sou · H2B319 · 2014-04-10 00:00:00 — () har samordnings- ansvaret för ECVET i Sverige.59 beslutade och rådet om en enhetlig ram för tydlighet i kvalifikationer och meriter (Euro- pass).60 Syftet med beslutet är tvådelat, både att öka förutsätt- ningarna för enskilda att presentera sina kvalifikationer på ett sätt så att arbetsgivaren förstår vilken kompetens de har, men också för att utbildningsanordnare ska kunna ta ställning till en sökandes meriter. Av beslutet framgår vilka dokument som ska ingå i den personliga, samordnade dokumentportföljen Europass.61 Samtliga dokument finns tillgängliga på webben och det finns en nationell kontaktpunkt utsedd i varje land.62 I är Universitets- och högskolerådet nationell kontaktpunkt.63 58European Region for the Mobility of University Students () gör det möjligt för studenter på högskolenivå att förlägga en del av studierna i ett annat land i EU och ingår i EU:s program för livslångt lärande. 59Se 9 § förordning (2011:555) med instruktion för . 60Europaparlamentet och rådets beslut nr 2241/2004/EG av om en enhetlig ram för tydlighet i kvalifikationer och meriter (). meritförteckning (CV) samt språkportfolio. 62europass.cedefop.europa.eu/sv/home 63Se 9 § förordning (2012:811) med instruktion för Universitets- och högskolerådet. För att kunna godta utbildningar från annat land krävs förtroende för och kännedom om utbildningssystemet i landet ifråga. Ett antal nätverk har inrättats i syfte att öka förståelse för utbildnings- systemen i andra länder. Inom ramen för Lissabonkonventionen har ett nätverk inrättats bestående av nationella myndigheter och ett sekretariat (of , ENIC). Nätverket tillhandahåller generell information om utbildningsmöjligheter i andra länder, om olika utbildningssystem samt information om erkännande av utländska kvalifikationer. () skapades på initiativ av kommissionen. Nätverket består av nationella kontaktpunkter i samtliga medlemsstater i EU, EES samt och syftar till att stödja rörlighet bland studenter, lärare och forskare inom högre utbildning. Nätverket bistår främst med information och råd men flera kontor har även ett bredare uppdrag med bedömningsverksamhet av olika slag. De båda nätverken ENIC och NARIC har ett nära samarbete och en gemensam webbsida med information om akademisk och professionell rörlighet.64 Universitets- och högskolerådet är ENIC-NARIC kontor.65 upprättades inom ramen för EU-samarbetet Cedefop () i syfte att stödja och underlätta genomförandet av europeiska strategier för yrkesmässig utbildning.66 Ett samarbete mellan Cedefop och kommissionen ledde till ett EU-nätverk av nationella referenscentrum för information om yrkesutbildning (ReferNet). På dess hemsida finns information som gör det möjligt att jämföra medlemsländernas arbete och inriktning kring yrkesutbildning.67 är den svenska representanten i ReferNet. I syfte att underlätta jämförelsen mellan nationella kvalifikations- system i oavsett utbildningsnivå antog och 65Universitets- och högskolerådet deltar även i ett informellt nätverk mellan de nordiska erkännandekontoren, (). Olika projekt inom NORRIC syftar till informationsutbyte och utbyte av bästa praxis samt smidig student- och yrkesrörlighet i enlighet med de nordiska samarbetsavtalen (se . 66www.cedefop.europa.eu/EN/about-cedefop/mission.aspx. 67www.cedefop.europa.eu/EN/about-cedefop/networks/refernet/index.aspx rådet en rekommendation om en europeisk referensram för kvalifikationer för livslångt lärande (EQF).68 Syftet med den euro- peiska referensramen är att främja livslångt lärande och förbättra anställbarhet, rörlighet och social integrering för arbetstagare och studerande inom EU. EQF består av åtta nivåer, omfattar alla typer av kvalifikationer från såväl utbildningssystemet som arbetslivet och är förenlig med den europeiska övergripande referensramen för examina inom högre utbildning (QF-EHEA) som utarbetats inom ramen för Bolognaprocessen. Med kvalifikation avses i detta sammanhang ett dokumenterat resultat av