prot · H109124 · 2014-06-12 00:00:00 — 1 § Justering av protokoll Protokollet för justerades. 2 § Anmälan om fördröjda svar på interpellationer Följande skrivelser hade kommit in: Interpellation 2013/14:499 Till Interpellation 2013/14:499 Miljöbelastningen på och tullstationen i av (S) Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är tjänsteresor och inbokade engagemang. (M) Enligt uppdrag och rättschef Interpellation 2013/14:500 Till Interpellation 2013/14:500 Trängselskatt och avgift för utländska fordon av (S) Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är tjänsteresor och inbokade engagemang. (M) Enligt uppdrag och rättschef Interpellation 2013/14:502 Till Interpellation 2013/14:502 Ändring av trängselskattesystemet i östra i av (S) Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är tjänsteresor och inbokade engagemang. (M) Enligt uppdrag och rättschef Interpellation 2013/14:517 Till Interpellation 2013/14:517 Höjda fartböter vid vägarbeten av (S) Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är tidigare inbokade resor och arrangemang. (M) Enligt uppdrag 3 § Ärende för hänvisning till utskott Följande dokument hänvisades till utskott: Proposition 2013/14:239 till civilutskottet 4 § Åtgärder för att stärka barnets rättigheter och uppväxtvillkor betänkande 2013/14:SoU23 Åtgärder för att stärka barnets rättigheter och uppväxtvillkor (skr. 2013/14:91) föredrogs. 1 (S): Vi ska debattera skrivelsen Åtgärder för att stärka barnets rättigheter och uppväxtvillkor i . Jag vill börja med att yrka bifall till reservation 1, Inkorporering av i svensk lagstiftning. I övrigt yrkar jag bifall till utskottets förslag till beslut. Skrivelsen innehåller inga förslag till beslut. I skrivelsen redovisas regeringens prioriteringar och åtgärder inom barnrättspolitiken i huvudsak –2013. Barnrättspolitiken har många aspekter. Vi har i vår motion valt att ta upp följande områden: barns och ungas sociala och ekonomiska levnadsvillkor, och skydd av barn mot människohandel, exploatering och sexuella övergrepp. är i många avseenden ett bra land för barn att växa upp i. De flesta av barn har det bra och har goda möjligheter att utvecklas och förverkliga sina mål och drömmar. Barns och ungas hälsa och sociala förhållanden i är goda, även jämfört med andra välfärdsländer. Men skillnaderna i uppväxtvillkor mellan olika barn och unga är stora. De sociala och ekonomiska klyftorna i vårt samhälle återspeglas även i barns och ungas vardag. Det finns många barn och ungdomar vars uppväxtvillkor måste förbättras. Det handlar bland annat om barn som lever i ekonomisk utsatthet och som därmed löper högre risk för den sociala utsatthet som ofta är nära sammankopplad med låg ekonomisk standard. De målsättningar och åtgärder som redovisas i regeringens skrivelse ställer vi alla upp på. Problemet är att skrivelsen inte i tillräcklig omfattning lyfter fram de ökade klyftorna i samhället och deras konsekvenser. Att diskutera barns rättigheter utan att diskutera skillnader i uppväxtvillkor blir i det närmaste meningslöst. För att man ska kunna ge alla barn en bra start i livet behöver skillnader i de sociala och ekonomiska levnadsvillkoren i minska. Ett mycket grundläggande exempel på barns och ungdomars skilda levnadsvillkor och utsatthet är vräkningar av barnfamiljer. Regeringens mål i hemlöshetsstrategin om noll vräkningar av barnfamiljer har inte på något sätt infriats. berördes 504 barn av en verkställd vräkning. Och vid närmare var femte vräkning har barn, enligt kronofogden, varit närvarande vid själva vräkningstillfället. För dessa barn är otryggheten stor, och avståndet till värdeord som trygghet, utveckling och barnets rättigheter blir väldigt långt. Skolan blir alltmer ojämlik. Den internationella kunskapsmätningen visar att de lägst presterande eleverna tappar mest, att resultatskillnaderna mellan olika skolor ökar och att andelen elever som inte når målen i och är behöriga att gå vidare till ett nationellt program på gymnasiet ökar. Skolan blir därmed allt mindre kompensatorisk, och den utvecklingen måste vändas. Efter den djupa 90-talskrisen halverades