sou · H2B327 · 2014-05-07 00:00:00 — Utredningen ansåg vidare att samordningen inom regerings- kansliet i frågor som rörde internationell krishantering borde för- stärkas. Det var viktigt – enligt utredningen – att de åtaganden som gjorde gentemot internationella och regionala organisationer hade en direkt koppling till de institutioner som hade ansvar för de nationella förberedelserna. De existerande samordningsfunktionerna för fredsfrämjande insatser och andra integrerade samordnings- organ, borde därför intensifiera sin verksamhet. Utredningen lämnade därutöver ytterligare förslag med anknyt- ning till utredningsuppdraget. Utredningen konstaterade att det under utredningens gång på sina håll redovisats tveksamhet inför skapandet av en ny myndighet. Utredningen påpekade att som det fanns en stor enighet om att det fanns behov av ett större mått av samord- ning och samarbete hade argumenten mot ett sådant arrangemang varit att ännu en myndighet skulle riskera att komplicera samarbetet mellan de redan aktiva myndigheterna. Mot den bakgrunden lade utredningen fram ett alternativ. Enligt det alternativa förslaget skulle Sida, som redan hade rekryteringsansvar, administrera den integrerade och samordnade civila verksamheten. För att ändå föra samman de berörda aktivite- terna under ett tak och uppnå några av de synergieffekter som skulle bli en följd av huvudförslaget föreslog utredningen att SIDA:s inter- nationella rekryteringsverksamhet i så fall skulle flyttas från huvud- kontoret och samlokaliseras med de övriga myndigheternas inter- nationella verksamhet i det föreslagna fredscentret. Grundtanken i huvudförslaget var att all rekrytering och andra stödfunktioner skulle samlas på samma plats. 3.4Domare och åklagare i internationella insatser (Ds 2002:1) uppdrogs åt en utredare att utreda frågor om försörj- ning av domare och åklagare till internationella insatser m.m.2 Utredaren lämnade departementspromemorian Dom- are och åklagare i internationella insatser. I promemorian noterade utredaren att efterfrågan på internationella insatser inom rätts- området ökar. Enligt utredaren talade främst utrikes- och säkerhets- politiska skäl, men också verksamhetsinterna motiv för att borde stödja och bidra till uppbyggnaden och stärkandet av rätts- staten i vår nära omgivning och på andra håll i världen. De svenska insatserna bör hålla en hög professionell nivå. Det är därför natur- ligt att den särskilda – och inte sällan exklusiva – kunskap och kom- petens som finns på verksamhetsnivå inom rättsväsendets myndig- heter utnyttjas. I promemorian diskuterades hur domstols- och åklagarväsende- nas myndigheter skulle kunna ta ett ökat ansvar för dessa inter- nationella insatser. Behoven av tydlig och långsiktig styrning från riksdag och regering, full finansiering för myndigheterna samt finansieringslösningar som möjliggör myndigheternas planering på lång sikt behandlades. Utredaren framhöll att det fanns ett behov av centrala stödfunk- tioner för de internationella insatserna. Enligt utredaren borde för domstols- och åklagarväsendena sådana funktioner fullgöras inom och Riksåklagaren. Även om det primära ansvaret borde ligga inom respektive myndighet fanns det mycket att vinna på samarbete i de frågor som de internationella insatserna aktuali- serar. Behovet av samarbete med andra inhemska aktörer och över nationsgränserna i särskilda frågor t.ex. i utbildningssammanhang framhölls också. I utredningen fokuserade även på rekryteringen till internation- ella uppdrag och hur det kan skapas förutsättningar för att rekry- tera kvalificerade personer. Utredaren noterade att har ett intresse av att det är skickliga och lämpade personer som verkar i dessa uppdrag. De svenska domare och åklagare som engageras i utvecklingssamarbete eller krishantering kommer att göra erfaren- heter och få kompetens som är värdefulla för andra internationella 2 Ju 2001:G. uppdrag på hög nivå, såsom uppdrag inom internationella