lärande i form av kunskaper, färdigheter och kompetenser, t.ex. utbildningsbevis, examina, certifikat eller diplom. Resultat av lärande är ett centralt begrepp i rekommendationen om EQF och kan utryckas som det en individ vet, förstår och kan göra när en lärandeprocess är avslutad. EQF ska fungera som ett översättnings- verktyg och därmed underlätta jämförelser mellan de kvalifikationer som utfärdas i olika medlemsstater. Detta bör ske genom att medlems- staterna utarbetar nationella referensramar vars nivåer på ett tydligt sätt refereras till motsvarande nivåer i den europeiska referensramen. I pågår arbetet med att utarbeta en nationell referensram. Avsikten är att den nationella referensramen ska finnas på plats . Medlemsstaterna rekommenderas också att se till att alla nya bevis på kvalifikationer och Europassdokument som utfärdas av behöriga myndigheter ska innehålla en tydlig hänvisning till den relevanta nivån i den europeiska referensramen för kvalifikationer. I har Myndigheten för till uppgift att samordna EQF och ansvara för implementeringen.69 68Europaparlamentets och rådets rekommendation av om en europeisk referensram för kvalifikationer för livslångt lärande. 69Se 9 § förordningen (2011:1162) med instruktion för Myndigheten för , samt . Enligt fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (FEUF) är ett av unionens mål att avskaffa hindren för fri rörlighet för personer och tjänster mellan medlemsstaterna. För medlems- staternas medborgare innebär detta bl.a. rätt att utöva ett yrke, som egenföretagare eller som anställd, i en annan medlemsstat än den där de har skaffat sig sina yrkeskvalifikationer. I artikel 53.1 i FEUF föreskrivs att direktiv ska utfärdas som syftar till ömsesidigt erkännande av examens-, utbildnings- och andra behörighetsbevis. I enlighet med detta har ett stort antal direktiv antagits , genom vilka olika ordningar för erkännande av yrkeskvalifikationer inom olika sektorer införts. Flertalet av dessa direktiv ersattes 2005 av och rådets direktiv (2005/36/EG) av om erkännande av yrkes- kvalifikationer, det s.k. yrkeskvalifikationsdirektivet. Direktivet gäller även för staterna i EES samt för Schweiz.1 Sektorsspecifika rättsakter som reglerar erkännandet av yrkeskvalifikationer för ett visst yrke har företräde framför yrkeskvalifikationsdirektivet.2 Sådana rättsakter finns bland annat avseende revisorsyrket och advokatyrket. I detta kapitel ges en översiktlig beskrivning av det ursprungliga yrkeskvalifikationsdirektivet. De justeringar, tillägg och strykningar i det ursprungliga yrkeskvalifikationsdirektivet som ändringsdirektivet innebär beskrivs i kapitel 4. 1Se bilaga VII till samt bilaga III till avtalet mellan Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater, å ena sidan, och , å andra sidan, om fri rörlig- het för personer. 2Artikel 2.3 i det ursprungliga yrkeskvalifikationsdirektivet. Syftet med yrkeskvalifikationsdirektivet är att underlätta för dem som vill utöva ett så kallat reglerat yrke i ett annat EU- eller EES- land än det där yrkeskvalifikationer har förvärvats. Med reglerat yrke menas förenklat att det krävs en viss yrkeskvalifikation för att få utöva yrket, t.ex. en viss utbildning, yrkeserfarenhet eller ett genomfört prov (se närmare avsnitt 7.1).3 Direktivet gäller för alla medborgare inom samarbetsområdet och omfattar både egen- företagare och anställda som vill utöva ett reglerat yrke i en annan medlemsstat än den där de har förvärvat sina yrkeskvalifikationer.4 Medlemsländerna kan välja att erkänna sådana yrkeskvalifikationer som dess medborgare erhållit i länder utanför EU.5 Om med- borgaren, efter att ha varit yrkesverksam i det land som erkänt en sådan yrkeskvalifikation, vill förflytta sig inom unionen, ska sådana bevis på yrkeskvalifikationer som den behöriga myndigheten i landet intygat accepteras som bevis på formella kvalifikationer.6 I direktivet görs en åtskillnad mellan frihet att tillhandahålla tjänster och etableringsfrihet. Bestämmelserna i direktivet