sou · H2B352d2 · 2014-07-03 00:00:00 — sistnämnda tillämpas insolvensförordningen vid konkurs och denna lag vid resolution. Ändringen i andra stycket innebär att bestämmelsen utvidgas till att omfatta även värdepappersföretag hemmahörande utanför EES som driver verksamhet i via filial. Att resolutionsåtgärder får vidtas mot sådana filialer framgår av 9 kap. 11 § lagen om resolution. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 22.4.1. Paragrafen genomför delar av artikel 117.2 Genom de ändringar som föreslås i paragrafen klargörs att definitionen av ordet rekonstruktion inkluderar även resolutions- åtgärder enligt lagen om resolution. Det införs också en definition av resolution. Detta begrepp inkluderar resolutionsverktyg, resolutionsbefogenheter och de statliga stabiliseringsverktygen enligt resolutionsdirektivet. Det har vidare införts en definition av ordet institut. Med det avses dels kreditinstitut (se beträffande det begreppet prop. 2005/06:37 s. 35 och 51), dels ett värdepappersföretag. Med värde- pappersföretag avses dels svenska värdepappersbolag och mot- svarande utländska företag som avses i artikel 4.12 tillsyns- förordningen. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 22.4.1. Paragrafen genomför delar av artiklarna 117.1 och 117.2 i resolutionsdirektivet. Ändringen i paragrafen är en följd av att lagen nu är tillämplig på resolutionsåtgärder. Att bestämmelsen inte gäller övriga rekon- struktionsåtgärder beror på att det inte finns några sådana som är tillämpliga på och försäkringsföretag. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 22.4.1. Ändringarna i paragrafens andra stycke är endast redaktionella. I paragrafens nya tredje stycke hänvisas till bestämmelser som också behandlar verkan av vissa resolutionsåtgärder som har beslutats i en stat inom EES. Bestämmelsen behandlas i avsnitten 22.4.1 och 22.4.2. Paragrafen genomför delar av artiklarna 117.1 och 117.2 i resolutionsdirektivet. Ändringen i paragrafen är en följd av att lagen nu är tillämplig på resolutionsåtgärder. Att bestämmelsen inte gäller övriga rekon- struktionsåtgärder beror på att det inte finns några sådana som är tillämpliga på och försäkringsföretag. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 22.4.1. Paragrafen genomför delar av artikel 117.2 i resolutionsdirektivet. Ändringen i fjärde stycket innebär att bestämmelsen är tillämplig även på resolutionsåtgärder. I det fallet är det emellertid reso- lutionsmyndigheten som ska se till att registreringen sker. Övriga ändringar i paragrafen är redaktionella. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 22.4.1. 36.17Förslaget till lag om ändring i lagen (2007:528) om värdepappersmarknaden Paragrafen genomför delar av artikel 2 i resolutionsdirektivet. I paragrafen föreslås ett antal nya definitioner som har samband med de lagändringar som föreslås. Definitionerna behandlas i kapitel 5. Paragrafen genomför artikel 5.1 i resolutionsdirektivet. I paragrafens första stycke görs det en ändring för att klargöra att återhämtningsplaner och koncernåterhämtningsplaner omfattas av bestämmelserna i nämnda paragraf. Planerna är nämligen en styrform i kapitaltäckningsdirektivets mening. Av ändringen följer att om någon annan bestämmelse hänvisar till denna paragraf så omfattar hänvisningen även återhämtningsplanerna. Som exempel på en sådan hänvisning kan nämnas den i 2 kap. 1 § lagen om särskild tillsyn över kreditinstitut och värdepappersbolag. Enligt den bestämmelsen ska ett företag som bryter mot den här paragrafen åläggas ett särskilt kapitalbaskrav. Det är dock inte alla värdepappersbolag som är skyldiga att upprätta en återhämtningsplan, se 8 a kap. 1 §. De som undantas kan dock komma att ingå i återhämtningsplaner som upprättas av andra företag men då i egenskap av finansiella institut. Övriga ändringar i paragrafen är redaktionella. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 27.2.1. Paragrafen har ingen direkt motsvarighet i resolutionsdirektivet. Av det nya andra stycket framgår att ett värdepappersbolags system även göra det möjligt att identifiera den typ av kvalificerade insättningar som räknas upp. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 20.1. Kapitlet innehåller bestämmelser om återhämtningsplaner mot- svarande dem i 6 a kap. LBF. Beträffande den närmare innebörden av bestämmelserna i 2–12 §§ hänvisas därför till bestämmelserna i den lagen. Bemyndigandet i 13 § motsvarar bemyndigandet i 16 kap. 1 § 5 LBF. Av bestämmelsen i 1 § framgår vilka företag som är skyldiga att upprätta återhämtningsplaner. Det är samma värdepappersbolag som omfattas av bestämmelserna i lagen om resolution (se 5 kap). Paragrafen innehåller definitioner av ett par begrepp. Definitionen av finansiellt stöd anknyter till direktivets (artikel 19(5)(b)). Med finansiellt stöd avses således penninglån, utställande av garanti, ställande av säkerhet eller en kombination av dessa stödformer. Koncerninternt finansiellt stöd avser således sådant finansiellt stöd som utgår mellan två eller flera företag inom en och samma koncern. Paragrafen genomför artikel 19 i resolutionsdirektivet. Paragrafen behandlar vissa grundläggande krav gällande avtal om koncerninternt finansiellt stöd. I paragrafen anges vilka företag som kan vara parter till ett avtal om koncerninternt finansiellt såsom det avses i detta sammanhang. Ett avtal om koncerninternt finansiellt stöd får alltså ingås mellan å ena sidan ett värdepappersbolag som är moderinstitut, ett finansiellt holdingföretag, ett blandat finansiellt holdingföretag eller ett holdingföretag med blandad verksamhet som är etablerade inom EES, och å den andra sidan ett dotterföretag till ett sådant företag som är etablerat i ett annat land inom eller utom EES. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 27.4.3. Bestämmelserna i 3-18 §§ motsvarar dem i 6 b kap. lagen om bank och finansieringsrörelse. Beträffande den närmare innebörden av 3- 18 §§ hänvisas därför till bestämmelserna i den lagen. Paragrafen innehåller en rad bemyndiganden till regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att utfärda föreskrifter i vissa fall. Bemyndigandena i paragrafen motsvarar dem i 16 kap 1 § lagen om bank och finansieringsrörelse. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 27.4.6. och 27.4.7. Paragrafen är ny och genomför delar av artikel 64.1 c i resolutions- direktivet. I paragrafen införs en skyldighet för ett värdepappersinstitut med tillstånd till drift av handelsplattformar att avslå en begäran om upptagande till handel eller besluta att ett finansiellt instrument inte längre ska vara upptaget till handel om resolutionsmyndig- heten begär det. Samma skyldighet gäller om en utländsk resolutionsmyndighet framställer en sådan begäran. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 10.7.1. Genom den ändrade lydelsen genomförs delar av artikel 64.1 c i resolutionsdirektivet. En ny grund för när en börs ska avslå en begäran om upptagande till handel på en reglerad marknad eller besluta att ett finansiellt instrument inte längre ska vara upptaget till handel har lagts till i första stycket. De övriga ändringarna i paragrafen är redaktionella. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 10.7.1. Paragrafen är ny och genomför delar av artikel 64.1 c i resolutions- direktivet. I paragrafen införs bestämmelser som innebär att är skyldig att besluta om handelsstopp om resolutionsmyndigheten begär det. Samma skyldighet gäller om en utländsk resolutionsmyndighet framställer en sådan begäran. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 10.7.1. Paragrafen är ny och genomför artikel 83.1 och 83.2 i resolutions- direktivet. Bestämmelsen motsvarar de i 13 kap. 4 a och 4 b § LBF. Skillnaden är att den behandlar samtliga relevanta företag i samma paragraf. Skillnaden beror på lagarnas olika strukturer. Beträffande bestämmelsens närmare innebörd hänvisas till nämnda bestäm- melser i lagen om bank- och finansieringsrörelse. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 7.6. Paragrafen genomför artiklarna 5.8 och 71.7 i resolutionsdirektivet. Av paragrafen framgår att får kräva att ett företag som är ett kreditinstitut eller ett koncernföretag som omfattas av gruppbaserad tillsyn ska föra register över ingångna avtal. Myndigheten kan när som helst kräva att företaget upprättar ett sådant register. Bestämmelsen motsvarar den i 15 kap. 8 a LBF. Beträffande bestämmelsens närmare innebörd hänvisas till den bestämmelsen. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 24.4. Paragrafen genomför delar av artiklarna 8.2–8.4, 20.5, 20.7, 25.4 och 30.4–30.7 i resolutionsdirektivet. De ändringar som föreslås i andra och tredje styckena motsvarar dem i 13 kap. 6 b och d §§, varför det hänvisas till författningskommentaren till den paragrafen. Bestämmelsen behandlas i avsnitten 27.4.8, 28.3.4,och 29.8. Paragrafen genomför delar av artiklarna 5.8 och 71.7 i resolutions- direktivet. Den föreslagna ändringen i paragrafen innebär att regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela föreskrifter i anslutning till bestämmelsen i 3 b §. De övriga ändringarna är redaktionella. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 24.4. Paragrafen är ny och genomför delar av artikel 38.8 och artikel 47.4 i resolutionsdirektivet. Av paragrafen följer att vissa bestämmelser i detta kapitel inte ska gälla om bestämmelserna aktualiseras som ett resultat av att resolutionsmyndigheten har vidtagit vissa åtgärder enligt lagen (2015:000) om resolution. Det rör sig om beslut av resolutions- myndigheten att 1.överföra tillgångar, rättigheter, förpliktelser eller äganderätts- instrument genom användning av försäljningsverktyget (18 kap. 2 § lagen om resolution), 2.minska eller konvertera äganderättsinstrument genom ned- skrivning eller konvertering av relevanta kapitalinstrument (6 kap. 11, 13 eller 14 § lagen om resolution), 3.vidta åtgärder mot ägare (17 kap. 1, 3 eller 4 § lagen om resolution) eller 4.använda skuldnedskrivningsverktyget (22 kap. 17 § lagen om resolution). Bestämmelsen behandlas i avsnitten 12.4.2 och 15.3. Paragrafen genomför delar av artiklarna 111 och 112 i resolutions- direktivet. Den föreslagna ändringen motsvarar den i 15 kap. 1 § LBF varför det hänvisas till författningskommentaren till den bestäm- melsen. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 31.2. Paragrafen genomför delar av artikel 27.2, delar av artikel 81.2 och delar av 121.2 i resolutionsdirektivet. Paragrafen, som är ny, motsvarar den i 15 kap. 2 b § LBF, varför det hänvisas till författningskommentaren till den bestämmelsen. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 7.6, 29.4.2. och 29.7 Paragrafen genomför delar av artikel 27.1 i resolutionsdirektivet. Paragrafen, som är ny, motsvarar den i 15 kap. 2 c § LBF, varför det hänvisas till författningskommentaren till den bestämmelsen. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 29.3. Paragrafen genomför delar av artiklarna 111 och 112 i resolutions- direktivet. Den föreslagna ändringen motsvarar den i 15 kap. 2 § LBF varför det hänvisas till författningskommentaren till den bestämmelsen. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 31.2. Paragrafen genomför delar av artiklarna 111 och 112 i resolutions- direktivet. Den föreslagna ändringen motsvarar den i 15 kap. 7 § LBF varför det hänvisas till författningskommentaren till den bestämmelsen. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 31.2. Paragrafen genomför artiklarna 112 och 113 i resolutionsdirektivet. Paragrafen, som är ny, innehåller två nya bemyndiganden till I den första punkten föreslås ett bemyndigas att meddela före- skrifter om skyldigheten för att offentliggöra information om sanktionsbeslut, se artikel 112 i resolutions- direktivet. I andra punkten föreslås ett bemyndigande att meddela före- skrifter om de närmare förutsättningarna för informationsskyldighet gentemot Europeiska bankmyndigheten () och om användningen av Ebas databas. Bestämmelsen behandlas i avsnitten 31.3 och 31.4. Bestämmelserna i detta kapitel motsvarar dem i 15 a kap. i lagen om bank och finansieringsrörelse. Vi hänvisar därför till det kapitlet. Bestämmelserna i detta kapitel motsvarar dem i 15 b kap. lagen om bank och finansieringsrörelse. Vi hänvisar därför till det kapitlet. 