sou · H2B327 · 2014-05-07 00:00:00 — 18.8Stöd och ersättning till anhöriga I 16 § lagen (2010:449) om Försvarsmaktens personal vid inter- nationella militära insatser finns bestämmelser som anger att myn- digheten ska svara för stöd i form av information till anhöriga till anställda som tjänstgör i en internationell insats. Med anhörig avses i detta sammanhang en person som har en mycket nära social rela- tion till den anställde som tjänstgör i en internationell insats. Av bestämmelsen följer att myndigheten har att beakta även anhörigas behov av stöd i sin verksamhet. En viktig aspekt i detta arbete är att anhöriga ges information i olika frågor som har anknytning till Ny lag om civil personal vid internationella insatser, m.m. insatsen och den närståendes tjänstgöring i denna, t.ex. vid allvarli- gare händelser i insatsområdet. Av bestämmelsen följer vidare att anställningsmyndigheten ska ha en sammanhållen planering för sitt arbete med anhöriga. Utredningen föreslår att även motsvarande bestämmelse införs i den föreslagna nya veteranlagen. I 17 § lagen (2010:449) om Försvarsmaktens personal vid inter- nationella militära insatser finns bestämmelser om att myndigheten får lämna skäligt bidrag till kostnader för psykosocialt stöd till anhöriga även i andra situationer än de där den som tjänstgör i en internationell insats skadas så att sjukhusvård krävs eller förolyckas, om särskilda skäl finns. Med anhörig avses i detta sammanhang en person som har en mycket nära social relation till den skadade eller avlidne, eller när särskilda skäl anses föreligga, till den som tjänst- gör i en internationell insats. Utredningen föreslår att också denna bestämmelse får sin mot- svarighet i den nya veteranlagen. 18.9Internationellt och lokalt anställd personal När det gäller personal som är internationellt eller lokalt anställda av anställningsmyndigheten kan utredningen konstatera att dessa personakategorier utsätts för ökade risker och på- frestningar med anledning av anställningsförhållandet med anställ- ningsmyndigheten och tjänstgöringen i insats- eller verksamhets- området. Lokalt anställd personal har även omkommit i tjänsten till följd av våldsangrepp som riktats mot verksamheten. Utredningen anser att som nation har ett ansvar för att kunna bistå och hjälpa internationellt och lokalt anställd personal som skadas under tjänstgöringen i insats- eller verksamhetsområdet. Om sådan perso- nal skadas under tjänstgöringen bör de kunna få visst stöd av anställ- ningsmyndigheten. Utredningen föreslår därför att även den som är internationellt eller lokalt anställd och som drabbas av fysiska eller psykiska besvär till följd av tjänstgöring i insats- eller verksamhetsområdet ska kunna få stöd av anställningsmyndigheten på motsvarande sätt som en anställd som har sin ordinarie hemvist i . Bestämmelsen bör utformas så att anställningsmyndigheten får tillämpa motsvarande bestämmelse om stöd när en internationellt eller lokalt anställd person skadats under tjänstgöringen i insats – Ny lag om civil personal vid internationella insatser, m.m. Avsikten är att utredningen och åtgär- derna ska anpassas till vad som är skäligt i det enskilda fallet, bland annat ska hänsyn tas till de lokala förutsättningarna och förhållan- dena när prövningen görs. Utredningen föreslår att de nya bestämmelserna ska tillämpas även på anställda och tidigare anställda i anställningsmyndigheten som omfattas av lagens bestämmelser och som skadats i en internation- ell insats eller verksamhet före lagens ikraftträdande. Ersättning för kostnader som uppkommit av annan anledning än den närståendes dödsfall eller skada som medfört sjukhusvård bör dock lämnas endast om kostnaderna uppkommit efter lagens ikraft- trädande. Vidare bör bestämmelserna som avser internationellt och lokalt anställd personal endast tillämpas om besvären eller skadan in- träffat efter lagens ikraftträdande. Övergångsbestämmelsen innebär en viss retroaktivitet, så till vida att även viss redan hemkommen