sou · H2B385 · 2014-12-18 00:00:00 — Nästan alla har fonder i och med premiepensionen. Många har också fonder i sitt privata sparande. Sparande i fonder är således mycket vanligt. Fonder kan delas in i två kategorier: värdepappersfonder och alternativa investeringsfonder. Värdepappersfonder förvaltas av fondbolag och alternativa investeringsfonder av AIF-förvaltare. kan ha dubbla auktorisationer, dvs. det kan få tillstånd att förvalta både värdepappersfonder och alternativa investerings- fonder. Regler för värdepappersfonder och fondbolag finns i LVF. Genom den lagen genomförs och rådets direk- tiv 2009/65/EG av om samordning av lagar och andra författningar som avser företag för kollektiva investeringar i överlåtbara värdepapper (fondföretag) i svensk rätt. Alternativa investeringsfonder är som huvudregel inte reglerade bortsett från fondtypen specialfonder som i huvudsak omfattas av 4http:///sv/Statistik--index/Fakta-om-fondmarknaden-i-Sverige/ 5http:///sv/Statistik--index/Fakta-om-fondmarknaden-i-Sverige/ Regleringen av sådan telefonförsäljning som avser finansiella tjänster samma reglering som värdepappersfonder. När det gäller alternativa investeringsfonder är det i stället förvaltaren som är reglerad. Regler för AIF-förvaltare finns i lagen (2013:561) om förvaltare av alter- (). Genom genomförs Europa- parlamentets och rådets direktiv /61/EU av om förvaltare av alternativa investeringsfonder samt om ändring av direktiv /41/EG och 2009/65/EG och förordningarna (EG) nr 1060/2009 och (EU) nr 1095/2010 i svensk rätt. Bestämmelserna i och kompletteras av bl.a. föreskrifter från Finans- inspektionen. LVF och innehåller båda näringsrättsliga regler som bl.a. avser skydd för investerare. När det gäller telefonförsäljning är det främst reglerna om information som blir relevanta. Det främsta motivet till att reglera fondsparandet är att detta ofta är av stor privatekonomisk betydelse för den enskilde. Produkten kan dessutom uppfattas som komplex och innehålla ett flertal osäkra faktorer. Som vid andra sparformer beror det till viss del på att resultatet av sparandet inte är känt i förväg när avtalet sluts. Vidare är sparformen kollektiv vilket gör att regler behöver finnas för att hålla isär de olika intressen som finns mellan investerarna samt mellan investeraren och förvaltaren. Dessutom är investeraren i ett infor- mationsunderläge i förhållande till förvaltaren, vilket gör att ett fondsparande knappast skulle uppstå som sparform utan regler som tillvaratar investerarens intressen. I förarbetena till LVF uttalas att en reglering av fondsparandet borde utgå från de sparare som är mindre kunniga om och intres- serade av de finansiella marknaderna eftersom det främst är de som behöver skyddas.6 Deras informationsunderläge är större och de är därför mer utsatta för eventuella oegentligheter eller oseriös råd- givning. 2002/03:150, s. 128. LVF hette tidigare lagen (2004:46) om investeringsfonder och omfattade då även specialfonder. I samband med genomförandet av AIFM-direktivet renodla- des lagen till att endast omfatta värdepappersfonder. Bestämmelserna för specialfonder finns numera i . Regleringen av sådan telefonförsäljning som avser finansiella tjänster Försäljning av andelar eller aktier i fonder är en naturlig del av den verksamhet som bedrivs av en fondförvaltare (fondbolag och AIF- förvaltare). Försäljningen sker antingen direkt av fondförvaltaren eller genom distributörer. Fondförvaltarens kunder kan vara både konsumenter och företag liksom statliga institutioner såsom AP- fonderna. Vilken säljkanal som används saknar betydelse för lagarnas tillämplighet. LVF och blir således tillämpliga vid telefonför- säljning av andelar eller aktier i fonder till konsumenter och små- företag. För varje värdepappersfond och alternativ investeringsfond ska det finnas en informationsbroschyr (4 kap. 15 § LVF och 10 kap. 1 § ). För varje värdepappersfond och alternativ investeringsfond som marknadsförs till icke-professionella