dom- stolar eller tribunaler. Enligt utredaren var det grundläggande för en god rekrytering till internationella uppdrag att det fanns system för att fånga upp, vidareutbilda och löpande informera intresserade personer. Ända- målsenliga resursbanker med kandidater för dessa uppdrag borde därför byggas upp inom domstols- och åklagarväsendena. Utreda- ren påpekade att det var viktigt att det skapas bra villkor – ersättning, anställningsförhållanden, stöd m.m. – för dem som deltar i internationella insatser. Inte minst viktigt var det att de internationella erfarenheterna beaktas vid meritvärdering i karriärhänseende. Utredaren föreslog vidare att anställda inom domstols- och åklagarväsendena som medverkar i en insats inom internationell civil krishantering borde tjänstgöring pågår utom- lands vara lediga från sina ordinarie anställningar och vara anställda av och Riksåklagaren. Dessa myndigheter borde även ha arbetsgivaransvar för anställda som deltar i internationellt utvecklingssamarbete som sker i myndigheternas regi och som har sådan omfattning att det inte kan utföras inom ramen för ordinarie anställning. framhöll utredaren behovet av försiktighet då det gäller uppdrag eller former för uppdrag som kan påverka förtroendet för de anställda inom domstols- och åklagarväsendena. Särskilt viktigt var detta för domare och åklagare. Utredaren kon- staterade att även om övervägandena och förslagen i promemorian i huvudsak var inriktade på förhållandena inom domstols- och åklagarväsendena och på internationella uppdrag för domare, åkla- gare och andra anställda inom domstols- och åklagarväsendena hade vissa delar av övervägandena allmän giltighet och borde därför kunna tjäna till ledning för internationella insatser även inom andra myndigheter. Utredaren framhöll att såvitt gällde författningsreglering av socialrättsliga förhållanden m.m. för personer med uppdrag inom internationell civil krishantering lämnades ett generellt princip- förslag som omfattade alla anställda vid statliga myndigheter. Inne- hållsmässigt följde förslaget i huvudsak de regleringar som gällde för utlandsstyrkorna inom Försvarsmakten och Polisen. Förslaget till generell författningsreglering för den civila krishanteringen om- fattade även verksamheten inom polisens utlandsstyrka. 3.5Svenskt rättsväsende i internationella uppdrag, m.m. (SOU 2009:76) Regeringen beslutade att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att utreda dels organisatoriska frågor beträff- ande det svenska rättsväsendets deltagande i internationella upp- drag och insatser och dels jurisdiktionsfrågor relaterade till svensk civil personals deltagande i sådana sammanhang.3 Utredningen, som antog arbetsnamnet Utredningen om svenskt rättsväsende i internationella uppdrag, överlämnade betänkandet Svenskt rättsväsende i internationella uppdrag, m.m. (SOU 2009:76), . Utredningen hade i uppdrag att förbättra förutsättningarna för svenskt rättsväsende att delta i internationella uppdrag för att på det sättet kunna bidra till engagemang när det gäller civil krishantering och internationellt utvecklingssamarbete. Utredningen konstaterade att en uppbyggnad av ett i alla hänseenden fungerande rättsväsende är nödvändig för att krisdrabbade samhällen ska kunna utvecklas i positiv riktning. Utredningen konstaterade vidare att efterfrågan från bl.a. FN och EU på personal inom rättsområdet till internationella fredsfrämjande insatser och internationellt utveck- lingssamarbete hade ökat markant. Ett deltagande i internationell verksamhet gav rättsväsendet, dvs. framför allt dom- stolsväsendet, åklagare och polis samt kriminalvården, en möjlighet att också förvärva kunskap och erfarenhet som kan nyttiggöras i den egna nationella verksamheten. Utredningen lämnade i betänkandet förslag på hur rättsväsen- dets olika delar skulle kunna stärkas var för sig men även inbördes i sitt internationella deltagande. Rättsväsendet sattes också in i ett vidare sammanhang, där