sou · H2B386 · 2014-12-19 00:00:00 — målsättning är att berörd personal ska ha grund- läggande kunskap om gällande bestämmelser på området. I samtal med olika företrädare för rättsväsendet har framkom- mit att frågan om målsägandebiträde önskas ofta ställs av polisen även när sådant biträde normalt inte bör förordnas, t.ex. i typiska krogbråk. I betänkandet Målsägandebiträdet – ett aktivt stöd i rättsprocessen (SOU 2007:6) föreslogs att skulle ge Polishög- skolan uppdraget att göra en översyn av polisutbildningen med syftet att lagstiftningen om målsägandebiträde ska inte- greras i utbildningen på samtliga utbildningsplatser. För att se hur lagstiftningen om målsägandebiträde hanteras inom ramen för polisutbildningen (Polisprogrammet) har vi inhämtat uppgifter om detta från . Lagstiftningen om målsägandebiträde är en del av grundutbildningen. Frågor som sätts i fokus är rätten till målsägandebiträde, när och under vilka förutsättningar ett biträde ska förordnas, polisens skyldigheter i sammanhanget samt vilka arbetsuppgifter målsägandebiträdet har. genomfördes en genomlysning av polisutbildningen med fokus på brottsförebyggande arbete och stöd till dem som drabbas av brott. Det konstaterades att polisens stöd till brotts- offer skulle ingå tidigt i polisutbildningen kopplat till grundlägg- ande polisarbete. har därefter successivt integrerat dessa aspekter kopplat till brottsförebyggande och brottsutredande verksamhet i de olika delkurserna på Polisprogrammet. Offentlig försvarare och målsägandebiträde gjordes återigen en genomlysning som resulterade i att brottsoffer- perspektivet stärktes ytterligare. Två utgångspunkter för det brotts- offerstödjande arbetet är Riktlinjer för Polisens brottsofferarbete samt till brottsoffer. Frågor som rör målsäganden och målsägandebiträde utgör numera en stor del av polisutbildningen. En ytterligare sak att överväga, i kostnadsdämpande syfte, är frågan om det är möjligt att i större utsträckning förordna samma måls- ägandebiträde för flera målsägande i samma mål. En sådan ordning skulle kunna leda till såväl kostnads- och tidsvinster och skulle också kunna bidra till att tidsåtgången för varje enskild målsägande förkortas då målsägandebiträdet redan är insatt i ärendet. Det kan vara lämpligt att domstolen överväger denna möjlighet när biträden ska förordnas. Ett förordnande av samma biträde för flera måls- ägande i samma mål förutsätter dock att målsägandena inte har mot- stående intressen. Ur advokatetisk synpunkt är det i sådana fall inte möjligt att förordna samma biträde. Om en målsägande behöver mycket kurativt stöd kan det också vara svårt för ett målsägande- biträde att företräda flera målsäganden. Bör rätten till målsägandebiträde begränsas? Brottsoffrens situation har fått ökad upp- märksamhet. Det har på olika sätt klarlagts att brottsoffrens situa- tion kan vara sådan att det krävs ett ökat engage- mang från samhällets sida. I den kriminalpolitiska debatten har ställts krav på olika åtgärder för att förbättra brottsoffrens ställning. Som tidigare angetts är det enligt vår uppfattning inte lämpligt eller möjligt att helt renodla målsägandebiträdets juridiska roll. Det bör enligt vår uppfattning även fortsättningsvis ingå i biträdets uppgifter att ge målsäganden ett allmänt personligt stöd. Om måls- äganden behöver ett mer kvalificerat stöd än målsägandebiträdet kan ge ingår det i målsägandebiträdets uppdrag att upplysa om vilka myndigheter, organisationer och andra som kan erbjuda stöd och hjälp. När lagen om målsägandebiträde infördes ställdes som krav för att det skulle vara rimligt att samhället skulle ta på sig kostnaden för juridisk hjälp åt målsäganden, att själva brottet skulle vara av kvali- Offentlig försvarare och målsägandebiträde ficerat slag och ha inneburit en svår kränkning av offret. Vidare an- sågs att situationen i målet borde vara sådan att det kunde förväntas att målsäganden skulle komma att bli utsatt för ingående och pressande förhör. Denna restriktiva