investerare7 ska det dess- utom finnas ett faktablad (4 kap. 16 a § LVF och 10 kap. 2 § ). I LVF och regleras vad dessa informationsdokument ska inne- hålla (4 kap. 16 a § respektive 10 kap. 2 § ). ska t.ex. på ett lättbegripligt sätt och i sammanfattning innehålla den grund- läggande information som behövs för att investerare ska kunna be- döma fonden och den risk som är förenad med den. Innehållet i fakta- bladet ska vara rättvisande och tydligt och får inte vara vilseledande. Informationsbroschyren och faktabladet ska på begäran kost- nadsfritt tillhandahållas den som avser att köpa andelar i en värde- pappersfond eller andelar eller aktier i en alternativ investerings- fond som marknadsförs till icke-professionella investerare (4 kap. 20 § LVF och 10 kap. 3 § ). Den som avser att köpa andelar i en värdepappersfond eller specialfond8 ska på begäran kostnadsfritt 7Med icke-professionell investerare avses detsamma som i VpmL, se 8 kap. 16 och 17 §§ VpmL. 8Specialfonder hör till kategorin alternativa investeringsfonder. En grundläggande skillnad mellan värdepappersfonder och alternativa investeringsfonder är att värdepappersfonder är reglerade. Det innebär att det finns regler för bl.a. hur en värdepappersfond får investera och hur ofta den ska vara öppen för teckning och inlösen. Några sådana regler finns inte för alternativa investeringsfonder. När det gäller alternativa investeringsfonder är det endast för- valtaren och den verksamhet som förvaltaren bedriver som är reglerad. Ett undantag gäller dock för just specialfonder. Sådana fonder är reglerade på i princip samma sätt som värde- pappersfonder, se 12 kap. som i stora delar hänvisar till LVF. Anledningen till detta är att specialfonder betraktas som en konsumentprodukt. Regleringen av sådan telefonförsäljning som avser finansiella tjänster även tillhandahållas den senaste årsberättelsen och, i förekommande fall, den halvårsredogörelse som publicerats därefter (4 kap. 20 § LVF och 12 kap. 11 § ). Kunden ska, med undantag för de fall då ett värdepappersinstitut förmedlar andelar eller aktier i fonden (se avsnitt 4.3.1), även utan begäran tillhandahållas faktabladet innan avtal ingås (4 kap. 20 § LVF och 10 kap. 3 § ). Av 30 kap. 1 § föreskrifter (2013:9) om värdepappersfonder följer bl.a. att ett fondbolag får tillhandahålla ett faktablad eller en informationsbroschyr för en värdepappers- fond på ett varaktigt medium eller på bolagets webbplats och att en papperskopia endast behöver tillhandahållas om kunden begär det. Detsamma gäller enligt 15 kap. 1 § föreskrif- ter (2013:10) om förvaltare av alternativa investeringsfonder för AIF-förvaltare som marknadsför alternativa investeringsfonder till icke-professionella investerare. I kommissionens förordning (EU) nr 583/2010 av om genomförande av och rådets direktiv /65/EG rörande basfakta för investerare och villkor som ska uppfyllas när faktablad med basfakta för investerare eller prospekt tillhandahålls på annat varaktigt medium än papper eller på en webb- plats, anges de villkor som ska vara uppfyllda för att faktabladet och informationsbroschyren ska få tillhandahållas kunder på annat var- aktigt medium än papper eller på en webbplats (artikel 38). När informationen tillhandahålls på en webbplats framgår bl.a. att kunden ska underrättas elektroniskt om webbadressen samt om var på webbplatsen informationen finns tillgänglig. Enbart det faktum att faktabladet finns tillgängligt på fond- bolagets eller AIF-förvaltarens webbplats medför som framgår ovan inte att kravet på tillhandahållande kan anses uppfyllt. Kunden måste först göras uppmärksam på att faktabladet finns tillgängligt på webbplatsen genom en elektronisk underrättelse om webb- adressen och om var på webbplatsen informationen finns tillgänglig. innehåller bl.a. viktig information om risk, avgifter, placeringsinriktning och resultat. Det innehåller även en rad hän- visningar till var annan information, t.ex. fondens informations- broschyr och