personal kommer att behöva följas upp. 19.1Förslag till lag (0000:00) om civil personal i internationella insatser, m.m. 1 § Denna lag ska tillämpas på anställda i en myndighet vid tjänst- i en internationell insats. Sådan myndighet benämns i denna lag för anställningsmyndighet. Denna lag ska tillämpas även på anställda i en myndighet vid tjänst- i internationell verksamhet som inte omfattas av första stycket om tjänstgöringen äger rum under riskfyllda eller påfrestande förhåll- anden i verksamhetsområdet (internationell verksamhet). På den som är internationellt eller lokalt anställd av anställningsmyn- digheten i en insats enligt första stycket eller verksamhet enligt andra stycket får endast 12–14 §§ tillämpas. I lagen (2010:449) om Försvarsmaktens personal vid internationella militära insatser finns särskilda bestämmelser som gäller den myndig- hetens personal vid internationella militära insatser. Paragrafen behandlas i avsnitt 18.4. Paragrafen motsvarar i stora delar 1 § lagen (2010:449) om Försvarsmaktens personal vid internationella militära insatser. Av första stycket följer att lagens bestämmelser ska tillämpas på anställda i anställningsmyndigheten vid tjänstgöring i en inter- nationell insats. Bestämmelserna i lagen är alltså tillämpliga endast om myndigheten har ett arbetsgivaransvar för en enskild person som deltar eller har deltagit i en internationell insats. Startpunkt för den aktuella tjänstgöringen för sådan personal följer av myndighetens beslut vid verkställighet av insats. För den personal som anställs särskilt i myndigheten för tjänstgöring i en internationell insats gäller motsvarande. En befattningshavare omfattas av bestämmelserna under förut- sättning att det föreligger ett anställningsförhållande mellan den enskilde och myndigheten och att det är fråga om sådan tjänst- som faller inom ramen för lagstiftningen. Med uttrycket vid tjänstgöring i en internationell insats avses sådan tjänstgöring som den anställde genomför för anställnings- myndighetens räkning i insatsområdet, dvs. all verksamhet som är direkt kopplad till genomförandet av den internationella insatsen. Det är verksamhetens art som är av betydelse. Till vilken enhet inom myndigheten den anställde organisatoriskt hör saknar i detta sam- manhang betydelse. Av anställningsmyndigheten anställd personal som utför arbetsuppgifter i insatsområdet omfattas därmed av be- stämmelsen. Lagens bestämmelser kan även vara tillämpliga under tid då per- sonalen genomför förberedelser och avslutande åtgärder samt genom- går kompletterande utbildning i eller utomlands. Detta är fallet om t.ex. en internationell samövning för en specifik insats under insatsliknande förhållanden genomförs. Ett insatsområde utgörs av det geografiska område som följer av anställningsmyndighetens beslut om verkställighet av den inter- nationella insatsen. Med internationell insats avses sådan verksamhet som anställnings- myndigheten bedriver i ett insatsområde utomlands i syfte att avvärja risk för en väpnad konflikt, hejda en pågående väpnad konflikt, övervaka överenskommelser om fred och vapenstillestånd, eller skapa förutsättningar för varaktig fred och säkerhet genom humanitärt arbete eller humanitärt biståndsarbete. Uppräkningen har i stora delar sin motsvarighet i lagen (2010:449) om Försvarsmaktens personal vid internationella militära insatser. I paragrafens andra stycke anges att denna lag även ska tillämpas på anställda i en myndighet vid tjänstgöring i internationell verk- samhet som inte omfattas av första stycket om tjänstgöringen äger rum under riskfyllda eller i övrigt påfrestande förhållanden. Med internationell verksamhet avses sådan verksamhet som an- ställd vid anställningsmyndigheten deltar i på uppdrag av staten eller en internationell organisation. Verksamheten kan t.ex. avse huma- nitär bistånds- och utvecklingsverksamhet, verksamhet i samband med kris- och katastrofsituationer utomlands, m.m. Med riskfyllda eller påfrestande förhållanden avses tjänstgöring