36.18Förslaget till lag om ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) Paragrafen genomför delar av artikel 84 i resolutionsdirektivet. Bestämmelsen innebär att får lämna ut upp- gifter som omfattas av sekretess enligt 4 § första stycket till enskilda personer som deltar i en resolutionsprocess gällande ett kreditinstitut eller värdepappersföretag, förutsatt att uppgifterna behövs i syfte att planera eller utföra resolutionsåtgärder. Bestäm- melsen innebär ingen skyldighet för myndigheten att lämna ut uppgifterna, utan det ligger inom myndighetens diskretion att i det enskilda fallet pröva om uppgifter ska lämnas ut eller inte, en prövning som kan ske på eget initiativ eller förfrågan från en sådan enskild som det nu är fråga om. Vid denna prövning måste myndigheterna också att beakta om uppgifterna får lämnas ut enligt andra sekretessbestämmelser som är tillämpliga för uppgifterna, exempelvis sekretessbestämmelser till skydd för det allmänna intresset. De enskilda personer som här avses är desamma som har tystnadsplikt enligt 29 kap. 3 § lagen om resolution. För en närmare redogörelse för vilka enskilda personer som berörs hänvisas därför till författningskommentaren till den bestämmelsen. Förslaget behandlas i avsnitt 32.4.3. Paragrafen genomför delar av artikel 84. gäller sekretess enligt denna bestämmelse till skydd för vissa uppgifter om enskildas förhållanden i pågående respektive avslutade ärenden enligt lagen (2008:814) om statligt stöd till kreditinstitut. I ett pågående sådant ärende är sekretessen absolut för uppgift om dels affärs- eller driftförhållande hos berört kreditinstitut, dels ekonomiska eller personliga förhållanden för annan som har trätt i affärsförbindelse eller liknande förbindelse med institutet. I ett avslutat ärende gäller sekretessen till skydd för institutet om det kan antas att det lider skada om uppgiften röjs. För uppgift om den som står i affärsförbindelse eller motsvarande med institutet gäller absolut sekretess även i ett avslutat ärende. Bestämmelsens utformning innebär att den är tillämplig hos alla de instanser där ärenden om statligt stöd till kreditinstitut kan komma att hanteras. En uppgift som en myndighet har fått i ett sådant ärende från eller och som omfattas av absolut sekretess enligt i 31 kap. 1 § första stycket eller 31 kap. 2 § OSL, skyddas av motsvarande sekretess i ärendet. Sekretessen gäller dock inte för beslut i ärendet. Genom ändringen är bestämmelsen tillämplig i ärenden enligt lagen om förebyggande statligt stöd till kreditinstitut och i ärenden om statligt stöd i resolution enligt lagen om resolution. Det inne- bär att sekretessen för uppgifter i ärenden där statligt stöd till kreditinstitut kan komma i fråga fortsatt gäller med samma räckvidd och styrka som redogjorts för ovan, oavsett om stödet är av förebyggande eller annat slag. Ingen ändring i sak är avsedd. Förslaget behandlas i avsnitt 32.2.4. Paragrafen genomför delar av artikel 84. Bestämmelsen innebär att motsvarande sekretess som gäller i ärenden enligt 12 § gäller i ärenden om resolution av kreditinstitut, värdepappersbolag och andra företag som kan bli föremål för resolution. Det hänvisas därför till författningskommentaren till den paragrafen. Med resolutionsärende avses ett ärende som inleds hos resolutionsmyndigheten för att fastställa om förutsättningarna för resolution är uppfyllda för ett företag. Bestämmelsen är emellertid inte tillämplig i den förberedande fasen i krishanteringen. Denna fas består bl.a. i upprättande av återhämtnings- och resolutions- planer, liksom de behöriga myndigheternas bedömningar av de planerna. Till den förberedande fasen räknas, utöver arbetet med återhämtnings- och resolutionsplaner, även myndigheternas preventiva åtgärder för att undanröja hinder för resolution, avtal om finansiellt stöd inom koncerner och de behöriga myndigheternas tidiga ingripanden. För uppgifter i dessa delar