årsberättelse, finns att tillgå. är således inget marknadsföringsmaterial. Det syftar tvärtom till att under- lätta för kunden att fatta ett välgrundat beslut. För att kunden ska kunna ta till sig informationen i faktabladet krävs enligt utred- Regleringen av sådan telefonförsäljning som avser finansiella tjänster ningens bedömning att kunden ges mer tid än vad som blir fallet vid en genomläsning under ett telefonsamtal. Det framgår inte av förarbetena till LVF och vad som avses med god tid. Liknande krav finns emellertid även i annan reglering. I LODA finns t.ex. ett krav på att föreskriven information ska till- handahållas i rimlig tid innan avtal ingås (3 kap. 3 §). I förarbetena till den lagen konstateras att uttrycket rimlig tid får särskild betydelse i de fall näringsidkarens tanke är att marknadsföringen ska leda till att ett avtal ingås mer eller mindre , såsom vid telefonförsälj- ning. 9 Bestämmelsen innebär enligt förarbetena att näringsidkaren då normalt inte får ge informationen innan avtalet ingås, utan konsumenten måste få rimlig tid att ta del av informationen och överväga villkoren. Samma sak framhålls i förarbetena till de nya reglerna om telefon- försäljning av rådgivnings- och förvaltningstjänster på premie- pensionsområdet (se avsnitt 4.3.9). Där anges nämligen att kravet inte är uppfyllt om näringsidkaren lämnar informa- tionen under pågående telefonsamtal, t.ex. genom e-post, och kon- sumenten uppmanas att i omedelbar anslutning till det skriftligen acceptera anbudet.10 Det motiveras just med att konsumenten måste ha möjlighet att sätta sig in i och överväga informationen. Rent språkligt ligger det närmast till hands att tolka begreppet god tid som ett strängare krav på rådrum än uttrycket rimlig tid. Med anledning av det nu sagda torde kravet på att faktabladet ska tillhandahållas innan avtal ingås inte anses uppfyllt om tillhandahållandet av faktabladet sker under samma telefonsamtal som avtal ingås.11 Under dessa förhållanden torde det enligt utred- ningens bedömning därför inte vara möjligt att sälja andelar eller aktier i fonder till nya kunder. Om en kund däremot har tillhanda- 2004/05:13, s. 132. 2013/14:71, s. 21. 11Från företag verksamma på fondområdet har följande framförts. Ett avtal om köp av fondandelar bör kunna ingås per telefon om investeraren under telefonsamtalet hänvisas till en webbplats och antingen säger sig ha tagit del av, eller avböjer att ta del av, faktablad trots att denne förklarar sig ha tillgång till internet. Investeraren har i dessa fall underrättats om att det finns ett faktablad och har beretts en reell möjlighet att ta del av informationen. har därmed hållits tillgängligt för investeraren. Om investeraren under samtalet förklarar sig vilja ta del av faktabladet via internet, och uppger att denne gör så, bör det också anses möjligt att ingå avtalet under själva samtalet. Investerare som köper fondandelar per telefon har lika god tid på sig att ta del av faktabladet som de investerare som köper fond- andelar vid t.ex. ett personligt besök på ett bankkontor. Det avgörande för företagen är alltså att investeraren fått möjlighet att ta del av faktabladet under själva telefonsamtalet. Regleringen av sådan telefonförsäljning som avser finansiella tjänster hållits faktabladet före telefonsamtalet, t.ex. i samband med ett rådgivningsmöte på näringsidkarens kontor, finns det enligt utredningens bedömning inget i fondregelverket som hindrar att ett sådant avtal ingås per telefon.12 När det gäller befintliga kunder finns inte samma hinder efter- som de redan ska ha fått ta del av faktabladet vid första inves- teringen. Exemplet är dock inte särskilt praktiskt eftersom det inte torde vara särskilt vanligt förekommande att en befintlig kund blir uppringd för att köpa ytterligare andelar i samma fond. Ett fond- sparande sker ju, i likhet med många andra sparformer, vanligtvis genom att kunden gör regelbundna insättningar till, i det här fallet, fondförvaltaren. För dessa medel