i verksamhet som t.ex. innebär att personalen utsätts för inte obety- dliga fysiska eller psykiska hälsorisker eller annars är av riskfylld eller påfrestande karaktär. Det innebär att sådan internationell verk- samhet som anställningsmyndigheten normalt bedriver och som inte kan anses vara så riskfylld eller påfrestande att det finns skäl att ge särskilt stöd och följa upp personalen inte omfattas av lagens tillämp- ningsområde. Vägledning när riskfyllda eller påfrestande förhållanden kan anses råda i ett geografiskt område kan fås genom bedömning av bl.a. säkerhetssituationen i ett visst land eller viss region. Till kriser och katastrofer räknas bland annat krig, krigslik- nande förhållanden eller andra oroligheter, naturkatastrofer och i vissa fall terroristattacker. avråder normalt från resor till sådana länder eller områden. Bedömning görs alltid i varje enskilt fall. bedömningar kan dock inte anses uttöm- mande för när riskfyllda eller påfrestande förhållanden kan anses råda. Det är ytterst anställningsmyndigheten som måste göra den slutliga bedömningen när beslut tas om att sända personal för tjänst- i en internationell insats eller till en verksamhet i ett annat land eller region. ska när fråga uppkommer om tjänst- i en internationell insats eller verksamhet fatta be- slut om tjänstgöringen omfattas av lagens bestämmelser och ange insats- eller verksamhetsområdet. Även i de fall förhållandena i tjänstgöringsområdet förändras till det sämre under pågående tjänstgöring ska anställningsmyndigheten pröva och fatta särskilt beslut om tjänstgöringen faller under lagens tillämpningsområde. Av tredje stycket följer att anställningsmyndigheten får endast tillämpa 12–14 §§ på den som är internationellt eller lokalt anställd av anställningsmyndigheten i en insats enligt första stycket eller verk- samhet enligt andra stycket. Med internationellt eller lokalt anställd avses en person som inte har hemvist i när anställningsavtalet ingås mellan anställningsmyndigheten och den enskilde och som inte heller har hemvist i landet när frågan om ev. tillämpning av lagens bestämmelser aktualiseras. På internationellt eller lokalt anställd som under eller efter anställningen får hemvist i ska lagens bestämmelser i övrigt vara tillämpliga. 2 § I fråga om anställningsmyndighetens arbetsmiljöansvar i en inter- nationell insats ska följande bestämmelser i arbetsmiljölagen (1977:1160) tillämpas i insats- eller verksamhetsområdet, om inte anställnings- eller tjänstgöringsförhållandena hindrar detta: –2 kap. 1–8 §§, –3 kap. 1–4 §§, § första och andra styckena samt 12 §, –6 kap. 1–6 §§, 6 a § första stycket första och andra meningarna och andra stycket samt 8 och 9 §§. Paragrafen behandlas i avsnitt 18.5. Bestämmelsen har sin motsvarighet i 5 § lagen (2010:449) om Försvarsmaktens personal vid internationella militära insatser. Av bestämmelsen följer i vad mån arbetsmiljölagen (1977:1160) ska tillämpas i ett insatsområde eller den internationella verksam- heten, om inte anställnings- eller tjänstgöringsförhållandena hindrar det. Regeln innebär att vissa bestämmelserna om arbetsmiljöns be- skaffenhet och om allmänna skyldigheter blir tillämpliga. Arbetsmiljöåtgärderna måste dock anpassas till arbetets särskilda karaktär. Detta innebär inte att högre skaderisker än vid en arbets- plats i normalt ska accepteras. Avsteg från arbetsmiljölagens regler får göras om en tillämpning hindras av tjänstgöringsförhållan- dena. Varje avsteg måste dock framstå som motiverat med hänsyn till den rådande situationen. Om den anställde t.ex. är sekonderad till en internationell orga- nisation har organisationen det huvudsakliga arbetsmiljöansvaret för den personal som tjänstgör i insatsområdet. Anställningsmyn- dighetens arbetsmiljöansvar begränsas i dessa fall till förhållanden i arbetsmiljön som myndigheten kan påverka. 