om frihet att tillhandahålla tjänster (avdelning II) tillämpas om tjänste- leverantören flyttar till den mottagande medlemsstaten för att där temporärt och tillfälligt utöva ett yrke, som anställd eller som egen- företagare. För de fall då yrkesutövaren mer stadigvarande vill utöva yrket i en annan medlemsstat än den där de förvärvat sina yrkeskvalifikationer tillämpas i stället direktivets bestämmelser om etableringsfrihet (avdelning III). Begreppet etablering är, i den mening som avses i fördraget, ett mycket vittomfattande begrepp som innebär en möjlighet för med- borgare i EU att stadigvarande och kontinuerligt delta i det ekono- miska livet i en annan medlemsstat än ursprungsstaten och dra fördel av detta.7 Bedömningen av om ett tillhandahållande av tjänster är temporärt och tillfälligt ska även i yrkeskvalifikationsdirektivets mening bedömas från fall till fall, i synnerhet på grundval av tjänstens varaktighet, frekvens, periodicitet och kontinuitet.8 Enligt EU- 3Artikel 3.1 a) i det ursprungliga yrkeskvalifikationsdirektivet. 4Artikel 2.1 i det ursprungliga yrkeskvalifikationsdirektivet. 5Artikel 2.2 i det ursprungliga yrkeskvalifikationsdirektivet. 6Artikel 3.3 i det ursprungliga yrkeskvalifikationsdirektivet. 7EU-domstolens dom i mål C-55/94, , p. 8Artikel 5.2 i det ursprungliga yrkeskvalifikationsdirektivet. domstolens praxis utesluter tjänstens tillfälliga karaktär inte en möjlighet för den som i fördragets mening tillhandahåller tjänster att i den mottagande staten förse sig med en viss infrastruktur, till exempel ett kontor, i den mån som detta är nödvändigt för att kunna fullgöra tjänsten.9 3.2.1Frihet att tillhandahålla tjänster En EU-medborgare som är lagligt etablerad i en medlemsstat (etableringsmedlemsstaten) får enligt bestämmelserna i avdelning II i direktivet tillhandahålla tidsbegränsade och tillfälliga tjänster i en annan medlemsstat (den mottagande medlemsstaten) under sin ursprungliga yrkestitel,10 utan att behöva ansöka om erkännande av sina kvalifikationer. Tjänsteleverantören måste dock kunna styrka yrkeserfarenhet om yrket i fråga inte är reglerat i etable- ringsmedlemsstaten.11 Innan tjänsteleverantören tillhandahåller tjänster på den mottagande medlemsstatens territorium får den staten kräva att han eller hon på förhand skriftligen underrättar den mottagande medlemsstaten och till denna lämnar vissa uppgifter och handlingar. En sådan underrättelse ska därefter förnyas en gång om året.12 De handlingar som får krävas är uppgifter om försäk- ringsskydd rörande yrkesansvar, bevis på nationalitet, intyg som visar att yrkesutövaren är lagligt etablerad i en annan medlemsstat samt bevis på yrkeskvalifikationer.13 För vissa av de yrken som har konsekvenser för folkhälsa eller säkerhet får den mottagande medlemsstaten på förhand kontrollera tjänsteleverantörens yrkeskvalifikationer, med beaktande av propor- tionalitetsprincipen. Om det föreligger en väsentlig skillnad mellan tjänsteleverantörens yrkeskvalifikationer och den utbildning som krävs i den mottagande medlemsstaten, ska den behöriga myndig- heten i den mottagande medlemsstaten inom en viss tidsfrist ge tjänsteleverantören möjlighet att bevisa att han har förvärvat den kunskap eller kompetens som fattas, exempelvis genom ett lämplig- 9Gebhard, p. Se även mål C-131/01, Kommissionen mot , p. 22–23. 10Artikel 7.3 i det ursprungliga yrkeskvalifikationsdirektivet. 11Artikel 5.1b i det ursprungliga yrkeskvalifikationsdirektivet. Kravet på yrkeserfarenhet ändras till genom ändringsdirektivet, se avsnitt 4.4. 12Artikel 7.1 i det ursprungliga yrkeskvalifikationsdirektivet. 