sou · H2B35 · 2014-02-10 00:00:00 — Detta framträder sär- skilt tydligt i effekttemat Stärkt rektorsmakt, inom vilket rekto- rerna delger upplevelser av Skolinspektionsprocessen som ett poten- tiellt verktyg för åtaganden vilande på professionella överväganden och sålunda ett stöd för existerande ansvarsdomän. En problematik som seglar upp i kölvattnet av inspektionen och blivit särskilt belyst ovan kan, som framgått, knytas till begreppen window dressing och teach to the test. Intervjuutsagor som anknyter till dessa begrepp ger exempel på reaktiva anpassningar som skett för att åstadkomma överensstämmelse mellan å ena sidan lagar och författningar kontrollerade av Skolinspektionen och å andra sidan administrativa strukturer inom de egna verksamheterna. Den samlade slutsatsen av ovanstående är, utan att lägga någon värdering i detta, att Skolinspektionen genom processen för regel- bunden tillsyn tydligt inverkar på skolledares autonomi för egna och självständiga handlingar. Som ovan visats innefattar denna inverkan inskränkningar av frirumsanvändningen lika väl som stöd till professionella åtaganden och agerande inom den lagstadgade ansvarsdomän som tillsynen granskar. 8Ytterligare empirisk belysning: Röster från professionella och arbetsmarknadens parter om frirumsanvändning I kapitlet behandlas två studier med bäring på frirumsproblemati- ken, som genomförts inom ramen för arbetet med denna rapport. I den första sammanställs ytterligare data som hämtats från den s.k. inkätstudie som togs upp i kapitel 5 där ett antal informanter med långvarig erfarenhet av skolledande arbete ger uttryck för hinder och möjligheter för professionell frirumsanvändning. De utsagor som redovisas nedan knyter direkt an till professionellt skolarbete i förhållande till dagens resultatstyrda och centraliserade skolinstitu- tion. Den andra studien som tas upp nedan är en sammanställning av intervjuer med ledande företrädare för partsorganisationerna (), , Lärarförbun- det och Kommuner och Landsting (SKL). Intervjuerna genomfördes , och handlar om hur dessa perso- ner, som talesmän för sina respektive organisationer, ser på frågan om frirum och professionellt frirumsanvändande och i nutid. Hur de två studier som tas upp hänger samman åter- kommer vi till i slutet av kapitlet. Redovisning av inkätstudie, del 2 Den första delen av den s.k. inkätstudie som genomfördes redovisas i kapitel 5, och där beskrevs även ur- valet av informanter och studiens metodiska uppläggning. Ut- sagorna som redovisas nedan kommer från samma grupp av infor- manter och den frågeställning som de här hade att ta ställning till var om dagens centraliserade och resultatstyrda struktur påverkar professionellt frirumsanvändande i praktiken, och i så fall hur. På grundval av hur informanterna i sina skrivna texter förhållit sig till denna frågeställning sorteras utsagorna under följande kate- gorier uttryckta som tre påståenden: 1.Den centraliserade resultatstyrningen förbättrar förutsättning- arna för professionellt skolarbete! 2.Den centraliserade resultatstyrningen förbättrar försättningarna för professionellt skolarbete i vissa avseenden och försämrar i andra! 3.Den centraliserade resultatstyrningen försämrar förutsättning- arna för professionellt skolarbete! Nedan redovisas inkätutsagorna i princip ordagrant återgivna i för- hållande till de nämnda kategorierna: Kategori 1: Den centraliserade resultatstyrningen förbättrar förutsättningarna för professionellt skolarbete Jag anser att skolan, dess ledare och medarbetare inte utnyttjat fri- rummet. Styrningen handlar mer om att se till att skolan når upp- satta mål. Förordningen om årlig kvalitetsredovisning tog på sig innan man kunde se ett systematiskt kvalitetsarbete. Politiker och tjänstemän var yrvakna. tror jag att ett uppvaknande är på gång. och rapporter och statistik börjar få genom- slag. tittar man lokalt på skolornas resultat, men HUR man når dit är ett kommunalt ansvar. gick förlorade innan man på lokal