3 § ska utreda om personal som tjänstgjort i en internationell insats och som omfattas av denna lag har fått fysiska eller psykiska besvär till följd av tjänstgöringen i insats- eller verksam- hetsområdet. Utredningen enligt första stycket ska ha den form och den omfattning som motiveras av förhållandena under tjänstgöringen i insats- eller verksamhetsområdet ska innefatta personlig kontakt, om detta inte kan anses uppenbart obehövligt eller inte kan genomföras. ansvar enligt första stycket kvarstår efter det att tjänstgöringen i insats- eller verksamhetsområdet avslutats. Paragrafen behandlas i avsnitt 18.6. Paragrafen har sin motsvarighet i 6 § lagen (2010:449) om För- svarsmaktens personal vid internationella militära insatser. Av första stycket följer att myndigheten ska utreda om personal som tjänstgjort i en internationell insats eller tjänstgjort i inter- nationell verksamhet under riskfyllda eller påfrestande förhållanden har fått fysiska eller psykiska besvär till följd av tjänstgöringen i insatsområdet eller den internationella verksamheten. Av andra stycket följer att myndighetens utredning ska ha den form och den omfattning som motiveras av förhållandena under tjänst- göringen i insatsområdet eller den internationella verksamheten. Omständigheter som påverkar i vilken omfattning och på vilket sätt myndigheten har att agera kan t.ex. vara om insatsen eller den inter- nationella verksamheten bedöms vara en insats med höga eller låga risker, arbets- och miljöförhållanden i det specifika insatsområdet eller om personalen har varit utsatt för våldsangrepp eller andra all- varliga händelser. Uppföljningsansvaret ska innefatta en personlig kontakt med den anställde, om detta inte kan anses uppenbart obehövligt eller är omöjligt att genomföra. Det är viktigt att den enskildes önskemål i frågan om personlig kontakt respekteras och att myndigheten inom rimliga gränser försöker tillmötesgå den enskildes önskemål i detta avseende. kan erbjuda den enskilde att kontakten sker i form av t.ex. ett möte eller ett telefonsamtal. Myn- digheten ska söka kontakt med den enskilde och ge denne möjlig- het att framföra sina önskemål. Det är endast om det framstår som uppenbart obehövligt med en personlig kontakt som detta bör under- låtas, t.ex. om den enskilde är anställd i myndigheten och har sådana arbetsförhållanden att syftet med en personlig kontakt kan tillgodo- ses på annat sätt. Exempel på situationer där det inte är möjligt med en personlig kontakt kan vara att det inte går att få kontakt med den tidigare anställde eller att denne uttryckligen har avböjt vidare kontakt med myndigheten. Av tredje stycket följer att anställningsmyndighetens särskilda uppföljningsansvar enligt första och andra stycket kvarstår efter det att tjänstgöringen i insatsområdet eller i den inter- nationella verksamheten har avslutats. Till följd av myndighetens uppföljningsansvar kan beslut riktade till enskilda komma att fattas i fråga om stödåtgärder enligt 5 och 6 §§. 4 § ska vid utredning enligt 3 § bistå den enskilde med information och vägledning. Detta gäller även som anges i 3 § tredje stycket. Paragrafen behandlas i avsnitt 18.6. Paragrafen har sin motsvarighet i 7 § lagen (2010:449) om För- svarsmaktens personal vid internationella militära insatser. Av paragrafen följer att anställningsmyndigheten vid utredning enligt 3 § ska bistå den enskilde med information och vägledning och att så ska ske även som anges i 3 § sista stycket. Myn- digheten har därmed ett begränsat ansvar i detta avseende, även . Den information och den vägledning som ska lämnas ska ha kopp- ling till uppföljningsansvaret som sådant och är därmed avgränsat till frågor kopplade till tjänstgöringen i en internationell insats och verksamhet och därtill konstaterade besvär eller andra problem. Det kan bli fråga om att vidareförmedla sådan information som myn- digheten har om försäkringsfrågor, uppgifter om kontaktvägar m.m. 5 § Om någon drabbas av fysiska eller psykiska besvär under tjänst- i insats- eller verksamhetsområdet eller vid resa till eller från sådan tjänstgöring ska anställningsmyndigheten i samråd med den ska- dade utreda behovet av och vid behov lämna stöd till den enskilde för att bidra till att stärka dennes möjlighet att 1.