sou · H2B347 · 2014-06-27 00:00:00 — Däremot publiceras inte namnen på de externa avdelningsordförande och intresseledamöter som är verksamma vid nämnden. Frågan är om alla dessa personer omfattas av direktivets uttryck de fysiska personer som ansvarar för tvistlösningen. Vid nämndsammanträde och vid avgörande i plenum leds sam- manträdet av en ordförande. Ordföranden ansvarar i och för sig för förfarandet vid själva sammanträdet, men beslut fattas genom om- röstning. Om det vid en överläggning framkommer skiljaktiga meningar tillämpas föreskrifterna i 16 kap. om omröstning i tvistemål. Detta innebär att alla som deltar inverkar på beslutet. Ordförandens röst väger inte tyngre än andra leda- möters, förutom om röstetalen är lika mellan två olika lösningar. I sådant fall har ordföranden utslagsröst. Mot ovan angiven bakgrund är det vår uppfattning att såväl den person som i egenskap av ordförande leder ett sammanträde, som övriga ledamöter som deltar vid beslutsfattandet, ansvarar för förfar- andet i den meningen av avses i direktivet. För att ska leva upp till direktivet måste därmed, förutom ordförandens och vice ordförandens namn, även namnen på samtliga externa ordföranden och intresseledamöter publiceras på webbplatsen. Sådan informa- tion skulle redan enligt nuvarande ordning behöva lämnas ut enligt reglerna om handlingsoffentlighet, om någon begärde det. Den praktiska skillnaden framöver blir alltså bara att informationen måste finnas tillgänglig för allmänheten även utan att detta har begärts. Utöver namnet på personerna i fråga, måste listan enligt direktivet även innehålla uppgift om hur de har utsetts, dvs. vilken organisation eller myndighet som har nominerat dem, och hur länge deras mandatperiod varar. Vid begäran ska även tillhandahålla den information som avses i artikeln på ett varaktigt medium, t.ex. i pappersform. Nämnden omfattas inte av direktivets bestämmelser om skyl- dighet att lämna information angående den rättsliga verkan av beslut (artikel 7.1 n och o) eftersom nämndens beslut bara utgör rekommendationer. Bedömning: För att försäkringsnämnderna och Advokatsamfun- dets ska kunna godkännas som alternativa tvistlösningsorgan enligt direktivet, måste nämnderna tillhanda- hålla allmän information om sin verksamhet på webbplatser i enlighet med direktivets krav. Direktivets krav på tillgång till information om den tvistlösande verksamheten, kommer att gälla även de privata branschnämnder som blir godkända som alternativa tvistlösningsorgan enligt direktivet. Viss information om verksamheten vid försäkringsnämnderna finns redan på deras webbplats, men det krävs kompletteringar för att kraven enligt direktivet ska uppfyllas. När de bestämmelser som ska implementera direktivet träder i kraft, måste till att börja med information lämnas om att nämnderna är alternativa tvistlösnings- organ enligt direktivet (artikel 7.1 a). Även information om vilka språk som hanteras av nämnderna måste lämnas (artikel 7.1 h) och upplysning om ett tvistlösningsförfarandes genomsnittliga längd (artikel 7.1 m) samt information om eventuella förhandskrav som konsumenten måste uppfylla (artikel 7.1 j). Dessutom måste organen offentliggöra namnen på de fysiska personer som ansvarar för tvistlösningen (artikel 7.1 c). Liksom när det gäller , avses i det sammanhanget både ordföranden i nämnderna och de intresse- ledamöter som deltar i avgörandena. Även kommer att behöva leva upp till direktivets krav på tillhandahållande av allmän information om verksamheten, inklusive publicering av namnen på nämndens samtliga ledamöter. Utredningen har fått sådan information från Svensk Försäkring och från , som gör att vi utgår ifrån att direkti- vets krav i ovan angivna avseenden kommer att uppfyllas. Det får bli en uppgift för den behöriga svenska myndigheten (se avsnitt 12.20 och 12.21) att kontrollera att de branschnämnder som godkänns lämnar den allmänna information om sin verksamhet som direktivet kräver. 