förvärvas sedan nya andelar eller aktier i fonden. I det fall en blivande kund inför ett köp av andelar eller aktier i en fond begär att få del av informationsbroschyren, årsberättelsen eller halvårsredogörelsen, torde det hindra att avtal ingås per telefon. eller en AIF-förvaltare ska vidare, på begäran av bl.a. den som avser att köpa andelar i en värdepappersfond eller specialfond, lämna viss kompletterande information.13 Diskretionär portföljförvaltning och investeringsrådgivning som har tillstånd att driva fondverksamhet enligt LVF kan också få tillstånd för diskretionär portföljförvaltning avseende finansiella instrument. Har ett fondbolag fått ett sådant tillstånd kan det även få vissa sidotillstånd, bl.a. tillstånd att lämna investerings- råd avseende vissa typer av finansiella instrument (7 kap. 1 § första stycket). Fondbolaget ska då tillämpa vissa bestämmelser i med tillhörande föreskrifter, bl.a. bestämmelserna om information och inhämtande av uppgifter från kunden. En AIF-förvaltare med tillstånd att förvalta alternativa inves- teringsfonder kan få tillstånd för diskretionär portföljförvaltning 12Sådan försäljning kan dock hindras av andra regler, t.ex. penningtvättsreglerna. 13Informationen avser riskhanteringen för fonden, de metoder som valts för förvaltningen samt den senaste utvecklingen av risknivåer och avkastning från de viktigaste kategorierna av tillgångar som fondmedlen placeras i (4 kap. 17 § LVF och 12 kap. 9 § ). En AIF- förvaltare ska även informera kunderna innan de investerar i en alternativ investeringsfond, om det finns avtal genom vilket förvaringsinstitutet har friskrivit sig från ansvar för förlust av finansiella instrument som depåförvaras av tredje part (10 kap. 8 § ). Regleringen av sådan telefonförsäljning som avser finansiella tjänster AIF-förvaltare som har ett sådant tillstånd kan få samma sidotillstånd som fondbolag (3 kap. 2 § ). Utöver dessa sidotillstånd kan en AIF-förvaltare få tillstånd att ta emot och vidarebefordra order. Motsvarande regler i VpmL med tillhörande föreskrifter gäller då för AIF-förvaltaren. Därigenom ställs samma krav på ett fondbolag och en AIF-förvaltare som utför diskretionär portföljförvaltning och investeringsrådgivning som på ett värdepappersinstitut som utför motsvarande tjänster. Försäkringsförmedlare spelar en central roll vid distributionen av försäkringsprodukter. Att förmedling av försäkringar sker på ett till- fredsställande sätt är av betydelse för såväl försäkringstagare som försäkringsgivare, men även för effektiviteten på försäkringsmark- naden. Fel och brister i samband med förmedlingen kan få stora ekonomiska konsekvenser för både försäkringstagare och försäk- ringsgivare. Genom LFF genomfördes och rådets direktiv (2002/92/EG) av om försäkrings- förmedling. Syftet med direktivet är att ytterligare underlätta verk- samhet över gränserna och att förbättra kundskyddet. Genom direktivet sker en s.k. minimiharmonisering av de yrkeskrav som en person måste uppfylla för att bli registrerad som försäkringsför- medlare och av kraven på den information som en försäkrings- förmedlare ska lämna till en kund. En översyn av direktivet pågår på EU-nivå.14 Lagen innehåller näringsrättsliga och civilrättsliga regler som är tillämpliga på den som yrkesmässigt utövar försäkringsförmedling. 14 Europeiska kommissionen har föreslagit att ett reviderat direktiv om försäkringsförmed- ling ska ersätta nuvarande direktiv /92/EG om försäkringsförmedling. På engelska be- nämns förslaget vanligtvis Insurance Mediation Directive 2 eller IMD 2. Genom förslaget ut- vidgas tillämpningsområdet för direktivet. En rad ändringar och tillägg görs också, främst vad gäller konsumentskydd, gränsöverskridande verksamhet samt administrativa sanktioner. Förslaget syftar framförallt till att öka graden av konsumentskydd och marknadsintegration samt att skapa en sund konkurrens. Direktivet är ännu inte färdigförhandlat. Det nationella genomförandet är därför inte påbörjat. Regleringen