samverkan med övriga svenska och inter- nationella aktörer inom rättsområdet, det övriga civila samhället men även militär verksamhet framhölls. Utredningen framhöll vidare att vid ett utvecklande av formerna för det internationella deltagandet borde särskild hänsyn tas till be- hovet av enhetlighet och effektivitet, liksom till önskvärda synergi- effekter. Samordning inom och mellan rätts- väsendets olika delar, liksom samman- hållande roll, betonades. Enligt utredningen borde även Myndig- 3 Dir. 2008:155. heten för samhällsskydd och beredskap, med sin välrenommerade internationella erfarenhet, ges en viktig roll i sammanhanget. I sina överväganden och förslag framhöll utredningen fyra områ- den, nämligen -hur antalet svenskar på relevanta befattningar i internationella organisationer allmänt ska kunna öka, -organisatoriska frågor, -arbets- och socialrättsliga frågor, m.m. samt -frågor rörande straffrättslig jurisdiktion över internationellt verk- sam personal. Utredningen konstaterade att i det organisatoriska sammanhanget behandlas domare och åklagare särskilt. Anledningen härtill är dels den speciella ställning som dessa yrkesgrupper hade, framför allt domarnas konstitutionella särställning, dels att många av frågorna redan hanterades på ett tillfredsställande sätt för polisers och krimi- nalvårdares del. Inte minst polisen hade en mångårig erfarenhet av internationella insatser vilka för det mesta speglas i en väl utbyggd organisation. Utredningen konstaterade att en förutsätt- ning för att lämpliga kandidater ska intressera sig för internation- ella uppdrag är att sådan erfarenhet tillmäts ett betydande nationellt meritvärde, vilket – enligt utredningen – borde avspeglas i karriär- möjligheter och lönesättning. Utredningens framhöll att dess överväganden och förslag skulle ses mot bakgrund av politik för global utveckling och andra nationella och internationella styrdokument på området. Utredningen framhöll vidare att ett relativt stort antal aktörer är involverade i administrationen och genomförandet av internation- ella uppdrag. Deltagande i civila krishanteringsinsatser berörde exempelvis i betydande utsträckning såväl justitie- och utrikes- departementet som försvarsdepartementet. Utredningen påpekade att en förutsättning för att ett stort antal svenska aktörer ska kunna vara delaktiga i internation- ella uppdrag på rättsområdet är att det finns en välgrundad helhets- syn på verksamheten. Detta kräver en nära samordning mellan be- rörda fackdepartement – främst justitie- och – och övriga aktörer samt en tydlig styrning av den internationella verksamheten inom domstolsväsendet och rättsväsendets myndig- heter. Utredningen påpekade att all svensk internationell verksamhet sker mot bakgrund av internationella åtaganden och uti- från behov och efterfrågan som från tid till annan gör sig gällande. För att största möjliga synergieffekter ska uppnås borde därför de svenska ansträngningarna, där det är möjligt, koncentreras till mer sammanhållna insatser. Utredningen noterade att det redan fanns centrala stödfunk- tioner vid , och Kriminalvården för administration av internationella uppdrag. En liknande stöd- funktion borde – enligt utredningen – även inrättas vid Åklagar- myndigheten. För att tillgodose samordning inom rättsväsendet och med andra internationella aktörer borde – enligt utredningen – ett rättsväsendets råd för internationella uppdrag inrättas med före- trädare för rättsväsendets olika delar, , För- svarsdepartementet, och . Justitie- departementet bör leda rådets arbete. Rådet bör – mot bakgrund av nationella strategi – utforma en helhetssyn angående rätts- väsendets deltagande i internationella uppdrag, ange prioriterade områden samt beakta det nödvändiga samspelet mellan civil kris- hantering och utvecklingssamarbete. Vidare ansåg utredningen att rättsväsendet borde eftersträva en ökad samverkan med andra svenska internationella aktörer, däri- bland Sida, advokatkåren, icke- statliga