nivå på allvar tog tag i kvalitetsarbetet. Vi jobbar fortfarande med att få medarbetaren att känna det egna ansvaret för att uppfylla skolans uppdrag. En mycket viktig del i frågan kring skolans kom- munalisering är ekonomin. Jag anser att skolan hade som mest resurser och därefter har ekonomin krympt. Vi har arbetat med ständiga nedskärningar. I och med att stats- bidraget inte varit öronmärkt har jag upplevt att skolan fått stå till- baka, när andra delar av kommunen, ofta , behövt mer resurser. Lärarnas och skolledarnas löner har stuckit i ögonen i andra kommunala verksamheter. Jag har svårt att se hur ett åter- förstatligande skulle bli bra. Trots allt är det kommunala självstyret och engagemanget en förutsättning för att anpassa den pedagogiska verksamheten till kommunernas olikheter och behov. Jag är tvek- sam till att skolan skulle få mer resurser vid ett återförstatligande. Kontrollstyrningen har medfört stora förändringar som berört hela . Från att mål och bedömning tidigare varit ett hög- stadieproblem finns det nu en medvetenhet och en strävan att nå en samsyn och en röd tråd genom verksamheten. Möjligheten att välja skola gör att det blir en viktig del för en skola att visa resultat. För egen del har det varit viktigt att belysa möjligheterna i kontroll- systemet som ger skolan förutsättningar att utveckla undervis- ningen till ett livslångt lärande. Egentligen ser jag ingen skillnad på omfattningen av frirummet. Den stora skillnaden är att vi lägger helt annan tyngdpunkt på mål och resultat. Med tydliga mål vet vi vart vi är på väg och vilka metoder vi vill pröva. I den plane- ringen kan vad som var ostrukturerade projekt mycket väl vara en meningsfull aktivitet om vi vet vad som är målet med aktivi- teten. Det vi ser är att det som skulle ha genomförts i och med införandet av Lpo 94 har kommit till stånd i och med Lgr 11. Skolans styrning tas på allvar, en det innebär ju inte att fri- rummet egentligen minskat. Skillnaden är att vi ska kunna redovisa vad vi gör och varför, samt att påvisa resultat. Tycker att det finns ett frirum även . Skolutvecklingsaktiviteter som genomfördes kan fortfarande genomföras. Styr- ningen har förvisso medfört en ökad dokumentation och kontroll av elevernas resultat och kunskapsutveckling, men å andra sidan har arbetslagsutvecklingen medfört andra möjligheter till samarbete i flexibla gruppkonstellationer. Vi har även infört 40-timmarsvecka för flera arbetslag. Detta ger ytterligare möjligheter till samplane- ring och fördelning av arbetsuppgifter. På den skolan där jag är har vi påbörjat ett arbete i denna anda men några stora skillnader i klassrummet till följd av detta har vi ännu inte sett. Den stora skillnaden vi ser nu är har med lärarnas arbetssituation att göra. Kategori 2: Den centraliserade resultatstyrningen förbättrar försättningarna för professionellt skolarbete i vissa avseenden och försämrar i andra vill jag absolut påstå att kontrollstyrningen påverkat skolans arbete på så sätt att vi är betydligt mer upptagna med att göra rätt i stället för att göra rätt saker. Jurister är på gott och ont mycket vanliga föreläsare för framförallt rektorer. Men i mina ögon finns det inget likhetstecken mellan att göra juridiskt rätt och att skapa en bättre skola. Missförstå mig inte – självklart ska vi följa lagen, men om rektor är upptagen med att göra rätt tror jag att hen missar att göra rätt saker i ett utvecklande syfte. Det som hänt är också att mer eller mindre alla på skolan är pålästa och hänvisar till våra styr- dokument. Vilket självklart är bra på ett sätt – men innebär också att vi blir väldigt upptagna med att tolka lagtexter. Det blir ett annorlunda fokus jämfört med tidigare. Även om läroplanens bety- delse ökat enormt det – vilket är mycket positivt – är vi tyvärr mer upptagna av de styrande texterna i skollag och förordning. Som kuriosa kan jag berätta att när jag började min lärarbana 1991 fanns det ett ex av Lgr 80 på hela skolan och den var inte alldeles