av sådan telefonförsäljning som avser finansiella tjänster Vissa av bestämmelserna är tvingande till förmån för försäkrings- tagaren eller någon som härleder sin rätt från denne. Enligt LFF avses med försäkringsförmedling verksamhet som består i att 1) lägga fram eller föreslå försäkringsavtal eller utföra annat förberedande arbete innan ett försäkringsavtal ingås, 2) för någon annans räkning ingå försäkringsavtal eller 3) bistå vid förvaltning eller fullgörande av försäkringsavtal (1 kap. 1 §). Som försäkrings- förmedling anses inte verksamhet som endast består i att hänvisa någon till ett försäkringsbolag eller en försäkringsförmedlare. Inte heller att lämna allmän information till någon räknas som försäk- ringsförmedling (1 kap. 2 §). Lagen är inte tillämplig på försäkringsförmedling som utövas av ett försäkringsbolag eller dess anställda som handlar på företagets ansvar (1 kap. 7 §). Undantag gäller också beträffande bl.a. förmed- ling av vissa försäkringar som inte utgör liv- eller ansvarsförsäkring (1 kap. 8 §). LFF gäller för försäkringsförmedling till både konsumenter och företag. Lagen innehåller vissa särskilda bestämmelser som blir tillämpliga om försäkringsförmedling sker per telefon. God försäkringsförmedlingssed och omsorgsplikt Av bestämmelserna i framgår bl.a. att en försäkringsförmed- lare ska iaktta god försäkringsförmedlingssed och med tillbörlig omsorg ta till vara kundens intressen, anpassa sin rådgivning efter kundens önskemål och behov samt rekommendera lösningar som är lämpliga för kunden (5 kap. 4 §). Försäkringsförmedlaren ska även avråda kunden från vissa åt- gärder som är olämpliga för denne. Om kunden är en konsument ska förmedlaren avråda honom eller henne från att vidta åtgärder som inte kan anses lämpliga med hänsyn till hans eller hennes behov, ekonomiska förhållanden eller andra omständigheter (5 kap. 4 §). Avtalsvillkor som avviker från bestämmelserna om bl.a. god för- säkringsförmedlingssed och omsorgsplikt får som huvudregel inte Regleringen av sådan telefonförsäljning som avser finansiella tjänster åberopas mot kunden eller någon som härleder sin rätt från denne (1 kap. 9 §). Enligt 5 kap. 1 § LFF får försäkringsförmedlare efter tillstånd av utöva sådan verksamhet som avses i 2 kap. 5 § första stycket 15 VpmL. Härmed avses bl.a. investeringsrådgivning till kund avseende andelar i värdepappersfonder, specialfonder eller vissa utländska motsvarigheter till dessa. I 5 kap. 4 § fjärde stycket LFF anges att bestämmelserna i 8 kap. VpmL, i tillämpliga delar, gäller för sidoverksamheten. Detta inne- bär att samma skyldigheter som gäller för ett värdepappersbolag som tillhandahåller investeringsrådgivning till kund även torde gälla för en försäkringsförmedlare som tillhandahåller sådana tjänster som sidoverksamhet. En försäkringsförmedlare ska i rimlig tid innan ett försäkringsavtal ingås lämna information om en rad förhållanden rörande förmed- lingen (6 kap. 1 §). I LFF anges också hur denna information ska lämnas till kunden. Försäkringsförmedlaren ska bl.a. informera kun- den om sitt namn och adress, vissa ägarförhållanden, det register som förmedlaren är upptagen i och hur registreringen kan kontrol- leras, priset för försäkringsförmedlingen eller grunderna för hur priset bestäms och om provision eller annan ersättning kan påräknas bli betald av annan än kunden, ansvarsförsäkring samt klagomåls- och tvistlösningsmöjligheter. Försäkringsförmedlaren ska också i rimlig tid innan försäkrings- avtalet ingås informera kunden om huruvida denne ger råd på grundval av en opartisk analys eller om förmedlaren på grund av avtal eller på annan grund förmedlar försäkringar endast från ett visst eller vissa försäkringsbolag (6 kap. 2 §). Informationen ska lämnas till kunden i en handling eller i någon annan läsbar och varaktig form som är tillgänglig för kunden och ska vara klar och begriplig. Den ska, med vissa undantag, lämnas på svenska (6 kap. 3 §). Regleringen av sådan telefonförsäljning