gäller i stället sekretess enligt 30 kap. 4 och 12 b §§ OSL. Förslaget behandlas i avsnitt 32.2.4. Paragrafen genomför delar av artikel 84. Paragrafen är tillämplig i andra ärenden enligt lagen om resolu- tion än ärenden om extraordinärt statligt stöd och resolution. Ärenden som här avses rör den förberedande eller förebyggande fasen i krishanteringen, bl.a. resolutionsmyndighetens upprättande av resolutionsplaner. Förslaget behandlas i avsnitt 32.2.4. Paragrafen genomför delar av artikel 84. Bestämmelsen innebär att resolutionsmyndigheten får lämna ut uppgifter som omfattas av sekretess enligt 12 b eller 12 c § till enskilda personer som deltar i en resolutionsprocess gällande ett kreditinstitut eller värdepappersföretag, förutsatt att uppgifterna behövs i syfte att planera eller utföra resolutionsåtgärder. melsen innebär ingen skyldighet för myndigheten att lämna ut uppgifterna, utan det ligger inom myndighetens diskretion att i det enskilda fallet pröva om uppgifter ska lämnas ut eller inte, en prövning som kan ske på eget initiativ eller förfrågan från en sådan enskild som det nu är fråga om. Vid denna prövning måste myndig- heterna också att beakta om uppgifterna får lämnas ut enligt andra sekretessbestämmelser som är tillämpliga för uppgifterna, exempelvis sekretessbestämmelser till skydd för det allmänna intresset. De enskilda personer som här avses är desamma som har tystnadsplikt enligt 29 kap. 3 § i lagen om resolution. För en närmare redogörelse för vilka enskilda personer som berörs hänvisas därför till författningskommentaren till den bestämmelsen. Förslaget behandlas i avsnitt 32.4.3. I bestämmelsen har en följdändring gjorts med anledning av de nya 12 a och 12 b §§. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 32.2.4. I bestämmelsen har en följdändring gjorts med anledning av de nya 12 a och 12 b §§. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 32.2.4. Översyn av regelverket för hantering av finansiella kriser En kommitté ska göra en översyn av det svenska regelverket för hantering av finansiella kriser bl.a. mot bakgrund av de lärdomar som kan dras av utvecklingen och hanteringen av den finansiella kris som drabbade världen med full kraft. Det är viktigt att ha tydliga och effektiva regelverk för att hantera olika slag av finansiella kriser så att det finansiella systemets funktion kan upprätthållas och kostnaderna för samhället minimeras. Kommittén ska föreslå åtgärder för att förbättra det nuvarande regelverket. Kommittén ska överväga hur den svenska lagstiftningen kan anpassas för att effektivt mildra verkningarna av och omhänderta en finansiell kris i såväl ett rent nationellt institut som ett institut med gränsöverskridande verksamhet, som regelverket blir förenligt med det arbete som pågår inom EU, IMF och G20-gruppen. Det övergripande syftet med översynen är att säkerställa att regelverket är utformat så att olika slag av finansiella kriser i första hand kan mildras genom förebyggande åtgärder och i andra hand lösas på ett effektivt sätt, som skattebetalarnas intressen värnas och allmänhetens förtroende för det finansiella systemets funktion säkerställs. Statens långsiktiga kostnader i samband med en finansiell kris ska minimeras, och staten ska så långt som möjligt kompenseras för sina utgifter med anledning av krisen. Givet det övergripande syftet att säkerställa skattebetalarnas intressen har regeringen och en central roll i statliga krisåtgärder. analysera och dra slutsatser av hanteringen, såväl i som internationellt, av den senaste globala finansiella krisen, göra en översyn av det nuvarande institutionella ramverket för krishantering, analysera ansvarsfördelningen och samspelet mellan , , och (främst ) samt av möjlig- heten till ansvarsutkrävande av myndigheterna och föreslå nödvändiga förbättringar, analysera och föreslå förbättringar i fråga om det regelverk för ingripanden som gäller för , bl.a. om det i lag ska anges att vissa åtgärder ska vidtas i vissa situationer, analysera och föreslå förbättringar av regelverket för hantering av frågor