nästan behovet av ekonomiskt bistånd –2007. Kostnaderna har dock successivt börjat öka igen . En lågkonjunktur kombinerad med en ineffektiv jobbpolitik och fördelningspolitik från den borgerliga regeringen har lett till en försämrad utveckling för dem som har små ekonomiska marginaler. Regeringens försämringar av a-kassesystemet och sjukförsäkringen har också urholkat trygghetssystemen och förvärrat situationen. Många som är arbetslösa har inte ersättning från a-kassan. av alla hushåll i befolkningen fick bistånd 2012. Biståndshushållen domineras av ensamhushåll, där män utan barn är den största gruppen, men ensamstående kvinnor med barn är den hårdast drabbade gruppen bland de olika hushållstyperna. fick av de ensamstående mödrarna ekonomiskt bistånd. De vanligaste skälen till att en person som har behov av ekonomiskt bistånd inte kan försörja sig är arbetslöshet och sjukdom. Enskilda personers behov av ekonomiskt bistånd beror alltså till stor del på strukturella faktorer i samhället, till exempel hur situationen på arbetsmarknaden ser ut och hur trygghetssystemen är utformade. Grundläggande är dock att samhället åter kan erbjuda en a-kassa och sjukförsäkring som ger rimligt skydd mot arbetslöshet och sjukdom. Den borgerliga regeringen har systematiskt försämrat villkoren för de här människorna. Resultatet är negativt för samhället som helhet och ofta en tragedi för de individer och barnfamiljer som drabbas. Den svenska fattigdomsbekämpande politiken har länge varit framgångsrik genom att inte selektivt fokusera på särskilda stödsystem för fattiga, utan det är breda, inkluderande välfärdslösningar för alla grupper. Men det bygger på att människor kommer in på arbetsmarknaden och kvalificerar sig för ersättning vid arbetslöshet eller sjukdom, vilket allt färre gör. Den borgerliga regeringens politik har gått ut på att ytterligare försvåra för människor att kvalificera sig till försäkringarna. Det leder inte till fler jobb, däremot till fler ekonomiskt utsatta familjer. Alla barn har rätt till en god uppväxt. Det gäller att säkra att även barn till föräldrar som står utanför arbetsmarknaden har en rimlig levnadsstandard. uttrycker ett förhållningssätt till barn som sätter barnen i fokus vid beslut eller åtgärder som berör ett enskilt barn eller en grupp barn. Detta innebär att ansvarig beslutsfattare vid beslut som rör barn ska överväga om barnet eller barnen berörs och i så fall på vilket sätt. Arbetet med i har pågått . ratificerade konventionen efter ett beslut i 1990. Praktiskt taget alla världens stater har anslutit sig till . Artikel 4 i förpliktar staten att vidta alla lämpliga lagstiftningsåtgärder samt administrativa och andra åtgärder som behövs för att genomföra de rättigheter som erkänns i konventionen. Konventionen ställer inget krav på hur länder genomför rättigheterna i . Den hittillsvarande svenska metoden att gå igenom varje samhällsområde och ändra i alla lagar som berör barn så att varje lagstiftning utgår från barnets bästa har på många sätt varit ett bra och framgångsrikt sätt att jobba. Men vi anser att det nu är dags att ta nästa steg. Vi tror att genomslaget för skulle bli ännu större om den gjordes till svensk lag. Därför vill vi verka för detta i . Vi menar att det kan finnas flera fördelar med detta. Det är en viktig signaleffekt till beslutsfattare och övriga samhället att barnfrågor ska prioriteras och få ökad uppmärksamhet. Det kan också konkret bidra till att principer får en större genomslagskraft i beslutsfattande, lagstiftning och praxis. Erfarenheterna från , som har genomfört detta, är goda. Jurister, advokater, lärare, socialtjänstemän med flera har utbildats. används nu med tyngd inom områden som hälsa, utbildning, övergrepp och straffrätt. Farhågorna att det skulle bli svårt med rättstillämpningen i domstol har inte infriats. Frågan om barns rättigheter är naturligtvis inte löst en gång för alla för att görs till lag. Arbetet med att tillvarata barns intressen måste ständigt pågå. Men genom att göra till lag får vi ytterligare ett viktigt redskap för att förbättra barnens situation och kunna utkräva