utgångspunkt har successivt övergivits. Enligt nuvarande bestämmelser ska målsägandebiträde, när en förundersökning har inletts eller återupptagits, förordnas i mål om sexualbrott enligt 6 kap. BrB, om det inte är uppenbart att måls- äganden saknar behov av sådant biträde (punkt 1). Bestämmelserna om rätt till målsägandebiträde tillkom framför allt för att ge stöd till sexualbrottsoffer, inledningsvis vid grövre sexualbrott men vid alla typer av sexualbrott. Den utsatta situationen för målsäganden i mål om sexualbrott uppmärk- sammades särskilt. Undersökningar hade visat att det förelåg ett mycket starkt behov av hjälp till målsäganden i dessa typer av mål. För den som blivit utsatt för ett sexuellt övergrepp är det mycket påfrestande att ta initiativ till en polisutredning av brottet genom att anmäla det. Det gäller brott som djupt har kränkt målsägandens personliga integritet och som det därför kan kännas mycket svårt att konfronteras med t.ex. vid ett förhör. Inte sällan finns det anledning att gå igenom det påstådda händelseförloppet i detalj och beröra relationen mellan målsäganden och den miss- tänkte. Det är därför ofta ofrånkomligt att målsäganden utsätts för många och svåra frågor. För målsägandens tilltro till de brotts- utredande organen är det viktigt att målsäganden förstår varför dessa frågor måste ställas. I många fall är målsägandens uppgifter helt avgörande för utgången av målet. Behov av stöd och hjälp under förundersökningen och rättegången föreligger i princip oavsett om målsäganden för någon egen talan, t.ex. om skadestånd, eller inte. Mot denna bakgrund bör en målsägande som varit utsatt för sexualbrott även framledes ha en i princip ovillkorlig rätt att på begäran få ett målsägandebiträde. Någon annan lösning är heller inte tänkbar mot bakgrund av de krav internationella instrument på om- rådet ställer. Vi anser att bestämmelsen är väl avvägd och föreslår därför inga inskränkningar i rätten att erhålla målsägandebiträde i mål om sexualbrott. Målsägandebiträde ska också förordnas i mål om brott enligt 3 eller 4 kap. BrB, på vilket fängelse kan följa, eller enligt 8 kap. 5 eller 6 § BrB eller försök, förberedelse eller stämpling till sådant brott, Offentlig försvarare och målsägandebiträde om det med hänsyn till målsägandens personliga relation till den misstänkte eller andra omständigheter kan antas att målsäganden har behov av sådant biträde (punkt 2) samt i mål om annat brott på vilket fängelse kan följa, om det med hänsyn till målsägandens personliga förhållanden och övriga omständigheter kan antas att målsäganden har ett särskilt starkt behov av sådant biträde (punk- ten 3). Rätten till målsägandebiträde enligt punkten 2 är begränsad till mål om brott enligt 3 och 4 kap. BrB på vilka fängelse kan följa, och till rån, grovt rån samt försök, förberedelse och stämpling till sådana brott. Målsägandebiträde kan i sådana fall förordnas om det med hänsyn till målsägandens personliga relation till den misstänkte eller andra omständigheter kan antas att målsäganden har behov av ett målsägandebiträde. Behovet ska prövas utifrån en helhetsbedöm- ning av målsägandens situation, satt i relation till det brott som målet gäller.97 Bestämmelsen infördes i samband med att lagen om målsägande- biträde tillkom. Den ursprungliga lydelsen av bestämmelsen var mer restriktivt utformad för de här typerna av brott. Målsäganden skulle ha ett särskilt starkt behov av biträde. Brottet skulle i det enskilda fallet ha varit av kvalificerat slag och ha inneburit en svår kränkning av offret för att ett målsägandebiträde skulle förordnas.98 Bevisläget och det processuella läget i övrigt skulle vara sådant att man fick räkna med att målsäganden skulle utsättas för ingående eller pressande förhör. Som ytterligare förutsättning angavs att måls- ägandens fysiska eller psykiska tillstånd skulle vara sådant att han eller hon kunde antas ha väsentlig nytta av ett juridiskt biträde. Dessa omständigheter ska beaktas även enligt den nuvarande