12.10.3 Krav på årliga verksamhetsrapporter Medlemsstaterna ska enligt artikel 7.2 se till att de alternativa tvist- lösningsorganen på sina webbplatser och, på begäran, på ett var- aktigt medium samt på andra sätt som de anser lämpliga offent- liggör årliga verksamhetsrapporter. Rapporterna ska innehålla följ- ande information om både inhemska och gränsöverskridande tvister: Antalet mottagna tvister och de typer av klagomål som de avsåg (artikel 7.2 a). Eventuella systematiska eller betydande problem som ofta upp- står och leder till tvister mellan konsumenter och näringsidkare; sådan information får åtföljas av rekommendationer om hur sådana problem kan undvikas eller lösas , för att höja näringsidkarnas standarder och underlätta utbytet av informa- tion och bästa praxis (artikel 7.2 b). Andelen tvister som det alternativa tvistlösningsorganet har av- stått från att hantera och procentandelen för de olika grunderna för avståendet som avses i artikel 5.4 (artikel 7.2 c). Procentandelen tvistlösningsförfaranden som har avbrutits och skälen till att de har avbrutits, om dessa är kända (artikel 7.2 e). Den genomsnittliga tid det har tagit att lösa tvister (artikel 7.2 f). I hur stor utsträckning resultaten av de alternativa tvistlösnings- förfarandena har efterlevts, om detta är känt (artikel ). Tvistlösningsorganens samarbete inom nätverk av alternativa tvistlösningsorgan som underlättar lösning av gränsöverskrid- ande tvister, i tillämpliga fall (artikel 7.2 h). Bedömning: lever upp till direktivets krav på att tvist- lösningsorganen ska offentliggöra årliga verksamhetsrapporter genom skyldigheten att lämna årsredovisning. är skyldig att upprätta en årsredovisning med budget- underlag som lämnas till regeringen (3 § förordningen [2000:605] om årsredovisning och budgetunderlag). Årsredovisningen finns även tillgänglig för allmänheten via en länk från nämndens webb- plats och går att beställa i pappersform. Den innehåller i princip de uppgifter som anges i direktivets artikel 7.2, förutom information om samarbete med andra tvistlösningsorgan (artikel 7.2 h), vilket därför bör läggas till. Information om eventuella systematiska eller betydande problem (jfr artikel 7.2 b) ingår i årsredovisningarna i den mån sådana problem väsentligen har påverkat verksamheten vid nämnden. Det är utredningens bedömning att lever upp till direkti- vets krav på årliga verksamhetsrapporter, genom skyldigheten att lämna årsredovisning. Någon ytterligare åtgärd behöver därför inte vidtas. Bedömning: De privata branschnämnder som blir godkända som alternativa tvistlösningsorgan enligt direktivet kommer att behöva offentliggöra årliga verksamhetsrapporter med informa- tion om sin verksamhet. Även de privata branschnämnder som blir godkända som alterna- tiva tvistlösningsorgan enligt direktivet kommer att behöva offent- liggöra årliga verksamhetsrapporter med sådant innehåll som krävs enligt direktivets artikel 7.2. Enligt stadgarna för försäkringsnämnderna ska nämnderna lämna en redogörelse för föregående kalenderårs verksamhet till Svensk . Några krav på vilka uppgifter som ska ingå i redogörelsen framgår däremot inte i stadgarna och nämndens årsredogörelser offentliggörs inte heller. Dessa rapporter är därför inte tillräckliga för att leva upp till direktivets krav. Det får bli upp till den behöriga svenska myndigheten att kon- trollera att de branschnämnder som godkänns, offentliggör rapporter om sin verksamhet i enlighet med vad direktivet kräver (se avsnitt 12.20 och 12.21, särskilt 12.21.2). Enligt artikel 8 ska medlemsstaterna se till att alternativa tvist- lösningsförfaranden är effektiva och uppfyller följande krav. Det alternativa tvistlösningsförfarandet ska vara tillgängligt och lätt att få tillgång till både online och offline för båda parter, oberoende av var de befinner sig (artikel 8 a). Parterna ska ha tillgång till förfarandet utan att behöva före- trädas av en advokat eller ett juridiskt ombud, men förfarandet ska inte frånta parterna rätten till