13Artikel 7 i det ursprungliga yrkeskvalifikationsdirektivet. Vid utebliven reaktion från den behöriga myndigheten inom de tidsfrister som gäller för denna förhandskontroll får tjänsten tillhandahållas.14 Om tjänsterna levereras under en yrkestitel som gäller i etable- ringsmedlemsstaten eller på grundval av tjänsteleverantörens utbildningsbevis får den mottagande medlemsstaten kräva att tjänste- leverantören tillhandahåller tjänstemottagarna viss information, till exempel om momsregistreringsnummer och eventuell yrkesansvars- försäkring.15 Som nämns ovan gäller direktivets regler om etableringsfrihet (avdelning III) då en yrkesutövare stadigvarande vill utöva yrket i den mottagande medlemsstaten. För dessa fall finns tre olika ordningar angivna. Dessa är den generella ordningen för erkän- nande av bevis på formella kvalifikationer (kapitel I), erkännande av yrkeserfarenhet (kapitel II) och erkännande på grundval av sam- ordning av minimikraven för utbildning (principen om automatiskt erkännande av bevis på formella kvalifikationer för särskilda yrken, kapitel III). Den generella ordningen för erkännande av bevis på formella kvalifikationer tillämpas subsidiärt för alla som inte omfattas av reglerna för erkännande av yrkeserfarenhet eller principen om automatiskt erkännande av utbildningsbevis för särskilda yrken.16 Det är således denna ordning som tillämpas för alla reglerade yrken som inte omfattas av särskilda bestämmelser om erkännande och i somliga fall där den sökande inte uppfyller de villkor som fastställs för andra ordningar för erkännande. Den generella ordningen baseras på principen om ömsesidigt erkännande, men hindrar inte den mottagande medlemsstaten från att kräva kompensationsåtgärder, om det föreligger väsentliga skill- nader mellan den utbildning som sökanden har förvärvat och den 14Artikel 7.4 i det ursprungliga yrkeskvalifikationsdirektivet. 15Artikel 9 i det ursprungliga yrkeskvalifikationsdirektivet. 16Artikel 10 i det ursprungliga yrkeskvalifikationsdirektivet. som krävs i den mottagande medlemsstaten. Kompensationen kan ske i form av en anpassningsperiod, dvs. en provtjänstgöring, eller ett lämplighetsprov. Den sökande får, förutom i undantagsfall, själv välja den ena eller den andra åtgärden.17 I direktivet skiljer man mellan följande fem olika nivåer för yrkeskvalifikationer:18 Ett kompetensbevis som utfärdats av behörig myndighet i ursprungsmedlemsstaten för -en allmän utbildning på grundskole- eller gymnasienivå och som visar att innehavaren har allmänna kunskaper, -en utbildning som inte ingår i ett utbildnings- eller examens- bevis, -ett särskilt prov som inte föregås av någon utbildning, eller -en treårig yrkeserfarenhet. Bevis på avslutad gymnasieutbildning, omfattande -allmän utbildning som kompletterats med en yrkesutbildning eller med den provtjänstgöring eller yrkesutövning som krävs, eller -teknisk eller yrkesinriktad utbildning som kompletterats med en allmän utbildning eller med den provtjänstgöring eller yrkesutövning som krävs. -utbildning på eftergymnasial nivå , eller -yrkesutbildning som ger jämförbar nivå vad gäller yrkes- skicklighet m.m. Examensbevis för utbildning på högskolenivå på minst tre och högst . Examensbevis för utbildning på högskolenivå . När det i den mottagande medlemsstaten finns ett reglerat tillträde till ett yrke eller till utövandet av det, det vill säga att det krävs bestämda yrkeskvalifikationer, ska den behöriga myndigheten i 17Artikel 14 i det ursprungliga yrkeskvalifikationsdirektivet. 18Artikel 11 i det ursprungliga yrkeskvalifikationsdirektivet. denna medlemsstat ge en sökande rätt att utöva yrket på samma villkor som dem som gäller för landets egna medborgare. Den sökande måste emellertid inneha det kompetensbevis eller bevis på formella kvalifikationer som krävs av en annan medlemsstat för utövandet av yrket inom dess territorium. Detta bevis, som ska vara utfärdat av en behörig myndighet i den medlemsstaten, ska visa att innehavarens kvalifikationer minst motsvarar den nivå som ligger under den som den mottagande medlemsstaten kräver.19 En sökande från en ursprungsmedlemsstat där yrket inte är reglerat måste, utöver att uppvisa kompetensbevis eller bevis på formella kvalifikationer, kunna visa att han eller hon har utövat yrket på heltid under för att kunna utöva det yrket i en mottagande medlemsstat som reglerar detta yrke.20 Som