lydel- sen av bestämmelsen men inte bedömas med den restriktivitet som gällde . Vid införandet av rätten till målsägandebiträde för dessa fall betonades att det ofta fanns ett stort behov av biträde när parterna har eller har haft en nära relation med varandra eller där målsägan- den av något skäl befinner sig i underläge gentemot den misstänkte. De praktiskt mest förekommande fallen ansågs vara mål om kvinno- misshandel och mål om andra brott där kvinnor eller barn är måls- 1989/90:158 s. 6 f. 1987/88:107 s. 38. Offentlig försvarare och målsägandebiträde Liksom vid sexualbrotten betonades att den enda bevisning som fanns att tillgå i dessa fall ofta var målsägandens berättelse och att målsägandens trovärdighet ofta var av avgörande betydelse för prövningen av åtalet. Även om uppmjukningen av rekvisiten framför allt tog sikte på målsägandena i mål om kvinnomisshandel och mål om andra brott där kvinnor eller barn är målsägande ansågs det inte sakligt moti- verat att begränsa en utvidgad rätt till målsägandebiträde till just sådana mål. Det ansågs minst lika angeläget för målsäganden att få hjälp av ett målsägandebiträde när brottsmisstanken avsåg försök till mord eller försök till dråp samt vid förberedelse till dessa brott, men också vid upprepade fall av t.ex. olaga hot och olaga frihets- berövande där den misstänkte är en närstående person till måls- äganden. Det anfördes också att de som blir utsatta för rån, vare sig det skedde i banker, butiker eller i andra sammanhang, ofta kunde hamna i en djup kris efter brottet och då kunde ha ett starkt behov av ett juridiskt biträde för att orka med den efterföljande rätte- gången och konfrontationen med den tilltalade. I samband med utvidgningen betonades dock att lagtexten fort- farande måste vara så utformad att den gav utrymme för en verklig prövning av målsägandens behov av biträde i det enskilda fallet. Det underströks att det på intet sätt kunde anses sakligt motiverat att mera regelmässigt förordna målsägandebiträde i t.ex. mål om miss- handel eller olaga hot. Vid införandet av bestämmelsen var man medveten om att en sådan reglering skulle komma att omfatta även vissa brott i fråga om vilka det var svårt eller omöjligt att tänka sig att behov av målsägandebiträde i praktiken skulle uppstå. Detta var emellertid att föredra framför en detaljerad uppräkning eftersom man med en sådan lösning bl.a. riskerade att vissa fall som sakligt sett motiverade målsägandebiträde föll utanför tillämpningsområdet. Det framhölls att det förhållandet att ett målsägande- biträde inte förordnades inte innebar att målsäganden ställdes utan stöd. Förutom det stöd åklagaren regelmässigt skulle ge fanns också möjlighet för målsäganden att vid rättegången åtföljas av en stöd- person. Förutsättningen för att ett målsägandebiträde ska kunna förord- nas enligt punkten 3 knyter an till vad som gällde för mål om vålds- brott och som har redovisats. Om det med hänsyn till målsägandens personliga förhållanden och andra om- Offentlig försvarare och målsägandebiträde ständigheter kan antas att målsäganden har ett särskilt starkt behov av biträde ska ett biträde förordnas. Enbart en personlig relation till den misstänkte motiverar dock inte att ett målsägandebiträde för- ordnas.99 Det förhållandet att målsäganden har eller har haft en nära relation till den misstänkte ska dock beaktas. Förordnande enligt den här bestämmelsen ska ske med restrik- tivitet. De krav som angetts i det föregående gäller här fullt ut. Det ska vara fråga om brott av kvalificerat slag som har inneburit en svår kränkning, man måste räkna med ingående eller pressande för- hör och målsägandens fysiska eller psykiska tillstånd ska vara så- dant att målsäganden kan antas ha väsentlig nytta av ett juridiskt biträde. De andra omständigheter av personlig art som nämnts är av betydelse också för prövningen enligt denna punkt. I propositionen 1993/94:26 (s. 51) ges exempel på brott där det kan bli aktuellt att förordna målsägandebiträde