oberoende rådgivning eller till att när som helst under förfarandet låta sig företrädas eller bistås av tredje man (artikel 8 b). Det alternativa tvistlösningsförfarandet ska vara kostnadsfritt eller tillgängligt mot en symbolisk avgift för konsumenterna (artikel 8 c). Det alternativa tvistlösningsorganet ska underrätta parterna så snart det har tagit emot alla handlingar med relevant informa- tion rörande klagomålet (artikel 8 d). Resultatet av det alternativa tvistlösningsförfarandet ska göras tillgängligt senast från den dag då det alterna- tiva tvistlösningsorganet har tagit emot den fullständiga klago- målsakten. För mycket komplexa tvister får tvistlösningsorganet besluta att förlänga perioden på . Parterna ska i sådana fall informeras om detta och om hur det förvän- tas ta att lösa tvisten (artikel 8 e). När det särskilt gäller innebörden av direktivets krav på att ärenden ska avgöras (artikel 8 e), är direktivstexten oklar när det gäller från vilken tidpunkt som fristen ska börja löpa. I direktivet anges att tiden ska räknas från den dag då det alterna- tiva tvistlösningsorganet har tagit emot den fullständiga klagomåls- akten. Frågan är om detta syftar på när organet har tagit emot kon- sumentens fullständiga klagomål, eller om tiden ska räknas från det att alla relevanta handlingar i ärendet har tagits emot, dvs. när ärendet är färdigt för avgörande. Varken direktivets engelska orda- lydelse eller skälen till direktivet är klargörande i det avseendet (den engelska texten anger att tiden ska räknas from the date on which the ADR entity has received the complete complaint file och av direktivets skäl 40 framgår att fristen ska löpa från och med den dag då det alternativa tvistlösningsorganet mottar den fullständiga klagomålsakten, inklusive alla relevanta handlingar rörande klago- målet). Vi menar att det skulle vara orimligt om 90-dagarsfristen börj- ade löpa redan när klagomålet gavs in, eftersom handläggningen därefter kan försenas på grund av näringsidkarens dröjsmål med att lämna in svar och parternas agerande i övrigt. Till saken hör att direktivet kräver att tvistlösningsorganen ska underrätta parterna när det har tagit emot alla handlingar med relevant information rör- ande klagomålet (artikel 8 d). Vi tolkar den bestämmelsen så att parterna ska underrättas när ett ärende är färdigt för avgörande. Som vi ser det hänger bestämmelsen samman med 90-dagarsfristen på så sätt att parterna ska få besked när fristen börjar löpa, och därmed när de kan förvänta sig ett beslut. Mot bakgrund av vad som har angetts, anser vi att direktivet måste tolkas så att 90-dagarsfristen löper från den dag då ärendet är färdigt för avgörande. Förslag: Genom tillägg till förordningen med ARN:s instruk- tion ska framgå att en tvist som huvudregel ska avgöras från det att ärendet är färdigt för avgörande. Det ska även framgå att komplexa tvister kan för- länga tiden för avgörande, samt att parterna i sådana fall ska få information om detta, inklusive uppgift om när ett avgörande kan förväntas. I instruktionen ska det också införas en bestämmelse om att ska underrätta parterna när ett ärende är färdigt för avgör- ande. I övrigt lever redan upp till direktivets krav på effektiv handläggning. omfattas av förvaltningslagens allmänna bestämmelser om myndigheters serviceskyldighet (4 och 5 §§). Enligt dessa ska nämn- den bl.a. lämna upplysningar, vägledning, råd och annan sådan hjälp till enskilda i frågor som rör myndighetens verksamhetsområde. Nämnden ska även ta emot besök och telefonsamtal och se till att det är lätt att komma i kontakt med nämnden via e-post. Som redan har nämnts, hanteras vidare alla ärenden vid nämnden i det elektroniska ärendehanteringssystem, iipax, där alla handlingar är tillgängliga elektroniskt. Vid behov kommunicerar nämnden även med parterna via brev. Direktivets krav på tillgänglighet online och offline (artikel 8 a) är därmed uppfyllt. Det finns inget krav på att parterna ska företrädas av juridiskt