villkor för att erkänna utbildningsbevis får den mottagande medlemsstaten kräva att den sökande genomför kompensations- åtgärder (slutför en anpassningsperiod som inte överstiger eller genomgår lämplighetsprov) i något av följande tre fall:21 När omfattningen av den utbildning som åberopas är kortare än den som krävs i den mottagande medlemsstaten.22 När innehållet i sökandens utbildning väsentligt skiljer sig från de krav som ställs i den mottagande medlemsstaten. När det reglerade yrket i den mottagande medlemsstaten omfattar en eller flera reglerade yrkesaktiviteter som inte ingår i motsvarande yrke i sökandens ursprungsmedlemsstat och kräver särskild utbildning vars innehåll väsentligt skiljer sig från den som ingår i den sökandes utbildning. 3.2.2.2Ordning för erkännande av yrkeserfarenhet Om det för vissa verksamheter inom hantverk, industri och handel krävs kunskap och förmåga av allmän, affärsmässig eller yrkes- mässig art omfattas dessa, på de villkor som anges i kapitel II, av 19Artikel 13 i det ursprungliga yrkeskvalifikationsdirektivet. 20Kravet på yrkeserfarenhet ändras till genom ändringsdirektivet, se avsnitt 4.5. 21Artikel 14 i det ursprungliga yrkeskvalifikationsdirektivet. 22Bestämmelsen upphör genom ändringsdirektivet, se avsnitt 4.5. automatiskt erkännande av kvalifikationer styrkta genom yrkes- erfarenhet. För erkännande av yrkeserfarenhet beaktas yrkeserfarenhetens varaktighet och form (egenföretagare eller anställd). Hänsyn tas också till tidigare utbildning, vilket kan innebära att kortare yrkeserfarenhet krävs. All tidigare utbildning ska dock styrkas i ett nationellt erkänt bevis eller bedömas som fullgod av en behörig yrkesorganisation.23 3.2.2.3Ordning för erkännande på grundval av samordning av minimikraven för utbildning Den tredje ordningen innebär ett automatiskt erkännande av bevis på formella kvalifikationer att utöva yrkena läkare, sjuksköterska med ansvar för allmän hälso- och sjukvård, tandläkare, veterinär, barnmorska, apotekare och arkitekt (kapitel III i direktivet). För att säkerställa erkännandet fastställs i direktivet minimikrav för utbildningarna för vart och ett av dessa yrken, bl.a. minimi- kraven för utbildningstiden, se avsnitt 6.1. De examensbevis som överensstämmer med direktivet och som utfärdas av medlems- staterna räknas upp i bilaga V. De ger innehavaren möjlighet att utöva sitt yrke i alla medlemsstater, på samma villkor som gäller för dem som har förvärvat sina kvalifikationer i den mottagande medlemsstaten. Medlemsstaterna är vidare skyldiga att endast ge tillträde till och rätt att utöva verksamhet inom dessa yrken till yrkesutövare som innehar något av de bevis på formella kvalifika- tioner som anges i bilaga V.24 Direktivet innehåller detaljerade bestämmelser kring förfarandet för erkännande av yrkeskvalifikationer, särskilt i fråga om etable- ringsfrihet. Bland annat anges vilka handlingar och intyg som medlemsstaterna kan begära av sökanden och vilka uppgifter, och under vilka omständigheter, den mottagande medlemsstaten kan be 23Artiklarna 16–20 i det ursprungliga yrkeskvalifikationsdirektivet. 24Artikel 21 i det ursprungliga yrkeskvalifikationsdirektivet. ursprungsmedlemsstaten att verifiera de uppgifter den erhållit från den sökande.25 Följande handlingar och intyg får begäras av den sökande som önskar få utöva ett reglerat yrke: 1.Intyg om medborgarskap, 2.kopia på de kompetens- eller examensbevis som ger rätt att utöva yrket i fråga samt, i förekommande fall, ett intyg om vederbörandes yrkeserfarenhet, 3.upplysningar om utbildningens innehåll om det är nödvändigt för att fastställa förekomsten av potentiella väsentliga olikheter i förhållande till den utbildning som krävs i den mottagande medlemsstaten, 4.intyg om verksamhetens karaktär och varaktighet om det i den mottagande medlemsstaten ställs krav på yrkeserfarenhet, 5.handlingar som visar att den sökande har gott namn och rykte, att han eller hon inte försatts i konkurs eller temporärt blivit förbjuden