organisationer och Försvars- makten. Myndigheter och organisationer som deltar i civila kris- hanteringsinsatser och utvecklingssamarbete borde även bilda ett nationellt nätverk. Mot bakgrund av sammanhållande roll inom sitt verksamhetsområde, borde akademin ges i uppdrag att vara sammanhållande och ledande för nätverket och dess verksamhet. borde dessutom kunna utgöra en samordnande och företrädande funktion för svensk del vid en framtida ökad och önskvärd nordisk samverkan. Utredningen ansåg vidare att i fråga om civila krishanterings- insatser borde utsändande myndighet också vara anställningsmyn- dighet. Vid deltagande i utvecklingssamarbete bör i regel ingen ändring göras i anställningsförhållandet. Personal som sekonderas (i motsats till att få sitt uppdrag direkt från exempelvis FN eller EU) till internationella tribunaler och domstolar borde dock genom- gående vara utsänd av som anställande myndighet. Utredningen ansåg vidare att domstolsväsendet och rättsväsen- dets myndigheter är mest lämpade att sköta rekryteringen till inter- nationella uppdrag för rättsväsendets del. sätter att det vid varje myndighet finns ett väl utvecklat expert- register. Kvalitetssäkring av personer bör ske innan kandidatens namn vidarebefordras till . Endast de personer som har de bästa förutsättningarna att nå framgång med sina kandida- turer bör nomineras. Utredningen ansåg även att rättsväsendet även bör samordna sig i policyfrågor rörande rekrytering. Det är viktigt att det sker en tydlig renodling av de internationella yrkesfunktionerna. Varje an- ställningsmyndighet bör därför svara för rekrytering av den personal som faller inom den egna myndighetens område. Utredningen påpekade att rättsväsendet bör på olika sätt uppmärk- samma den s.k. medföljandeproblematiken och andra anhörigfrågor, bl.a. genom information till anhöriga, goda kontaktmöjligheter mellan utsända och anhöriga samt – i den mån det är säkerhetsmässigt och i övrigt lämpligt – ett bestämt antal hem- eller besöksresor. I frågan hur lång tjänstgöringstiden utomlands bör vara, – lik- som insatsfrekvensen – bör detta – enligt utredningen – bestämmas av varje utsändande myndighet. Det bör dock existera en viss sam- syn mellan olika aktörer i dessa frågor. Utredningen föreslog att anställda inom rättsväsendet som del- tar i civila krishanteringsinsatser bör tjänstgöring på- går utomlands utan särskilt beslut vara tjänstlediga från annan stat- lig anställning. Utgångspunkten bör vara en generös hållning från arbetsgivarnas sida när det gäller anställdas internationella uppdrag. Utredningen betonade vikten av att personal som sänds ut på internationella uppdrag är skicklig och även i övrigt lämplig för upp- draget är avgörande för förtroendet för det internationella arbetet. Kvalitetssäkring bör därför ske såväl före som under och efter uppdraget och genomföras av den utsändande myndigheten. Vidare framhöll utredningen att de personer inom rättsväsendet som deltar i internationella uppdrag utvecklar sin kompetens i olika avseenden, vilket bör tillmätas särskilt meritvärde i karriär- och lönehänseende. Vidare bör personalen under utlandsuppdraget i så stor utsträckning som möjligt beredas möjlighet att hålla sig infor- merad om vad som sker på personalområdet hemma. Personer som deltagit i utlandsuppdrag bör ges möjlighet till särskilda utveck- lingssamtal med berörd chef eller annan lämplig person samt att informera om sina erfarenheter på den egna arbetsplatsen. För att tydliggöra vari utlandsuppdraget bestått bör särskilda uppdrags- beskrivningar upprättas. Frågan om meritvärdering bör vidare dis- kuteras i samråd mellan och dess medlemmar. Det är lämpligt att rättsväsendets olika delar också utvecklar for- mer för att visa hemkommen personal sin erkänsla för den inter- nationella insatsen. Utredningen föreslog för att medvetandegöra den internationella verksamheten hos de myndigheter som kan komma i fråga för att sända ut