga, företrädesvis återfinns längre ner i den hierarkiska ord- ningen (se 2009 för analyser som visar detta mönster för ). Denna tydliga länk mellan klass- och genusstrukturen leder till en ökad könsintegration i arbetslivet i takt med att yrkes- sammansättningen på arbetsmarknaden uppgraderas med avseende på kvalifikationskrav (dvs. en genomsnittlig höjning av klassnivån). Alla dessa mekanismer bidrar förmodligen verksamt till den bild av ökad könsintegration som figur 7.1 förmedlar. Att avgöra den relativa styrkan av de olika mekanismerna är dock en alltför kom- plex uppgift för att kunna utföras inom ramen för detta kapitel. Den sammantagna slutsatsen här är att könssegregeringen i arbets- livet har förändrats i vissa viktiga avseenden, men varit utpräglat stabil i andra. Vidare har de förändringar som skett till övervägande del gått i utjämnande riktning. Könsuppdelningen på arbetsmark- naden är alltså i viss mån trögrörlig, men är ur andra synvinklar betydligt mer dynamisk. Förändringarna kan främst antas bero på två strukturella omvandlingar, uppgraderingen av kvalifikationskra- ven och den fortsatta övergången från tillverkning till service, och en mer individorienterad faktor, kvinnornas inbrytning i manligt Generellt sett tycks vertikala och struk- turella omvandlingar ha varit större och mer betydelsefulla än horisontella och individuella förändringar. I följande avsnitt beskrivs hur arbetsförhållanden varierar mellan yrken med olika könssammansättning4. Tre komponenter av arbetsförhållanden som i sin tur kan summeras till ett sammanfat- tande mått på vad vi kan kalla jobbkvalitet har valts ut – kvalifika- tionskrav, fysiska krav och negativ stress. De tre komponenterna har alla signifikanta samband med graden av ohälsa (se beskriv- ningen i avsnitt 7.3.1.) Kvalifikationskrav definieras här som utbild- ningskrav, mätt med antalet år av utbildning efter grundskola som behövs i respondentens arbete. Arbetets fysiska krav inkluderar sådant som t.ex. tunga lyft och krokiga eller vridna arbetsställ- ningar. Den tredje komponenten, negativ stress, är relaterad till den s.k. krav-kontroll modellen, dvs. höga mentala krav i kombination med ett litet utrymme för egna beslut (modellen beskrivs mer utförligt i avsnitt 7.3 nedan). Av dessa tre komponenter har höga utbildningskrav ett gynnsamt samband med hälsotillståndet, medan fysiska krav och negativ stress har ogynnsamma samband med hälsa. De tre komponenterna analyseras i det följande dels var för sig, dels genom en summering till ett sammanfattande index på total jobbkvalitet.5 Komponenternas vikter i detta index beräknas på grundval av deras samband med det totala hälsomåttet. Utbild- ningskrav och fysiska krav kan beskrivas för hela , medan negativ stress kan beskrivas först efter- som vissa relevanta data saknas för denna komponent i LNU före dess. 4I enlighet med figur 7.1 ovan har arbetslivet blivit mer könsintegrerat över tiden sett till hur fördelningen av alla anställda över dessa fem kategorier har utvecklats: en samling mot mitten har ägt rum. I periodens början (1974) var de mest snedfördelade yrkeskategorierna (kvinnor eller män) med avseende på kön också de största. Vid periodens slut (2010) var dessa två kategorier i stället de minsta. Den enda kate- gori som har vuxit kontinuerligt i storlek är de könsintegrerade yrkena (40–kvinnor), men även de båda måttligt snedfördelade kategorierna har expanderat . 