ombud under förfarandet vid . Tanken är tvärtom att förfar- andet ska vara så pass enkelt för konsumenterna så att detta inte ska behövas. Det är däremot självklart att parterna är oförhindrade att om de så önskar anlita ombud eller inhämta juridisk rådgivning. Även i detta avseende lever alltså förfarandet vid upp till direktivets krav (artikel 8 b). Förfarandet vid är kostnadsfritt för både konsumenten och näringsidkaren. I kapitel 16 behandlar vi frågan om till någon del bör avgiftsfinansieras. Som utvecklas närm- are där, föreslår vi att förfarandet även i fortsättningen bör vara avgiftsfritt både för konsumenten och för näringsidkaren. Konsu- menten kan inte heller förpliktas att betala näringsidkarens kostna- der för förfarandet, eller drabbas av någon annan betalningsskyldig- het på grund av tvisten hos . När det gäller kostnaden för besiktningsintyg från en opartisk besiktningsman, betalar den som har beställt besiktningen också kostnaden för denna. Är det konsu- menten som är beställare, kan han eller hon däremot begära att besiktningskostnaden ska ersättas av näringsidkaren. Får konsu- menten rätt i tvisten brukar rekommendera företaget att betala besiktningen. På vissa avdelningar, t.ex. båt och motor, finns också särskild besiktningskompetens inom nämnden. Mot bakgrund av det ovan angivna anser vi att direktivets krav på att tvistlösning ska vara tillgänglig för konsumenter gratis eller mot en symbolisk avgift kommer att vara tillgodosett (artikel 8 c). Enligt direktivet ska tvistlösningsorganen underrätta parterna så snart det har tagit emot alla handlingar med relevant information rörande klagomålet (artikel 8 d). Som redan har nämnts, menar vi att bestämmelsen innebär att parterna ska underrättas när ett ärende är färdigt för avgörande. Något sådant meddelande lämnas inte enligt nuvarande ordning till parterna vid . För att direk- tivets krav ska vara uppfyllt, måste nämnden framöver meddela parterna när ett ärende anses vara färdigberett och klart för avgör- ande. Detta bör framgå av instruktionen. Normalt sett bör det vara när parterna har avslutat sin skriftväxling, men det kan också finnas fall där anser att ett ärende är klart för beslut, trots att part- erna fortsätter att ge in handlingar. I kapitel 14, återkommer vi till hur kan använda sig av meddelandet för att begränsa omfatt- ningen av det material som ges in till nämnden. När det gäller direktivets krav på avgörande menar vi, som framgått ovan, att det innebär att ärenden ska avgöras från det att de är färdiga för avgörande. Eftersom kravet på effektiv handläggning hos de alternativa tvistlösningsorganen är centralt för att uppnå direktivets ändamål, bör det av ARN:s instruk- tion framgå att ett ärende som huvudregel ska avgöras från det att ärendet är färdigt för avgörande. Det bör också framgå att komplexa tvister kan förlänga tiden för avgörande, och att parterna i sådana fall ska underrättas om detta, inklusive hur det förväntas ta att pröva tvisten. ARN:s nuvarande handläggningstider varierar mellan avdelning- arna. I ungefär hälften av fallen avgörs ärenden från avslutad skriftväxling. De avdelningar som har längre handlägg- ningstider är i regel de som hanterar ärenden som ofta är mer kom- plicerade och omfattande, såsom t.ex. bank-, bostads, och försäk- ringsavdelningarna. lever alltså i viss utsträckning redan upp till direktivets krav på effektivitet, men tvistlösningen vid nämnden måste bli snabbare för att kravet till fullo ska vara uppfyllt. I det här sammanhanget vill vi framhålla att vi även har i uppdrag att föreslå hur ARN:s verksamhet, bör utformas för att säkerställa att verk- samheten är så effektiv och smidig som möjligt. Våra överväganden i den delen framgår av kapitel 14. Vi bedömer att våra förslag kom- mer att innebära att kommer att kunna leva upp till kravet på avgörande . Bedömning: I de stadgar som styr verksamheten vid och bör det framgå att tvister som huvudregel ska avgöras från det att de är färdiga för