personal, är det angeläget att personer på ledningsnivå inom dessa myndigheter får utbildning och information om denna verksamhet. Utredningen konstaterade att de utsändande myndigheterna har ett ansvar för att följa upp hemvändande personal. Hemvändandet kan underlättas av avrapportering (debriefing) och annan rapporte- ring från utlandstjänstgöringen. bör – enlig utredningen – ges i uppgift att sondera intresset för nätverk och hemvändarträffar för hemvändande personal. Arbets- och socialrättsliga frågor Utredningen ansåg att det är angeläget att all personal, som sänds ut av svenska myndigheter och som arbetar under likvärdiga för- hållanden omfattas av enhetliga arbets- och socialrättsliga villkor. På samma sätt som beträffande anställda i utlandsstyrkan inom Försvarsmakten och Polisens utlandsstyrka bör därför anställnings- förhållandena för statligt anställda i vissa internationella civila upp- drag författningsregleras och inte enbart bestämmas genom avtal. En författningsreglering av anställningsförhållandena för statligt anställda i vissa internationella civila uppdrag bör – enligt utred- ningen – ta sin utgångspunkt i motsvarande reglering för Försvars- maktens personal i internationella militära insatser, närmast i Vete- ransoldatutredningens förslag till sådan reglering (SOU 2008:91). De nya bestämmelserna, om vilka utredningen lämnade förslag, bör omfatta former för anställningen, arbetsmiljö, särskilt uppföljnings- ansvar, stödåtgärder vid skador och sjukdomar samt stöd och er- sättningar till anhöriga. Enligt utredningen bör bestämmelserna gälla all personal som sänds ut av rättsväsendet för arbete i internationella krishanterings- insatser. De bör även – enligt utredningens förslag – vara tillämp- liga på övrig civil personal som sänds ut av statliga myndigheter i internationella civila krishanteringsinsatser. Det innebär att de bl.a. kommer att omfatta personal som och Myndigheten för samhällsskydd och beredskap sänder ut i sådana insatser.4 3.6En svensk veteranpolitik, del 1 (SOU 2007:77) och del 2 (SOU 2008:91) – Ansvaret för personalen före, under och efter internationella militära insatser Regeringen beslutade att tillkalla en särskild utre- dare med uppdrag att utforma förslag till en svensk veteranpolitik, dvs. ansvaret för personalen före, under och efter internationella militära insatser.5 Utredningen, som antog namnet , överlämnade delbetänkandet En svensk veteranpolitik, del 1 (SOU 2007:77) . Utredningens slutbetänkande En svensk veteranpolitik, del 2 (SOU 2008:91) överlämnades . Utredningen noterade att riksdag och regering har uttalat att deltagande i fredsfrämjande verksamhet ska öka. Det inne- bär också att antalet personer som deltar också kommer att bli större. Utredning konstaterade att deltagande i inter- nationella militära insatser inte är utan risker. Därför är förberedel- serna för personalen inför en insats, stödet under och omhänder- tagandet efter insatsen grundläggande för att ska ta sitt ansvar för berörd personal. Detta förutsatte – enligt utredningen – att verksamheten grundas på en sammanhängande, trovärdig och allmänt accepterad personalpolitik. Denna politik måste täcka alla delar i kedjan från det att en insats initieras till långt efter att den avslutats. En sådan personalpolitik måste också omfatta alla som berörs av insatsen. Utredningen uttalade vidare att en utgångspunkt i arbetet med att utforma förslaget till den framtida veteranpolitiken var att denna ska grundas på en helhetssyn som inkluderar rekrytering av perso- nalen, utbildning och förberedelser inför insatsen, stöd och åtgärder under insatsen, omhändertagande samt stöd och eventuell rehabili- tering efter insatsen. Också stödet till de anhöriga, särskilt barnen, utgör en viktig del i denna helhetssyn. 