att utöva yrket på grund av grav yrkesmässig för- summelse eller brottslig handling. I de fall ursprungsstaten inte utfärdar sådana handlingar ska det mottagande landet i stället godta försäkran under ed eller en försäkran på heder och sam- vete som lämnas av den berörda personen inför en behörig rättslig eller administrativ myndighet, 6.bevis på fysisk och psykisk hälsa, 7.intyg från banker och försäkringsföretag angående sökandens ekonomiska ställning samt försäkringar som är förenade med yrkesansvar, 8.intyg som bekräftar att den sökande inte temporärt eller definitivt har förbjudits att utöva yrket eller har dömts för något brott, och 9.intyg från de behöriga myndigheterna som visar att examens- beviset uppfyller direktivets krav för automatiskt tillträde. Om det är omöjligt för den sökande att lämna sådana uppgifter som avses i punkt 3 ovan får de behöriga myndigheterna i den mot- 25 Artikel 50 i det ursprungliga yrkeskvalifikationsdirektivet. tagande medlemsstaten vända sig till kontaktpunkten,26 den behöriga myndigheten eller något annat relevant organ i ursprungs- medlemsstaten för att få tillgång till dessa uppgifter. Endast om det finns skälig grund för tvivel får det mottagande landet begära att behöriga myndigheter i ursprungslandet 1.styrker äktheten i lämnade utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis, 2.intygar att den sökande uppfyller de minimikrav som krävs för automatiskt tillträde, och 3.i de fall ett examensbevis baseras på kurser i flera länder intygar att examen jämställs med en helt nationell examen.27 Överlämnade uppgifter ska behandlas konfidentiellt. Ett motiverat beslut med anledning av en ansökan om tillstånd att få utöva ett reglerat yrke ska enligt huvudregeln fattas senast efter det att den fullständiga ansökan kom in.28 Beslutet, liksom en underlåtenhet att meddela beslut inom föreskriven tid, kan enligt direktivet överklagas hos domstol.29 Personer som får sina yrkeskvalifikationer erkända ska ha nöd- vändiga språkkunskaper för att utöva yrkesverksamheten i den mottagande medlemsstaten.30 De behöriga myndigheterna ska bedriva ett nära samarbete och ge varandra ömsesidigt bistånd för att underlätta tillämpningen av direktivet. De ska garantera att de upplysningar som utbyts behandlas konfidentiellt.31 Det anges specifikt att de behöriga myndigheterna ska utbyta information, både vid tidsbegränsat tillhandahållande av tjänster och vid varaktig etablering i en annan medlemsstat, beträffande disciplinära eller andra allvarliga omständigheter som kan ha följder för utövandet av verksamheten.32 Varje medlemsstat ska utse en samordnare för dess behöriga myndigheter. Samordnare ska bl.a. ha till uppgift att främja en enhetlig tillämpning av direktivet.33 Medlemsstaterna ska dessutom 26Numera rådgivningscentrum, se avsnitt 8.1. 27Artikel 50 i det ursprungliga yrkeskvalifikationsdirektivet. 28Artikel 51 i det ursprungliga yrkeskvalifikationsdirektivet. 29Artikel 51.3 i det ursprungliga yrkeskvalifikationsdirektivet. 30Artikel 53 i det ursprungliga yrkeskvalifikationsdirektivet. Genom ändringsdirektivet förtydligas förutsättningarna för kontroll av språkkunskaperna, se avsnitt 4.7. 31Artikel 56.1 i det ursprungliga yrkeskvalifikationsdirektivet. 32Artikel 56.2 i det ursprungliga yrkeskvalifikationsdirektivet. 33Artikel 56.4 i det ursprungliga yrkeskvalifikationsdirektivet. utse en kontaktpunkt, som ska ge medborgarna och andra kontaktpunkter all nödvändig information om erkännandet av yrkeskvalifikationer enligt direktivet och bistå medborgarna vid utövandet av deras rättigheter.34 34 Artikel 57 i det ursprungliga yrkeskvalifikationsdirektivet. 4 Det moderniserade direktivet Rörligheten på arbetsmarknaden har lyfts fram som en nyckelfråga för konkurrenskraft, bl.a. i inremarknadsakten,1 där en revision av yrkeskvalifikationsdirektivet nämns som en av tolv nyckelåtgärder. har lyft fram att det är viktigt att göra framsteg inom erkännandet av kvalifikationer och minska antalet reglerade yrken.