ansvar när konventionens principer inte följs. Vi föreslår därför att regeringen får i uppdrag att återkomma till med förslag om att göra till svensk lag. och det fakultativa protokollet till konventionen om försäljning av barn, barnprostitution och barnpornografi har etablerat en internationell standard för barnens rättigheter med bestämmelser som ska tillförsäkra varje barn rätten att behandlas med respekt och skyddas mot varje form av utnyttjande och exploatering samt sexuella övergrepp. Stater som har anslutit sig till konventionen är skyldiga att vidta alla lämpliga åtgärder för att skydda barn mot exploatering och utnyttjande oavsett om barnet befinner sig inom de nationella gränserna eller utomlands. har vidtagit flera åtgärder i syfte att kontinuerligt förbättra skyddet för barn mot exploatering, sexuella övergrepp och människohandel. Åtgärderna har inneburit stärkt lagstiftning, ökad samordning mellan berörda myndigheter, spridning av relevant kunskap till barn, vuxna och yrkesverksamma samt ett ökat internationellt samarbete. Vi är positiva till de insatser som görs för att skydda barn mot sexuell exploatering, övergrepp och människohandel. Arbetet behöver dock intensifieras, och det krävs ett utvecklat samarbete mellan olika delar av samhället och med andra länder för att nå maximal effekt. Vi tror också att det kan behövas ytterligare lagändringar. En sådan fråga gäller preskriptionstiden för sexualbrott. Många barn utsätts för grova övergrepp som skadar dem för resten av livet. Det kan dröja långt in i vuxen ålder innan de orkar, vågar eller får möjlighet att bearbeta händelserna och vill anmäla dem. Det är också en viktig signal till gärningsmannen: Om någon förgriper sig på ett barn kommer brottet aldrig att preskriberas. Lagen kommer alltid att nå förövaren, hur som än förflyter. Vi föreslår – och det gläder mig att vi har fått majoritet i utskottet för – att det görs en översyn av om preskriptionstiden för sexualbrott och andra allvarliga övergrepp mot barn kan tas bort. I detta anförande instämde , , och (alla S). 2 (M): ska vi diskutera socialutskottets betänkande om åtgärder för att stärka barnets rättigheter och uppväxtvillkor. I regeringens skrivelse, som utskottets betänkande bygger på, har vi redovisat våra prioriteringar och åtgärder inom barnrättspolitiken –2013. Vi har redovisat hur vi avser att fortsätta arbetet med att säkerställa och tillgodose barns rättigheter med utgångspunkt i Strategin för att stärka barnets rättigheter i . Vi har vidare presenterat vår handlingsplan för skydd av barn mot människohandel, exploatering och sexuella övergrepp 2014–2015. Några av de åtgärder som vi har tagit initiativ till är att stärka kunskapsspridningen och uppföljningen av arbetet med barns rättigheter, särskilt på regional och lokal nivå. Vi har också vidtagit åtgärder för att stödja kommuner så att de kan ta fram handlingsplaner mot ekonomisk utsatthet bland barn. har regeringen tagit initiativ till att stärka barnrättsperspektivet i till exempel socialtjänstlagen och lagen om stöd och service för vissa funktionshindrade. Målet för Alliansens barnrättspolitik är att barn och unga ska respekteras och ges möjlighet till utveckling, trygghet, delaktighet och inflytande. Barnrättsperspektivet ska genomsyra alla beslut och åtgärder som berör barn och unga. Vår strategi för barns rättigheter i är ett viktigt verktyg i det arbetet. Konventionen om barnets rättigheter är utgångspunkten för barnrättspolitiken. Detta för mig in på frågan om och dess eventuella inkorporering i svensk rätt. är mycket viktig för att bekräfta, främja och stärka barns rätt i och globalt. Att skydda de människor som behöver skyddet mest är en av statens viktigaste uppgifter. Barn tillhör definitivt den kategorin. Enligt är varje stat skyldig att se till att den nationella lagstiftningen överensstämmer med konventionens rättigheter. Konventionen tar däremot inte ställning till hur detta ska ske utan överlämnar det till staterna att själva avgöra. Barn har rättigheter som ska respekteras, och det hoppas jag att det inte finns någon i denna församling som