med stöd av angiven bestämmelse. Där nämns utpressning, bedrägeri, stöld, skadegörelse, övergrepp i rätts- sak, våld och hot mot tjänsteman samt mordbrand. är dock rätten till målsägandebiträde enligt denna punkt inte begränsad till brott enligt utan kan komma i fråga i alla fall där det kan antas att det finns ett särskilt starkt behov av biträde. I förarbetena nämns särskilt överträdelse av besöksförbud.100 Enligt vår uppfattning är det rimligt att ett målsägandebiträde ska kunna förordnas även i fall som avses i punkt 2 och 3. Det är dock viktigt att betona att en reell behovsprövning ska göras utifrån målsägandens hela situation, satt i relation till det brott som målet gäller. Målsägandebiträde i dessa mål ska inte förordnas regel- mässigt utan bara när det är påkallat av förhållandena i det enskilda fallet. Vikten av restriktivitet markeras i lagtexten på det sätt att bi- träde ska förordnas endast om det kan antas att målsäganden har ett behov av biträde respektive har ett särskilt starkt behov av bi- träde. För att de målsägande som är i behov av det stöd som ett måls- ägandebiträde kan ge ska kunna få det är det givetvis viktigt att domstolarna, som utser målsägandebiträden, gör en noggrann pröv- ning i det enskilda fallet av om det finns behov eller särskilt starkt behov av ett målsägandebiträde. 1993/94:26 s. 50 f. 2000/01:79 s. 65. Offentlig försvarare och målsägandebiträde Det är viktigt att domstolen får samtliga relevanta fakta kring brottet och målsägandens situation klara för sig innan beslut kring förordnande av måslagandebiträde tas. Det kan vara lämpligt att åklagaren redan vid ingivande av en begäran om målsägandebiträde klart redogör för de omständigheter som är av betydelse för frågan om förordnande av biträde, t.ex. om det gäller upprepade fall av olaga hot och olaga frihetsberövande där den misstänkte är en när- stående person till målsäganden, om det gäller misshandel i en rela- tion eller om det gäller en äldre person som utsatts för ett grövre våldsbrott. För det fall sådana uppgifter saknas bör det åligga dom- stolen att före beslut begära komplettering i sådana hänseenden. Domstolen bör naturligtvis ha ett så fullgott underlag som möjligt för att kunna göra en bedömning av behovet av biträde i det en- skilda fallet. Det förekommer emellertid att domstolarna vid tillämpning av punkterna 2 och 3 förordnar biträden även i fall där lagstiftaren inte tänkt sig att biträde ska förordnas, t.ex. vid hot- och våldsbrott där det inte finns en relation mellan offer och förövare. Det kan finnas skäl att i lagtext förtydliga förutsättningarna för förordnande av måls- ägandebiträde så att den restriktivitet som avsetts realiseras i praxis. Förtydliganden i angivet hänseende bör ske såväl i punkten 2 som i punkten 3. I punkten 2 kan ett förtydligande lämpligtvis ske på det sättet att det, när det inte är fråga om målsägandens personliga relation till den misstänkte, ska krävas att det på grund av särskilda omstän- digheter kan antas att målsäganden har behov av sådant biträde. Exempel på särskilda omständigheter som skulle kunna utgöra skäl för målsägandebiträde i dessa fall kan vara att målsäganden är mycket ung eller har psykiska problem eller har fått omfattande eller kom- plicerade skador. Enligt vår uppfattning skulle ett sådant förtydlig- ande på ett bättre sätt inskärpa den restriktivitet med vilken för- ordnande ska ske enligt punkten 2. Att förordnande enligt punkten 3 ska ske än mer restriktivt än förordnande enligt punkten 2 tydliggörs särskilt genom att måls- ägandebiträde enligt punkten 3 ska förordnas endast om det med hänsyn till målsägandens personliga förhållanden och övriga omstän- digheter kan antas att målsäganden har ett särskilt starkt behov av sådant biträde. I punkten 2 kan hänsyn tas till målsägandens per- sonliga relation till den misstänkte eller andra omständigheter. Offentlig försvarare och målsägandebiträde förtydligande i punkten 3 kan lämpligtvis ske på det sättet att det även