återfå full arbetsförmåga, eller 2.försörja sig genom förvärvsarbete. ska ge den enskilde lämplig arbetsträning inom ramen för myndighetens verksamhet, om det är möjligt. Om besvären kan antas leda till bestående funktionshinder eller annars är av allvarlig art, ska myndigheten stödja och bistå den enskilde så att hans eller hennes möjlighet att leva ett aktivt och självständigt liv stärks. Paragrafen behandlas i avsnitt 18.7. Paragrafen har sin motsvarighet i 8 § lagen (2010:449) om För- svarsmaktens personal vid internationella militära insatser. Av bestämmelsen följer att anställningsmyndigheten ska stödja och bistå en anställd som fått fysiska eller psykiska besvär under tjänstgöringen i insatsområdet eller i en internationell verksamhet, eller under resa till eller från tjänstgöring i sådant område eller verksamhet. Detta ska ske i syfte att underlätta för drabbade att återgå till arbetslivet och, i vissa allvarliga fall, leva ett aktivt och självständigt liv. Stöd ska lämnas vid besvär såväl till följd av t.ex. en olycks- händelse som till följd av sjukdom. Ansvaret enligt denna bestämmelse omfattar såväl fysiska som psykiska besvär som den enskilde drabbats av till följd av sin tjänst- i den internationella insatsen. Av bestämmelsen följer att anställningsmyndigheten, när en anställd drabbats av sådana besvär, har att ta ställning till vilket stöd som kan lämnas av myndigheten. Omfattningen av stödet och när det ska lämnas regleras i 7 §. har att i samråd med den enskilde och i enlighet med vad som följer av 8 §, i samarbete med andra berörda myndigheter och organisationer, utreda behovet av åtgärder för att kunna bidra till att stärka den enskildes möjligheter att återfå full arbetsförmåga eller att försörja sig genom förvärvsarbete. Av andra stycket följer att anställningsmyndigheten, om det är möjligt, ska ge den skadade lämplig arbetsträning inom ramen för myndighetens verksamhet. Av tredje stycket följer att om besvären kan antas leda till bestå- ende funktionshinder eller annars är av allvarlig art, ska anställnings- myndigheten föreslå åtgärder som kan bidra till att den drabbades möjlighet att leva ett aktivt och självständigt liv stärks. Anställ- ningsmyndighetens ansvar enligt denna bestämmelse innebär att myndigheten ska vara aktiv och vid behov ta egna initiativ för att stödja personal som ådragit sig fysiska eller psykiska besvär i sam- band med tjänstgöring i internationella insatser. Det är dock även i dessa fall som har det övergripande ansvaret för att utreda behovet av rehabiliteringsinsatser och verka för att even- tuella rehabiliteringsåtgärder, t.ex. i form av arbetsträning eller ut- bildning, kommer till stånd inom skälig tid. Om det genom anställ- ningsmyndighetens egen utredning uppkommer fråga om rehabili- teringsåtgärder enligt allmänna socialförsäkringsrättsliga bestäm- melser ska myndigheten uppmärksamma på det eventuella behovet av rehabiliteringsinsatser. ska aktivt samarbeta med och vid be- hov stödja och andra berörda myndigheter, t.ex. hälso- och sjukvården, samt eventuell annan arbetsgivare i syfte att säkerställa att den enskilde erhåller stöd och rehabilitering inom skälig tid. Om den enskilde är fortsatt anställd i anställningsmyndigheten har myndigheten, såsom alla arbetsgivare, ett arbetsgivaransvar för rehabiliteringen enligt allmänna socialförsäkringsrättsliga bestäm- melser. I de fall där den enskilde är anställd av en annan arbetsgivare än anställningsmyndigheten och endast tillfälligt varit anställd och tjänstgjort i en internationell insats, är det den andra arbetsgivaren som enligt allmänna socialförsäkringsrättsliga bestämmelser ansva- rar för att rehabiliteringsåtgärder genomförs för att den skadade ska kunna återgå i arbete hos den arbetsgivaren, se 9 §. Försäk- ringskassan och arbetsgivaren har i dessa fall i första hand ansvaret för att den skadade får en adekvat rehabilitering. Om den andra arbetsgivaren inte har resurser eller på annat sätt inte förmår fullgöra sin rehabiliteringsskyldighet ska anställnings- myndigheten erbjuda stödåtgärder i form av arbetsträning om det är möjligt. Av 7 § följer att anställningsmyndighetens stöd enligt denna para- grafs första stycke ska ges endast om det inte ska tillhandahållas av någon annan till följd av andra bestämmelser och då i den utsträck- ning som framstår som skälig med hänsyn till besvären samt om- ständigheterna i övrigt. 