lätt att hitta. Till slut fann vi den i en hylla i ett av lärarrummen. Juridiken har alltså flyttat fram sina positioner på pedagogikens bekostnad, men detta är enligt min mening till stor del självpåtaget. Jag brukar säga till mina rektorer att det finns en anledning till att vi inte har jurister som rektorer. Vi ska självklart följa de lagar som styr vår verksamhet, men i perspektivet av frirum blir det helt avgörande om rektor (och skolan) till fullo är upptagna av att ha ryggen fri eller om man jobbar med att utveckla arbetssätt och metoder. Vi har blivit duktigare på att se elevers behov och vilka insatser vi behöver sätta in. Lärares kompetens, och eventuell brist på kompe- tens, har blivit tydligare. Vi har med ett större allvar tagit oss an uppgiften att undervisa enligt uppdrag. Skickliga pedagoger röner framgång, andra har svårt att mäkta med. Ett individualiserat löne- system förstärker detta. Just nu ser jag att många i skolans värld har så fullt i sina huvuden med att försöka uppfylla krav och förvänt- ningar att man har svårt att lyfta blicken och staka ut vägar där man vill agera självständigt efter eget huvud. Med engagemang och glöd har man studerat och tagit till sig ny läroplan, nya kursplaner, ny skol- lag som reglerar trygghet och studiero, regler för åtgärdsprogram, behov av dokumentation och så vidare. Med intresse konstaterar man att det är spännande att vi kommer mycket snabbare på banan med Lgr11 än många någonsin gjorde med förra läroplanen. Men det finns som sagt en begränsad energi för att lyfta blicken. Min tro är att en lärarutbildning som kan locka till sig och behålla enga- gerade och entusiastiska lärare kommer att släppa ut lärare som intar friutrymmet igen. Initiativet med förstelärare är ett intressant exempel på att man vill pröva nya vägar. Förutsättning- arna för förstelärare kan tolkas så vida att dessa mycket väl kan bli friutrymmeserövrare. Ett perspektiv är elevers och vårdnadshavares, där en grupp tycker att kontrollen och åtstramningen är positiv. Äntligen blir skola skyldig att bättre utreda kränkningar och ta klagomål på allvar. Skolan kan inte längre avvisa kritik som kommer från elever och vårdnadshavare. Man tycker också att det är bra att skolan blivit transparant och att man kan kräva insyn, förklaringar osv.) En annan grupp elever och vårdnadshavare tycker att det är för mycket av denna vara. Man anser att skolan inte ska skicka ut så mycket papper och vara så politiskt korrekt och så försiktig med allt. Denna grupp hinner inte sätta sig in i skolans alla regler, policys, mål osv. Man vill att skolan som professionell organisation gör ett bra jobb, och man litar i huvudsak att det görs. Man vill inte ha en hel hög blanketter att fylla i inför ett utvecklingssamtal, eller att gå in på en webbsida och kryssa i ett frågebatteri. Dessa elever och vårdnadshavare säger att de hör av sig när de har något att fråga om, annars kan skolan helt enkelt jobba på. Rektorer och skolpersonal tycker att skolan numera kontrolleras och byråkratiseras på ett över- drivet sätt (lite som den andra gruppen elever och vårdnadshavare). Det viktigaste är inte längre att göra rätt. Det viktigaste är att inte Det är stor skillnad mellan dessa två förhållningssätt. På så sätt minskar skolans friutrymme drastiskt, efter- som alla kämpar för att inte göra fel. Friutrymmet har viss bety- delse genom att vi fortfarande kan profilera, skriva egna arbets- planer (även om de formellt sett är borttagna i förordning/skollag). Dock finns knappast tiden för att göra detta i lika stor utsträckning som . är det likvärdigheten flertalet kämpar med. Huvudmännen stramar just nu upp sina kommuner med kvalitets- redovisningar, klagomålsrutiner och annat, vilket gör att vi är på väg att bli betydligt mer top-downstyrda eller kanske dokument- styrda. Vardagsarbetet har därmed tydligt påverkats av de nya kraven och den likvärdighet som eftersträvas. Den lokala nivån har definitivt formell makt över sitt eget