som rör finansiell stabilitet, inklusive lämnande av likviditetsstöd samt uppgifter och medel i sin roll att främja finansiell stabilitet och god marknadsfunktion, analysera om regelverket för övertagande och rekonstruktion och avveckling av finansiella institut med problem är tillräckligt och effektivt samt föreslå nödvändiga förbättringar, analysera hur ett låneinstrument som konverteras till kapital vid vissa situationer kan utgöra ett effektivt verktyg vid såväl privata lösningar som vid offentligt övertagande och rekonstruktion, utreda och föreslå en riskdifferentierad avgift för stabilitets- fonden, analysera regelverket för överprövning av myndighetsbeslut i frågor av betydelse för den finansiella stabiliteten, inklusive vilken roll till kreditinstitut ska ha, analysera om sekretessbestämmelserna ger och de berörda myndigheterna möjlighet till effektivt informa- tionsutbyte mellan varandra och motsvarande utländska myndigheter, analysera hur de föreslagna lösningarna förhåller sig till , utarbeta nödvändiga författningsförslag i de avseenden kom- mittén kommer fram till att regelverken behöver ändras. Uppdraget ska redovisas . Den globala finansiella krisen Den finansiella krisen föregicks av med växande glo- bala obalanser, stark kreditexpansion, låga internationella realräntor och god tillgång till likviditet. Dessa makroekonomiska förhållan- den bidrog till en systematisk undervärdering av risk och mycket låga riskpremier på finansmarknaderna. Samverkande systemrisker underskattades kraftigt, vilket tillsammans med bristande reglering och tillsyn skapade snedvridna incitament för finansiella institut. Skuldsättningsgraden ökade i bankerna och därmed sårbarheten för stigande förluster. Problemen blev först tydliga på den amerikanska fastighetsmarknaden där huspriserna ökat kraftigt under mer än . En bidragande faktor var att hushåll med svag betal- ningsförmåga fick bolån till initialt förmånliga villkor, s.k. sub- prime-lån. Detta sammanföll med en generell lättnad av bankernas kreditgivningspolicy. I takt med att den ekonomiska aktiviteten började avta fick emellertid dessa hushåll allt svårare att betala sina lån och huspriserna började falla. Kreditförlusterna började öka i de . Parallellt med kreditexpansionen hade nya finansiella instru- ment, särskilt derivatprodukter, utvecklats i en omfattning som saknar motstycke. De finansiella institut som ursprungligen stått för bostadslånen hade paketerat om och sålt dessa vidare i form av komplexa finansiella instrument, s.k. Collateralised Debt Obligat- ions (CDO). Riskerna, som kreditvärderingsinstituten i otillräcklig grad lyckats bedöma, hade således spridits såväl geografiskt som till olika typer av aktörer. Dessa spridningsmekanismer gav återverk- ningar även i länder vars banker hade begränsad exponering mot de komplexa värdepapperna. Allteftersom risken för solvensproblem i enskilda institut steg ökade osäkerheten kring motparternas risk- exponering. Det sämre förtroendet resulterade i stigande korta räntor för bankernas likviditet och rena finansieringsproblem för vissa institut. började signalerna bli allt tydligare om att det finansiella systemet inte fungerade normalt. Till en början drabbades främst institut med direkt exponering mot bolån och stort beroende av finansiering via marknaden. I septem- ber 2007 tvingades den rädda bolåneinsti- tutet Northern efter att insättarna tagit ut medel i stor omfattning. I gick många bolåneinstitut och mindre banker omkull eller togs över av andra banker. Oro kring solvensen i investmentbanken , med betydande exponering mot bolåneinstrument, ledde till att banken hastigt togs över av JP . kulminerade problemen när investmentbanken ansökte om konkursskydd. Marknaden för bankfinansiering upphörde då att fungera och det finansiella syste- met hotades av en generell likviditetskris. Eftersom en bank som förlorar sin finansiering snabbt kan bringas på fall, även om den i utgångsläget är solvent, drabbades alla institut mer eller mindre. En generell förtroendekris spreds genom systemet.