6 § I de fall där besvär som avses i 5 § första stycket föranleder behov av tillgång till lämplig yrkesutbildning eller fortbildning för den en- skilde i syfte att stärka dennes förvärvsförmåga, ska anställningsmyn- digheten ge ekonomiskt stöd till sådan utbildning eller utbildning som förlängs till följd av besvären. ska också ge ekonomiskt stöd till andra åt- gärder som främjar den enskildes återgång till arbetslivet samt till an- skaffande av hjälpmedel som han eller hon behöver. Paragrafen behandlas i avsnitt 18.7. Paragrafen har sin motsvarighet i 9 § lagen (2010:449) om För- svarsmaktens personal vid internationella militära insatser. Av paragrafen följer att anställningsmyndigheten i vissa fall ska ge ekonomiskt stöd till åtgärder som främjar den enskildes åter- gång till arbetslivet och till anskaffande av hjälpmedel som denne behöver. Av första stycket följer att anställningsmyndigheten, när sådana besvär som avses i 5 § första stycket föranleder behov av tillgång till lämplig yrkesutbildning eller fortbildning för att stärka den enskil- des förvärvsförmåga, ska ge ekonomiskt stöd till sådan utbildning. Det kan även handla om att ge stöd till utbildning som förlängs till följd av skadan. Av andra stycket följer att anställningsmyndigheten också ska ge ekonomiskt stöd till andra åtgärder som främjar den enskildes åter- gång till arbetslivet samt till anskaffande av hjälpmedel som denne behöver. Den enskildes sociala och arbetslivsinriktade rehabilitering kan i vissa fall gynnas av att den allmänna sjukvården kompletteras. Det kan avse sådana åtgärder som inte omfattas av den allmänna sjuk- vården, t.ex. vissa former av psykosocialt stöd. Anställningsmyn- digheten bör ha möjlighet att vid behov bekosta sådana åtgärder som bidrar till att den enskilde kan återgå till arbetslivet tidigare än annars eller får tillgång till hjälpmedel i övrigt. I de fall besvären lett till ett fysiskt handikapp kan den enskilde vara i behov av hjälp- medel för att kunna leva ett aktivt och självständigt liv eller återgå till att försörja sig själv genom förvärvsarbete. Det kan i dessa fall t.ex. vara fråga om ekonomiskt bidrag till en handikappanpassad bostad eller bil. bör i dessa fall inte ensam bekosta hjälpmedlen i den mån sådana ska erbjudas på annat sätt, t.ex. genom kommunen. Det kan däremot finnas anledning för myndigheten att lämna stöd för att ytterligare förbättra den skada- des situation genom att lämna bistånd så att hjälpmedel av särskild art eller kvalitet kan anskaffas. bör i vissa fall kunna ge den enskilde ekonomiskt stöd till utbildning. Ekonomiskt stöd till utbildning bör avvägas med hänsyn till den enskildes kvarstående funktionshinder och andra konsekvenser av besvären. Det kan t.ex. vara frågan om att den skadade erbjuds ekonomiskt stöd för att kunna omskola sig till ett annat yrke. ska dock inte ge ekonomiskt stöd till kostnader som normalt ska betalas av andra myndigheter för om- skolning eller utbildning. Myndighetens beslut ska i dessa fall fattas med beaktande av andra aktörers ansvar, se 7 §. 7 § Stöd enligt 5 § första stycket och 6 § ska ges endast om det inte ska tillhandahållas av någon annan till följd av andra bestämmelser och i den utsträckning som det framstår som skäligt med hänsyn till besvä- ren samt omständigheterna i övrigt. Paragrafen behandlas i avsnitt 18.7. Paragrafen har sin motsvarighet i 10 § lagen (2010:449) om För- svarsmaktens personal vid internationella militära insatser.