4I utredningen Med rätt kompetens som förebild – Svenskt rättsväsende i internationella freds- och säkerhetsfrämjande insatser (), behandlas frågeställningar som berör rätts- väsendets personal i internationella insatser. En annan utgångspunkt var att bedöma hur samhället som helhet kan medverka i genomförandet av den framtida veteranpolitiken. Här har utgångspunkten varit att den myndighet eller organisation som från ett samlat samhällsperspektiv är mest lämpad också bör ansvara för åtgärden. Utredningen konstaterade att en förutsättning för att omsorgen om veteransoldater och anhöriga ska motsvara de påfrestningar och risker som deltagandet i internationella militära insatser innebär är att statsmakterna gemensamt är beredda att samverka kring denna målsättning. Utredningen konstaterat också att i andra länder har veteranpolitiska reformer genomförts både av flera olika ministrar och departement tillsammans och direkt av regeringschefen. – menade utredningen - ökar genomslaget för förbättringarna och blir ett exempel för de olika myndigheter som har det närmare an- svaret för verksamheten. Motsvarande breda engagemang i krävdes – enligt utredningen – för ett fullgott och sammanhållet omhändertagande. Utredningen lämnade förslag på den framtida veteranpolitiken, inklusive veteransoldatpolitiken, och en rad olika åtgärder i syfte att stärka omhändertagandet av personalen före, under och efter insats samt ge veteranerna erkänsla för deras insatser. Utredningen föreslog bland annat -att rekryteringen till internationella militära insatser bör för- bättras -att riktlinjer för insatsfrekvens införs -att den anställde och dennes anhöriga ges stöd före under och efter tjänstgöring i internationella militära insatser -att Försvarsmakten ges ett förstärkt uppföljningsansvar för an- ställda efter tjänstgöring i internationella militära insatser -att veteranerna ges ökad erkänsla för sina insatser, bland annat i form av att en veterandag högtidlighålls och att ett veteranmonu- ment uppförs Utredningen lämnade även ett förslag till ny lagstiftning för Försvars- maktens personal vid internationella militära insatser (se kapitel 10.) 4 Veteranpolitik i andra länder I detta kapitel lämnas en översiktlig redogörelse för veteranpoliti- ken i några jämförbara länder. Redogörelsen bygger i huvudsak på beskrivningar som Förvarsmaktens attachéer inhämtat i respektive land och lämnat till utredningen. Ett fåtal svar har inkommit som handlar om civila i civila insatser. Förutom att det säkerligen är ett område där omhändertagandet före, under och efter insatsen, inte är så väl definierat och sammanhållet som det är för Försvarsmaktspersonal, så kan även det sätt som uppgifterna inhämtats, via Försvarsmakten och försvarsattachéerna spela in. Denna sorts personal hör ofta hemma i lokala eller regionala myndigheter eller andra organisationer och hålls samman av andra departement än de som Försvarsmaktens personal samarbetar med. Detta till trots så har dock uppgifter om vissa länders civila personal i civila insatser inkommit. Särskilt långt i denna fråga har kommit. är också ett intressant land i detta sammanhang då det har samma regelverk för både denna kategori och Försvars- maktens personal. Ytterligare information har inkommit, men i de fall där inget nämns så har inte heller några uppgifter inkommit. Här är det då oklart om det finns något särskilt omhändertagande för denna grupp eller om det bara är så att utredningen inte har lyckats inhämta kunskap om detta. En veteran i är en som varit utsänd i en eller flera inter- nationella operationer. Det görs ingen skillnad på civila och militära veteraner, men de ska ha varit anställda i försvaret. Veteranpolitik i andra länder tida anställningsförhållanden så räknas de som veteraner. Även soldater kallas veteraner, men ingår inte i den nedan nämnda handlingsplanen. initierade arbetet med veteranpolitiken genom beslut om att tillsätta en arbetsgrupp. Regeringen offentliggjorde handlingsplanen Anerkendelse och støtte – veteranpolitik . Åtgärderna omfattar flera myndighetsområden som ska ge stöd till de utsända, före, under och efter insatsen.