som avser finansiella tjänster Informationen får lämnas muntligen om kunden begär det, om försäkringsskydd är nödvändigt, eller försäkringen för- medlas per telefon (6 kap. 4 §). I så fall ska informationen lämnas i en handling eller annan läsbar och varaktig form efter det att försäkringsavtal har ingåtts. Till skillnad från vad som gäller enligt VpmL (se avsnitt 4.3.1 ) är detta undantag således alltid tillämpligt vid telefonförsäljning, oberoende av om det är kunden som begär att avtalet ska ingås per telefon eller inte. Försäkringsförmedlare som förmedlar fondandelar eller ger råd till en kund om fondandelar ska i likhet med värdepappersinstitut som utför motsvarande tjänster, utan att kunden begär det, till- handahålla kunden faktablad innan avtal ingås (5 kap. 4 § fjärde stycket). Kompletterande bestämmelser om information finns i 6 kap. föreskrifter och allmänna råd (2005:11) om försäkringsförmedling. Dessutom gäller bestämmelserna om närings- idkares marknadsföring av tjänster och produkter i MFL och infor- mationsbestämmelserna i . Det innebär att en försäkrings- förmedlare som utövar försäkringsförmedling per telefon även måste iaktta de regler som återfinns i dessa lagar. Reglerna i LODA gäller endast vid sådan förmedling till konsumenter. Betalningsförmedling – dvs. att göra det möjligt att genomföra be- talningar på ett säkert och effektivt sätt – är en av de huvudsakliga funktionerna i det finansiella systemet. Betalningsförmedling har i traditionellt hanterats inom bankväsendet och bankerna med sina kontosystem utgör fortfarande grunden för betalningssystemet. Betalningar förmedlas dock numera även av företag i andra branscher. Det förekommer också att företag erbjuder kunder att öppna kon- ton och att betala för inköp med företagets betalkort. Genom lagen (2010:751) om betaltjänster (betaltjänstlagen) och lagen (2010:738) om obehöriga transaktioner med betalningsinstru- ment genomförs och rådets direktiv /64/EG av om betaltjänster på den inre marknaden och om ändring av direktiven /7/EG, 2002/65/EG, 2005/60/EG och Regleringen av sådan telefonförsäljning som avser finansiella tjänster 2006/48/EG samt upphävande av direktiv /5/EG i svensk rätt. Direktivet syftar till att uppnå en mer harmoniserad inre marknad för betaltjänster inom Europeiska unionen. När det gäller telefonförsäljning av betaltjänster är det endast betal- tjänstlagen som blir relevant. Betaltjänstlagen innehåller bestäm- melser om betaltjänster samt om betalningsinstitut och registrerade betaltjänstleverantörer. Med betaltjänster avses bl.a. tjänster som gör det möjligt att sätta in på och ta ut kontanter från ett betal- konto samt de transaktioner som krävs för förvaltning av kontot. Bestämmelserna är av näringsrättsligt slag. Lagen innehåller vissa särskilda bestämmelser som gäller när avtal om betaltjänster ingås på distans, t.ex. per telefon. Bestämmelserna ser lite olika ut beroende på om betaltjänstanvändaren är en kon- sument eller ett företag. En betaltjänstleverantör får inte ta ut någon avgift av en betaltjänst- användare för att tillhandahålla viss information enligt betaltjänst- lagen (4 kap. 1 §). En leverantör får dock ta ut avgifter för informa- tion som betaltjänstanvändaren begär och som är mer omfattande eller ges mer frekvent än vad följer av lagen, om parterna kommer överens om det. Avgifterna ska vara skäliga och motsvara betaltjänst- leverantörens faktiska kostnader. Innan ett avtal om en enstaka betalningstransaktion ingås, ska betaltjänstleverantören lämna viss information (4 kap. 4 §). Infor- mationen avser bl.a. de uppgifter som användaren ska uppge för att en betalningsorder ska kunna utföras korrekt, hur det tar som längst att genomföra transaktionen samt det sammanlagda av- giftsbeloppet som användaren ska betala till leverantören för trans- aktionen. Leverantören ska även göra viss annan, förhållandevis omfattande information tillgänglig för användaren (4 kap. 4 § som hänvisar till 4 kap. 10 §).