vardagsarbete även om det stramats upp i likvärdighetens tecken men visst blir man mer utförare av direktiv som kommer ovanifrån i form av rutiner och krav på enhetligt uppträdande inom kommunen. Jag tycker som sagt inte att det egentligen är det som staten riktigt tänker sig, men följden kan lätt bli att vi är på väg åt det hållet nu när kommunerna vill vara duktiga. Inga revolutionerande förändringar har skett, men jag tycker mig se en smygande minskning av modet att våga ta steg från manualen. Nationella prov och central fokusering på skolans innehåll medför en smygande indirekt styrning som kommer steg för steg. Duktiga lärare känner att man inte längre litar på dem och undrar vad det är som inte duger. Ett exempel på detta är att kvalificerade lärare har börjat fråga mig som rektor hur man ska göra. Detta är säkert bra men sådana frågor fick jag sällan tidigare. Ifrågasättande av myndig- heters klokhet kommer oftare . Diskussionen som pågår mellan och forskningen lyfts ofta i personalrum- met – vad ska man lita på?. vad vi gör i skolan egentligen? Tveksamt om kontrollstyrningen haft någon egentlig betydelse för skolans vardag. Införandet av skriftliga omdömen i alla ämnen har dock påverkat skolans utveckling i en mer ämnesinriktad mening. Utvecklingen gick från inriktningen att arbeta mer utifrån ett hel- hetstänkande i tema/projekt/ kunskapsområden. Lärares självstän- diga handlingar har fått ett annat fokus. Lärare, och rektorer, tolkar ju uppdraget utifrån sin förståelse och erfarenhet och utifrån det agerar man. Jag hoppas nu att pendeln slår över och landar i mer av helhetssyn, elevinflytande och formativt lärande. Ett begränsat frirum finns förvisso fortfarande men fokuseringen på prestation, uppföljning och kontroll har begränsat lust och möjlig- heter att använda det. Dagens styrning är inriktad på korvstopp- ningskunskaper och konkreta kunskapsprestationer, och skolans demokratiuppdrag har därmed kommit i skymundan. Jag upplever att dagens lärare och elever är väldigt stressade och att skolan blivit mindre lustfylld – då framför allt för de svaga eleverna. Det är uppenbart att svensk skola har sämre resultat trots ministerns fokus på kunskaper. skola fanns det en ständigt på- gående diskussion om skolans övergripande mål. Den diskussionen saknas och har ersatts av diskussion kring skolors och elevers prestationer som om de vore elitidrottsmän och skolan ett i miniatyr. Demokratiuppdraget handlar för mig om att utbilda framtidens medborgare i ett demokratiskt perspektiv. Det handlar då om kritiskt tänkande, tolerans, solidaritet, förmåga att arbeta i grupp, förmåga att se framtiden runt hörnet etc. Observera att det inte förringar betydelsen av kunskaper i språk matte, svenska etc. Men betydelsen av ämneskunskaper sätts då in i ett större och vidare sammanhang. Skolor som inte följt Lpo 94 och framför allt Lpo 98:s intensioner utan levt kvar i Lgr 80 kan ta kontrollstyrningen som förevändning för att INTE förnya sitt arbetssätt utan leva kvar i en förlegad Skolor och enskilda lärare som förstått sitt, förändrade uppdrag, hoppas och tror jag INTE påverkats så mycket då frirummet faktiskt inte förändrats så mycket trots den kontroll- funktion som införts. Denna kontroll kan vara helt OK om den mäter enligt läroplanen, men det finns exempel på att t.ex. nation- ella prov INTE följer den läroplan vi haft utan snarare bottnar i populistiska politiska utspel som det inte finns stöd för i styrdoku- menten. Dock måste ett varningens finger höjas för den arbets- belastning som läggs på lärare då de tvingas kontrollera sådant de redan vet i stället för att arbeta utvecklande. Det gedigna arbete som låg bakom Lpo 94 genomsyrar fort- farande styrdokumenten, även om inslag om framför allt kontroll blivit väl stora. Problemet ligger inte i de mindre ändringar som till- kommit, utan i det faktum att skolans frirum också i praktiken kan vara en frihet FRÅN den MÅLstyrning som finns. /skol- inspektion har inte den