här ska krävas att föreligger särskilda omständigheter för för- ordnande av målsägandebiträde. Därutöver bör restriktiviteten med vilken bestämmelsen bör tillämpas tydliggöras på det sättet att det ska stå klart att målsäganden har behov av sådant biträde. Exemplen på vad som kan anses utgöra särskilda omständigheter enligt punkten 2 kan anföras också när det gäller motsvarande skäl för punkten 3. Uttrycket stå klart innebär att ett starkare beviskrav införs. Det innebär att den som har att pröva frågor om förordnande av måls- ägandebiträde, i det enskilda fallet, måste utreda huruvida det före- ligger sådana personliga förhållanden och andra särskilda omstän- digheter som berättigar till ett förordnande av målsägandebiträde. De föreslagna förtydligandena skulle inskärpa vikten av att dom- stolarna verkligen prövar de omständigheter som anförs för förord- nande av målsägandebiträde enligt punkten 3. Förtydligandena inne- bär en skärpning i förhållande till gällande rätt men inte i förhåll- ande till de förarbeten som ligger till grund för bestämmelsen. Förtydligandena syftar således till att återföra praxis till den nivå som lagstiftaren avsett i tidigare lagstiftningsarbeten men inte lyckats markera tillräckligt tydligt i lagtexten. Dessa förtydliganden bör också att leda till en mer enhetlig rättstillämpning, vilket i längden gagnar såväl de som har att förordna målsägandebiträden som de som avser begära målsägandebiträden. Det finns alltså tre olika nivåer för när målsägandebiträde ska förordnas. Vi har valt att behålla denna konstruktion av paragrafen, dels för att den är enkel att tillämpa och dels för att den på ett bra sätt åskådliggör skillnaderna i kraven för förordnande av målsägande- biträde enligt de olika punkterna. Målsägandebiträde i högre rätt Förslag: En bestämmelse införs i lagen om målsägandebiträde om att ett målsägandebiträdes förordnande upphör efter att tiden för att överklaga en lägre rätts dom har löpt ut. Målsägande- biträde ska kunna förordnas i högre rätt efter begäran från måls- äganden eller när det annars finns anledning till det. Vid behovs- prövningen ska den högre rätten, förutom vad som gäller enligt Offentlig försvarare och målsägandebiträde den allmänna bestämmelsen i 1 § lagen om målsägandebiträde, särskilt beakta om ett målsägandebiträde behövs med hänsyn till att målsäganden ska höras, vad som ska prövas i fråga om enskilt anspråk eller av något annat särskilt skäl. Vi föreslår alltså ett förtydligande för när förordnande av måls- ägandebiträde ska ske för att bringa lagtexten i linje med lagstift- arens avsikter. Vi har därutöver funnit skäl att överväga om ett målsägandebiträdes förordnande ska begränsas i tiden. Som påpekat i betänkandet Brottmåls- processen (SOU 2013:17) har hovrättsprocessen, efter EMR-refor- men, påverkat målsägandebiträdets roll. En viktig del av EMR- reformen är att en berättelse som lämnas i bevissyfte i tingsrätt som regel ska dokumenteras genom en ljud- och bildupptagning och att hovrätten som huvudregel ska avstå från att kalla förhörsperson- erna på nytt. I stället ska inspelningen av förhöret från tingsrätten spelas upp. Om det finns en ljud- och bildinspelning av förhöret från tingsrätten ska förnyad bevisupptagning i hovrätten bara ske om det finns skäl att ställa nya frågor (35 kap. 13 § andra stycket RB). EMR-reformen har inneburit en genomgripande förändring av hovrättsprocessen. Eftersom det som regel inte sker några förnyade förhör kallas ett betydligt mindre antal personer till förhandling i hovrätterna än före reformen. Även när målsäganden är part är det ovanligt att målsäganden deltar personligen vid huvudförhandlingen i hovrätten. Eftersom målsäganden oftast inte är närvarande och det som regel inte hålls några förnyade förhör i hovrätten har måls- ägandebiträdets roll radikalt förändrats i hovrätten. höll, inom ramen för arbetet med sitt betänkande, diskussionsmöten med advokater, åklagare och domare. Av redovisningen av dessa möten framgår