avgörande. Det bör även framgå att nämnderna för mycket komplexa tvister kan förlänga tiden för avgörande, samt att parterna i sådana fall ska få information om detta, inklusive uppgift om när ett avgörande kan förväntas. I förfarandereglerna för försäkringsnämnderna bör det vidare anges att ska meddela parterna när ärendet är färdigt för beslut. Viss anpassning krävs för att försäkringsnämnderna ska leva upp till direktivets krav på effektivitet. Eftersom kravet på avgörande , är så centralt i direktivet, bör till att börja med detta krav framgå uttryckligen av de stadgar som styr försäkringsnämnderna. I likhet med vad som gäller för , bör det alltså anges i stadgarna att ett ärende som huvudregel ska avgöras från det att ärendet är färdigt för avgörande. Det ska även framgå att tiden för avgörande kan för- längas för mycket komplexa tvister, och att parterna i sådana fall ska få information om detta, inklusive uppgift om hur det förväntas ta att avgöra tvisten. Stadgarna för innehåller en bestämmelse om att ett ärende ska avgöras från det att ansökan kom in till nämnden. Den bestäm- melsen måste alltså ersättas av en bestämmelse motsvarande direk- tivets krav, för att nämnden ska leva upp till direktivet. De stadgar som styr försäkringsnämnderna bör även, för att uppfylla kraven enligt direktivet, innehålla en bestämmelse om att parterna ska underrättas när ett ärende är färdigt för avgörande. Försäkringsnämnderna lever upp till direktivets krav på tillgäng- lighet med eller utan juridiskt ombud. Någon särskild bestämmelse om det i stadgarna är inte nödvändig. Som redan har angetts ovan, krävs att försäkringsnämnderna inför en möjlighet till tvistlösning online (se avsnitt 12.9.3). Försäk- ringsnämnderna måste även rent praktiskt uppfylla kraven artikel 8 ska på tillgänglighet online och offline. Några särskilda bestämmel- ser krävs inte när det gäller detta. Försäkringsnämnderna tar inte ut någon avgift för prövning av tvister. Bedömning: Stadgarna för planerade uppfyller direktivets krav när det gäller effek- tivitet. förslag till stadgar för samfundets innehåller uttryckliga bestämmelser om att Konsument- tvister ska avgöras från det att de är färdiga för beslut och att skriftligen ska underrätta parterna när ett ärende är färdigt för avgörande. Vidare anges i de föreslagna stadgarna att om en tvist är komplex kan tiden för av- görande enligt första stycket förlängas. I stadgarna anges också att tiden kan förlängas om ett ärende hos har vilandeförklarats. I cirkulär till stadgeändring- arna20 förklaras att ett ärende kan vilandeförklaras av om frågan som ärendet rör är föremål för prövning hos advokatens försäkringsgivare. Av cirkuläret framgår att advo- kater är skyldiga att ha en ansvarsförsäkring, och att ett försäk- 20 cirkulär nr 10/2014 s. 16. ringsärende är att ses som en del av diskussionerna mellan konsu- menten och advokaten om att göra upp i samförstånd, som måste avslutas innan ett ärende anmäls till . För det fall ett ärende ändå anmäls till nämnden ett försäk- ringsärende pågår, kommer det att vilandeförklaras. Utredningen bedömer att de föreslagna stadgarna för Advokat- samfundets lever upp till direktivets krav på effektiv handläggning. Bestämmelsen om att 90-dagarsfristen kan förlängas vid vilandeförklaring, har visserligen inte någon direkt motsvarighet i direktivet. avser bestämmelsen bara den situationen att frågan är föremål för prövning hos advokatens försäk- ringsgivare. I de flesta fall bör vilandeförklaring i det läget inte ens komma i konflikt med 90-dagarsfristen, eftersom den börjar löpa först när ärendet är färdigt för avgörande. Om fristen ändå i något fall måste förlängas på grund av att frågan är föremål för prövning hos advokatens försäkringsbolag, bör det handla om tvister som är så pass komplicerade så att det finns grund för förlängning av tiden. Tvistlösning vid kommer vidare att leva upp till kravet på tillgänglighet med eller utan ombud. Någon särskild bestämmelse är inte