5Måttet på total jobbkvalitet är starkt korrelerat med social klass: då klass mäts med den socio-ekonomiska indelning som kallas SEI uppgår korrelationen (Pearsons r) mellan jobb- kvalitet och klass till cirka 0,60. Men jobbkvalitet har ett högre samband med hälsotillstånd än vad social klass har (delvis pga. konstruktion). Givet jobbkvalitet är social klass inte signifikant relaterad till hälsoproblem. Figur 7.2 Arbetsinnehåll efter yrkens könssammansättning, genomsnitt 1974/81–20106 Not: ak 10=0–kvinnor i yrket, ak 1040=10–kvinnor i yrket, ak 4060=40–kvinnor i yrket, ak 6090=61–kvinnor i yrket, ak 90=90–kvinnor i yrket. Not: Den lodräta axelns skala uttrycker följande för respektive komponent: Utbildningskrav=antal år efter grundskola (multiplicerat med 10, dvs. 10=1 år, 20=2 år, etc.); Fysiska krav=skala 0–100, där 0 är minimala och 100 är maximala fysiska krav; Negativ stress=andel (procent) med höga mentala krav och låg egen kontroll i arbetet; Kvalitet=en sammanvägd skala 0–100 av de tre komponenterna (där utbildningskrav ges en positiv vikt medan fysiska krav och negativ stress ges negativa vikter, i pro- portion till deras samband med god hälsa). Av figur 7.2 framgår tydligt att de bästa jobben återfinns i köns- integrerade yrken. Dessa arbeten har den högsta kvalifikations- nivån, de lägsta fysiska kraven, och den högsta sammantagna jobb- kvaliteten. Undantaget är komponenten negativ stress, där de bästa jobben i stället är de mest mansdominerade. Generellt tenderar jobbkvaliteten att vara lägre ju mer snedfördelat yrket är vad gäller könssammansättning, dock med en viss fördel för måttligt mans- dominerade yrken framför måttligt kvinnodominerade. Negativ stress utgör åter ett undantag, där i stället villkoren är sämre ju högre andelen kvinnor i yrket är. Över tiden har som sagt endast små förskjutningar i detta mönster inträffat (detta framgår ej av figuren). Två tendenser till förändring kan dock framhållas. För det första har de mest mansdominerade yrkena uppvisat en viss för- sämring av arbetsvillkoren på alla punkter, så att den totala jobb- kvaliteten i denna grupp har haft den klart sämsta trenden av de fem urskilda kategorierna. För det andra har sambandet mellan andelen kvinnor i yrket och negativ stress förstärkts och blivit mer 6 För överskådlighetens skull visar figur 7.2 genomsnitt för hela perioden –2010 (1981– 2010 för negativ stress och total jobbkvalitet), eftersom fördelningens mönster är likartat över tiden med endast smärre förskjutningar. systematiskt, så att det vid den senaste tidpunkten (2010) är nästan helt linjärt. Figur 7.3 beskriver hur könsskillnader i arbetsförhållanden har förändrats mellan 1974 (eller 1981) och 2010. I figuren jämförs kvinnor med män utan hänsyn till yrke (och yrkets könsfördel- ning). Längre fram gör vi en beräkning av hur stor del av föränd- ringen i de olika gapen mellan kvinnor och män som kan knytas till yrkestillhörigheten, och hur stor del som sammanhänger med kön utöver yrkets könssammansättning. Figur 7.3 Könsskillnader i arbetsinnehåll 1974–2010 I figur 7.3 kan vi först se att utbildningskraven har stigit påtagligt bland både kvinnor och män, men att kvinnornas uppgradering är betydligt större än männens. 1974 var den genomsnittliga kvalifi- kationsnivån i arbetet klart högre bland män än bland kvinnor, hade kvinnorna nästan hunnit ikapp och 2010 har de gått förbi männen. Å andra sidan har även den negativa stressen ökat betydligt mer för kvinnor än för män, även om männens ökning är något större än kvinnornas under den senaste delen av perioden (). Den stigande kvalifikationsnivån och den till- tagande negativa stressen hänger dock inte så starkt ihop med varandra. Sambandet mellan dessa två komponenter av arbetets kvalitet är ganska svagt; det