PEDAGOGISKA insikt och syn som läro- planen har, utan fastnar i de mindre inslag av regelstyrning som finns (och ökat lite), ibland ivrigt påhejade av vissa fackliga och politiska förståsigpåare. Kategori 3: Den centraliserade resultatstyrningen försämrar förutsättningarna för professionellt skolarbete Det statliga frirummet har inte varit lika tydligt på kommunnivå. I stället för att beställa skolverksamhet vill politiken bestämma över skolan. Osäkerheten att gå ut i frirummet har ökat i takt med att mer fokus och tid läggs på tester och kontroll. har fokus handlat om tester och resultat, och inte så mycket om att alla elever ska få det som den behöver. Detta har gjort att lärare tving- ats ägna mer tid åt att förbereda prov och kontroll och det har blivit mindre tid för temaarbete, teaterproduktioner och experi- menterande. Alla lärare vill vara duktiga och lyckas så de har använt mer tid till måsten = kontroll än till det som är roligt. När det är illa ställt med etiken behövs juridiken. Men dokumentationen kring allt som händer i skolan tröttar ut lärare och gör dem frustrerade och otrygga. Jag tror att för att hitta frirummet så måste vi i skolan fokusera på det vi är bra på, dvs. Där finns fri- rummet. Kontrollstyrningen verkar ge lärarna mer frustration över att inte själva styra undervisningen och dess innehåll. Visst har åtstram- ningen ändrat skolans karaktär en hel del, men jag vet inte om det alltid har varit åt det positiva hållet. Kontrollen i skolan har medfört att stressen och pressen har ökat i skolan vilket innebär att lärarna är mindre benägna att gå utanför ramarna och klassrummet. Det finns en rädsla hos många lärare att inte duga och att föräldrarna ska klaga på undervisningen och elevernas resultat. Friskolorna ger missnöjda föräldrar en möjlighet att välja bort den kommunala skolan. Skol- inspektionen fokuserar på det som inte fungerar. Om av skolans verksamhet är bra så är ändå fokus på de som måste förbättras. Detta skapar en stämning och rädsla att vi inte fixar uppdraget. Om eleverna inte når upp till målen måste vi skapa resurser så att alla elever får det de behöver för att nå målen. När inte resurserna finns lämnas läraren att kämpa ensam med proble- men – eller de upplever att de gör det. I vår kommun har vi sänkt elevpengen inför innevarande läsår vilket gör att arbetsbördan för var och en blir större. Pressen att lyckas tar sig uttryck i bl.a. de nationella proven med högre krav för att nå måluppfyllelse och att föräldrar inte är nådiga i sin kritik. löste man problem i klassen genom att prata med läraren – går föräldrarna till rektor eller till en annan skola eller gör en anmälan. På min skola har vi jobbat mycket med att få tidningarna att skriva om oss så fort det händer något kul. För att få publicitet för den egna verk- samheten men inte minst att ta fram det positiva som händer på alla skolor. Jag tycker att det är bra att skolinspektionen genomlyser skolan, och naturligtvis ska vi jobba med ständiga förbättringar. Skolinspektionens rapporter kan dock skapa osäkerhet och oro. Jag upplever att många lärare är lite rädda för att man ska bli uthängd av Skolinspektionen för att inte göra ett bra jobb. Lärare gör ett fantastiskt jobb och detta behöver få höra det inte bara av sin rektor utan också från omgivningen inklusive inspektionen. Till viss del kan det nog tyvärr vara så att vissa skolor inte förändras särskilt mycket oavsett reformer eller styrning. Ett nytt inslag är dock att vi har fått en myndighet med makt att stänga skolor. Det som dock oroar mig mest är att själva inspektionsmodellen kan skapa en sorts felfortplantning i skolor som organisationer som öppnar för en rädsla om att göra saker rätt snarare än att göra rätt saker. Huvudmannens fel Rektorns fel Personalens fel Lärarutbildningen fel eller (hemska tanke) elevernas fel, eller föräldrarnas fel. Utan konkreta belägg är jag orolig för att detta inte bidrar till ökad attraktivitet i yrket. Det kan dock vara så att eleverna faktiskt får en ökad rättssäkerhet med den skärpta styr- ningen. Jag är dock inte kategoriskt emot statliga initiativ, tvärtom, de kan fylla en viktig funktion. Min erfarenhet är att utveckling på systemnivå gynnas av att samtliga nivåer tar ansvar för den. Låt mig dock utgå från följande: Utbildningen ska vila på veten- skaplig grund och beprövad erfarenhet. 