att flera aktörer, framför allt hovrättsdomare, fört fram att det ofta kan ifrågasättas vilken funktion ett målsägandebiträde fyller i hovrättsprocessen efter EMR- reformen. Även advokater uttryckte förståelse för den synpunkten. slutsats var att den förändring av hov- rättsprocessen som EMR-reformen medfört talade för att det fanns skäl att göra en förnyad prövning av behovet av målsägandebiträde efter att handläggningen i tingsrätten avslutats. Offentlig försvarare och målsägandebiträde Behovet av målsägandebiträde bör prövas på nytt i högre rätt När målsäganden som regel inte hörs på nytt i hovrätten har väsent- liga delar av målsägandebiträdets uppgifter bortfallit i hovrätts- processen. Biträdet har fullgjort huvudparten av sina uppgifter redan i tingsrätten. Enligt dagens bestämmelser ingår det i målsägandebiträdets uppgift att även i hovrätten bistå målsäganden när målsäganden biträder åtalet. Däremot är målsägandebiträdet inte behörigt att bi- träda målsäganden i ansvarsdelen om domen endast överklagas av målsäganden. Skälen för att målsäganden ska få stöd av målsägande- biträdet i ansvarsdelen är alltså, som fram- fört, redan med gällande bestämmelser inte starka. Mot bakgrund av att föreslagit att målsägandens rätt att biträda åtalet ska avskaffas vore det enda rättsliga stöd målsäganden kan ha av ett biträde i hovrätten är det som har anknytning till målsägandens talan om enskilt anspråk. Som redogjort för är det inte ovanligt att det enskilda anspråket är vitsordat i hovrätten och att det en- skilda anspråket endast är överklagat till följd av bedömningen i ansvarsdelen. Även om det enskilda anspråket är tvistigt är oftast frågorna mer renodlade och klarlagda än i tingsrätten. När det en- skilda anspråket är överklagat till följd av utgången i ansvarsdelen är det åklagarens ansvarstalan i hovrätten som har betydelse för bedömningen av det enskilda anspråket. Processmaterialet i hov- rätten består normalt av förhören i tingsrätten, där målsägande- biträdet närvarat. Den arbetsinsats målsägandebiträdet kan göra genom att närvara vid huvudförhandlingen i hovrätten har i sådana fall ringa betydelse för målsägandens intressen. Om det enskilda anspråket är tvistigt kan målsäganden i många fall få hjälp av åklag- aren att föra talan i hovrätten i stället för ett målsägandebiträde. EMR-reformen har medfört att den funktion målsägandebiträdet kan fylla vid huvudförhandlingen i hovrätten i de flesta fall kan beskrivas som att biträdet, som ombud, närvarar vid förhandlingen för målsägandens räkning. Det kan ifrågasättas i vilken utsträck- ning de målsägande som haft ett målsägandebiträde i tingsrätten verkligen behöver ett sådant stöd i hovrätten numera. I likhet med anser vi att det inte är ett effektivt ut- Offentlig försvarare och målsägandebiträde nyttjande av resurserna att förordnandet om målsägandebiträde kvar- står i hovrätten utan omprövning. Förnyad prövning av behovet av målsägandebiträde i högre rätt I 4 § tredje stycket lagen om målsägandebiträde finns det en bestäm- melse om entledigande av målsägandebiträde. Enligt denna ska måls- ägandebiträde entledigas om det är påkallat med hänsyn till förhåll- andena i målet eller om det annars finns skäl. Ett alternativ är att hovrätten, enligt denna befintliga bestämmelse, alltid ska pröva om målsägandebiträdets förordnande ska kvarstå efter att målet över- klagats. Ett annat alternativ är att målsägandebiträdets förordnande endast gäller i en instans och att det efter begäran, eller när det annars finns skäl för det, ska ske en prövning av om biträdet ska förordnas på nytt. I denna del delar vi den bedömning som gjorts av om att det bör införas en särskild reg- lering om en förnyad prövning av behovet av målsägandebiträde i hovrätten. Även vår slutsats är således att det bör ske en ny pröv- ning av behovet av målsägandebiträde i hovrätten när det finns skäl för det. har anfört att det i många fall inte kommer att finnas behov av ett fortsatt biträde i hovrätten.