främsta kännetecknet hos jobb med en hög risk för negativ stress är arbete med människor, särskilt inom vård och omsorg men även inom undervisning och i viss annan service, t.ex. detaljhandel. Den negativa stressen är därmed främst knuten till yrkesstrukturens horisontella dimension. kraven är i stället starkt kopplade till den vertikala dimensionen (se diskussionen ovan i avsnitt 7.2). Tvärt emot vad man kanske kunde förvänta sig har de (upp- levda) fysiska kraven i arbetslivet inte minskat, utan ökat något, åtminstone under periodens tidigare del medan nivån har varit i det närmaste . Förändringen står främst kvinnorna för, med en tydlig ökning och sedan en mindre uppgång och därefter en mindre nedgång. Männens nivå är mycket stabil . har omfattningen av de (upplevda) fysiska kraven i arbetet skilt sig ytterst lite åt mellan kvinnor och män. Dessa förändringar sammantagna innebär att den totala jobb- kvaliteten har stigit något för kvinnor, i en något ökande takt över tiden, medan den har varit nästan helt stabil för män. har den genomsnittliga kvaliteten i mäns arbeten varit något högre än i kvinnors arbeten, men vid den senaste tidpunkten (2010) har detta gap så gott som eliminerats. Hur stor del av förändringarna av könsskillnader i arbetsinnehåll sammanhänger med yrkestillhörighet respektive med skillnader mellan kvinnor och män inom yrken? Vad gäller utbildningskrav har huvuddelen av det minskade könsgapet, och vändningen till kvinnors fördel , främst orsakats av en mins- kad skillnad inom yrken. Betydelsen av kön givet yrke har alltså förändrats mer än betydelsen av yrke. I de fysiska kravens fall är det tvärtom: här är det yrket som har haft en större betydelse än kön givet yrke. Detsamma gäller den negativa stressen; yrkets könstyp (andelen kvinnor) har varit viktigare än det egna könet för den vidgade skillnaden i stressnivå mellan kvinnor och män. Det innebär t.ex. att stressen har ökat mer bland män i kvinnodomine- rade yrken än bland kvinnor i mansdominerade yrken. Arbetets egenskaper är av två huvudsakliga slag, fysiska och psyko- sociala, vilka båda kan antas ha betydelse för hälsotillståndet. Det är inte svårt att tänka sig att fysiskt ansträngande arbeten med exem- pelvis tunga lyft eller påfrestande arbetsställningar kan tänkas påverka den fysiska hälsan negativt, t.ex. så att värkproblem upp- står eller ökar (1990; Hemström, och 2007; Marras 2008). Att utsättas för hälsovådliga ämnen som gifter, gaser, rök eller höga halter av damm på arbetet är också riskabelt för hälsan, effekter som dessutom kan förvärras vid långvarig utsatthet (m.fl. 2001; och 2002). Vidare kan höga ljudnivåer under stora delar av arbetstiden leda inte bara till hörselskador utan även till höjda stressnivåer (1990). Den psykosociala arbetsmiljön har också visat samband med hälsa/ ohälsa. Att ha ett arbete som innebär höga mentala krav som man har ett litet inflytande på hur arbetet utförs är förknippat med ökad stress. I Karaseks (1979) klassiska krav-kontrollmodell finns fyra typer av arbetssituationer som baseras på grad av kontroll respektive kravnivå. Balansen mellan kravnivån och graden av kontroll har stor betydelse för individers hälsa, i synnerhet för stressnivå och psykisk anspänning. En arbetssituation som karakte- riseras av höga krav men litet beslutsutrymme upplevs ofta som psykiskt påfrestande och är negativt relaterat till såväl det fysiska som det psykiska välbefinnandet (Karasek och 1990). Det samma gäller för arbeten där graden av ansträngning inte möts av en motsvarande belöning (Siegrist 1996; Marmot, Siegrist och 2006). Även känslomässigt krävande uppgifter är en viktig aspekt att beakta i krav-kontrollmodellen (Karasek 1979) och aktu- ell forskning betonar vikten av att mäta både känslomässiga och psykiska krav, eftersom vissa yrken (t.ex. omsorgsarbete) har en hög grad av såväl psykiska som känslomässiga krav medan känslo- mässiga krav kan vara frånvarande i andra psykiskt krävande yrken (Bakker och Demerouti ). 