1 kap. 5 § 3:e stycket, skol- lagen (2010:800). Här får jag ibland intrycket att politiken har intagit ett frirum som inte alltid stämmer med de lagar man själv stiftat. Vissa förslag kan ha stöd i forskning medan andra inte verkar ha det. Har vi dessutom myndigheter som inte är tillräckligt självständiga gentemot de politiska uppdragsgivarna riskerar vi att inte få förslag och effekter problematiserade med relevant åter- koppling i systemet. Det behövs både variation, selektion och arv för att en utveck- ling ska ske. Min uppfattning är att det finns för lite variation och en för svag arvsprocess, i bemärkelsen att goda idéer får möjlighet att befrukta varandra, för att skolutveckling ska ske. Om staten t.ex. fokuserar retorik och resurser på selektion finns en risk för inavel och att goda idéer inte får den spridning och utveckling som är nödvändig för att systemet i sin helhet ska kunna utvecklas. Vill det sig riktigt illa kan ett starkt statligt selektionstryck leda till minskat utbyte av memer mellan skolor och huvudmän, när vi snarare behöver mer av detta enligt min mening. Staten bör enligt min uppfattning bättre kunna stödja och stimulera en dokumenta- tion av goda exempel med rik variation så att detta arv kan föras vidare (och så att selektionen har ett verkligt frirum att arbeta med). Staten bör också kunna utveckla tankarna om hur selektions- processen går till. Jag har givetvis inget emot att styrdokumenten är ett mycket starkt selektionstryck i vårt demokratiska system och ska så vara, men min erfarenhet som pedagog, skolledare, och ut- värderare är att traditionen redan utövar sådan makt att ytterligare begränsningar i systemet riskerar att leda till en än större utarm- ning. I början märktes inget – tvärtom så tyckte jag att det blev dags och möjligt att använda friutrymmet. Det är först nu efter ny skollag och Lgr 11 som regleringarna har tagit fart. Det är väldigt viktigt att göra saker rätt på bekostnad av göra rätt saker. har vi tvingats ganska kraftfullt att följa kommunala timplaner och förhålla oss till alla nya administrativa rutiner i anslutning till elevhälsoarbetet (som till stor del kan överklagas). Däremot är Lgr 11:s krav att vi måste arbeta mer forsknings- och erfarenhets- baserat något positivt. Att bedöma lärande ställer gamla sanningar i skuggan och nya rön träder fram som vi kan och bör undersöka. Lärargruppen bör både styras och fortbildas för att nyheter verkligen skall kunna slå rot och få fart. Jag har ofta tänkt varför det finns en inbyggd tröghet och skepticism mot nyheter. Jag tror att den grupp människor som blir lärare var framgångsrika som elever i sin gamla skola. De fick beröm, uppskattning och bra betyg, hade kul och lärde sig mycket. De var clue-finders. De hade en favoritlärare som inspirerade dem mot läraryrket. När de själva blir lärare är det naturligt att de bejakar det som de upplevde bra och var framgångsrikt för dem. Arbetsformer konserveras, men vad skulle hända om fler som inte lyckades fullt ut i skolan, men lycka- des i annat yrkesliv, kom in i skolan och formade en utbildning de trodde på? Jag tycker att kontrollstyrningen haft betydelse för skolans vardags- arbete. Den största skillnaden är bland de lärare som undervisar åk 4–6 och i lägre åldrar. Lärarna är mer stressade över all den dokumentation som ska göras. De har fler kontrollstationer för att vara säkra på att deras bedömning är rätt. De ger fler läxor och har fler prov för att ha säkra underlag för betyg och bedömning. Fri- utrymmet har krympt eller rättat sig utifrån, mer tydliga ramar främst utifrån alla reformer i SKOLA 2011.