nödvändig i det avseendet. Enligt förslag kommer konsumenter som anmäler tvister till nämnden att betala en avgift om . Enligt vår bedömning ligger den avgiften inom ramen för vad som är förenlig med direktivet. Som redan har angetts ovan, krävs att tillhandahåller en möjlighet till tvistlösning online (se avsnitt 12.9.3). Nämnden måste även rent praktiskt uppfylla kraven artikel 8 ska på tillgänglighet online och offline. Några särskilda bestämmelser krävs inte när det gäller detta. Artikel 9 innehåller bestämmelser som ska säkerställa att de alter- tvistlösningsförfarandena är rättvisa. Enligt artikel 9.1 ska medlemsstaterna se till att parterna har möjlighet att inom rimlig tid framföra sin ståndpunkt och att de får tillgång till argument, bevis, handlingar och sakförhållanden som den andra parten lägger fram och till eventuella yttranden och ut- låtanden från experter samt att de har möjlighet att kommentera dessa (artikel 9.1 a). Parterna ska även informeras om att de inte är skyldiga att låta sig företrädas av ett juridiskt ombud, men att de får söka oberoende rådgivning eller låta sig företrädas eller bistås av tredje man när som helst under förfarandet (artikel 9.1 b). Vidare ska parterna meddelas resultatet av det alternativa tvistlösnings- förfarandet skriftligen eller på ett varaktigt medium och få en redo- görelse för grunderna för resultatet (artikel 9.1 c). Artikel 9.2 innehåller vidare vissa bestämmelser som gäller vid förfaranden där parterna föreslås en lösning, dvs. när tvistlösnings- organet meddelar en rekommendation till parterna om hur tvisten bör lösas. Vid sådana förfaranden ska parterna tillåtas dra sig ur förfarandet när som helst om de är missnöjda med förfarandets resultat eller gång. De ska även informeras om denna rätt innan förfarandet inleds (artikel 9.2 a). Innan parterna godtar eller följer en föreslagen lösning, ska de vidare underrättas om att de kan välja om de vill godta eller följa den föreslagna lösningen eller inte, att medverkan i förfarandet inte utesluter möjligheten att söka pröv- ning genom ett domstolsförfarande och att den föreslagna lösningen kan skilja sig från ett avgörande av en domstol som tillämpar rätts- regler (artikel 9.2 b). Artikeln innehåller även en bestämmelse om att parter, innan de godtar eller följer en föreslagen lösning eller en uppgörelse i godo ska ges rimlig betänketid och att de ska underrättas om den rätts- liga verkan som detta kan få (artikel 9.2 c och d). Om besluten från de alternativa tvistlösningsorganen enligt nationella regler blir bindande för näringsidkare så snart konsu- menter godtar en föreslagen lösning, gäller de ovan angivna be- stämmelserna i artikel 9.2 enbart i förhållande till konsumenter. Förslag och bedömningar: En bestämmelse som förtydligar att om att ARN:s avgöranden i sak ska vara skriftliga och motive- rade, införs i nämndens instruktion. På bör det uttryckligen anges att det inte finns något krav på att en konsument ska företrädas av ett juri- diskt ombud vid nämnden. måste införa rutiner för att, i samband med att nämn- dens beslut skickas till parterna, även skicka information till parterna om att de kan välja om de vill godta eller följa en före- slagen lösning eller inte, att de är oförhindrade att föra tvisten vidare till domstol och att den föreslagna lösningen kan skilja sig från vad en domstol skulle komma fram till vid prövning av tvisten. Det behövs ingen uttrycklig föreskrift i ARN:s instruk- tion om att nämnden ska lämna sådan information. tillämpar ett kontradiktoriskt förfarande som bygger på samma principer som gäller enligt regler om handlägg- ning av tvistemål. Mer specifika handläggningsregler saknas , men utgångpunkten är att ärendena ska drivas framåt så effektivt och rättssäkert som möjligt. De handläggningsrutiner som redan tillämpar uppfyller direktivets krav på att parter ska ha möjlighet att inom rimlig tid framföra sin ståndpunkt och ta del av alla handlingar i ärendet i fråga (artikel 9.1 a).