7.3.1Hälsoskillnader mellan individer i och utanför arbetslivet Kapitlet kommer i huvudsak att beskriva utvecklingen av kvinnors och mäns arbetsförhållanden och hälsa. Men innan vi går in på en beskrivning av förhållanden på arbetet och deras relation till hälsa bör poängteras att även om dåliga arbetsvillkor är skadliga för häl- san, så är ohälsan störst bland individer som inte förvärvsarbetar alls. Detta sammanhänger främst med selektion, dvs. att nedsatt hälsa är ett hinder för förvärvsarbete. Stora hälsoproblem kan med- föra varaktig oförmåga att delta i arbetslivet. Även det omvända orsakssambandet förekommer, dvs. att dåliga arbetsförhållanden försvagar hälsan, i vissa fall så mycket att utträde ur arbetslivet blir en konsekvens. Hälsoskillnader efter arbetssituation åskådliggörs i figur 7.4. Vi skiljer där mellan fyra grupper: de som inte förvärvsarbetar alls samt tre kategorier av förvärvsarbetande, efter arbetsinnehållets kvalitet. Kvaliteten i arbetet är en sammanvägning av mentala och fysiska egenskaper i arbetet med relevans för hälsotillståndet: arbetets kvalifikationsinnehåll (utbildningskrav), fysiska krav och mentala påfrestning (negativ stress). Eftersom information om flertalet av dessa jobbegenskaper bara finns tillgänglig för anställda individer, så är det dessa som beskrivningen i figur 7.4 avser.7 Mängden ohälsa mäts genom ett antal olika symtom som vägs samman till en skala som uttrycker antalet dagars sjukfrånvaro från arbetet som i genomsnitt är förknippad med dessa symtom (måtten beskrivs mer ingående längre fram i kapitlet). Skillnader i köns- och åldersfördelning mellan de fyra grupperna har konstanthållits för att jämförelsen ska bli mer rättvisande. Figur 7.4 Hälsoproblem efter arbetssituation Höga värden på den lodräta axeln indikerar stora hälsoproblem och figuren visar tydligt det mönster som beskrevs, dvs. att graden av ohälsa är högst bland individer som inte förvärvsarbetar alls. Så har det sett ut på cirka tre decennier som visas i figuren, 1981 till 2010, och med stor sannolikhet under 7 Med andra ord redovisas företagares förhållanden inte alls i figuren, och inte heller i resten av kapitlet. decennierna före dess också. Huvuddelen av denna skillnad sam- manhänger som sagt troligen med orsaksmekanismer som går från hälsa till sysselsättningsgrad (via arbetsförmåga). Av figuren framgår också att det finns betydande skillnader i hälsa mellan förvärvsarbetande individer med olika arbetsinnehåll. Hög arbetskvalitet sammanhänger med god hälsa, och omvänt. Även här kan vi anta att sambandet till viss del beror på mekan- ismer där hälsan är en orsak till det arbetsinnehåll individen har. Som vi har definierat arbetskvalitet här är t.ex. höga kvalifikations- krav ett element av ett gott arbete, och dessa krav kan vara svåra att uppfylla för personer med nedsatt hälsa. Å andra sidan är höga fysiska arbetskrav och en hög mental belastning jobbegenskaper som utmärker arbeten med låg kvalitet enligt vår definition, och även sådana krav torde vara svåra att uppfylla för individer med svag hälsa. Därmed kan vi förmoda att sambandet mellan ohälsa och arbetskvalitet åtminstone delvis går från arbetskvalitet till ohälsa snarare än tvärtom.8