ifrågasätter. ska respektera och leva upp till dess allmänna principer om barns bästa. Faktum är att svensk rätt ofta går längre än minimikrav. Bland de länder som är större än en genomsnittlig svensk kommun är det bara som rankas bättre än när det gäller barns rättigheter av barnrättskommittén. Även har konstaterat att ligger i framkant vad gäller barns rättigheter tillsammans med . Ds:en , som vi alla känner till, bekräftar detta. Fast det hjälper naturligtvis inte de barn vars rättigheter fortfarande kränks. Frågan vi diskuterar gäller därför inte huruvida barns rättigheter är skyddsvärda eller inte utan om vi ska inkorporera i svensk lag. Frågan är mycket komplex och tål att diskuteras. Av den anledningen har regeringen beslutat att en särskild utredare, , ska analysera för- och nackdelar med att inkorporera i svensk rätt. Utredaren ska göra en kartläggning inom särskilt angelägna områden av hur tillämpningen av lagar och andra föreskrifter överensstämmer med och de tilläggsprotokoll som har tillträtt. En av de viktigaste frågorna som utredaren kommer att belysa är vilket genomslag som fått i just tillämpningen av svenska lagar och regler. Det finns många kloka argument för inkorporering av . Fast det finns också argument som ifrågasätter om inkorporering är den rätta vägen att gå för att stärka barns rättigheter. Jag vill sätta barnen och deras rätt främst, och jag vill därför resonera kring just detta. Jag är övertygad om att vi alla har samma mål, nämligen att de rättigheter som framförs i , som för oss svenskar oftast är självklara, ska garanteras alla barn i vårt land. I länder som med ett så kallat dualistiskt rättssystem måste konventionen införlivas i den nationella rätten antingen genom transformering, vilket innebär att man anpassar lagen efter konventionen, eller genom inkorporering, det vill säga att man ger konventionen status som lag. har vi i valt transformering. Faktum är att i länder som har så kallade monistiska rättssystem, som finns i till exempel , , och , får internationella konventioner automatiskt samma status som de nationella lagarna i och med ratificeringen. Då är konventionerna fullt inkorporerade. Ett av de starkaste argumenten är att rättigheter får en starkare ställning och status såväl i lagstiftning som i samhället och därmed ett större genomslag såväl i myndighetsbeslut som generellt sett i samhällsdebatten. Man kan anta att konventionen även skulle få ett större genomslag i utbildningar. Detta argument kan bekräftas, precis som sade, av att konventionen fick högre status i efter att de hade inkorporerat den. Att inkorporera har också ett signalvärde till övriga världen, då det visar att vi i är lojala mot konventionen och har en strävan att efterleva den. Jag är dock orolig för att det kan finnas en övertro på att en inkorporering av skulle vara svaret på och lösa alla frågor som relaterar till barns rätt. Det krävs mycket mer än så för att säkerställa barnens rätt i olika situationer och sammanhang. Ytterligare ett skäl för att införa i vårt nationella rättssystem handlar om att införliva regelverket i den nationella rättens ansvarssystem. Man ska kunna gå till domstol om staten inte lever upp till förpliktelserna i . Om konventionens artiklar inte anses uppfyllda kan det leda till sanktioner för den som har ansvar att leva upp till förpliktelserna, exempelvis en myndighet. En stor fördel vore alltså att man i svensk rätt skulle kunna falla tillbaka på konventionen om det skulle finnas en lucka i lagstiftningen som inte i tillräckligt stor utsträckning täcker barnens rätt. Ett tredje argument för att inkorporera är att man vill se specifika förändringar i lagen och att den tillämpas till barnens fördel i än större utsträckning. I sammanhanget hänvisas oftast just till som ett lyckat exempel. De rättsliga erfarenheterna av att inkorporera i är att har blivit en starkare rättskälla. Inkorporeringen har också inneburit en större medvetenhet och kunskap om rättigheterna. Å andra sidan kan man konstatera att även om har inkorporerat konventionen har man där inte varit alls lika lyckosam i resultaten av inkorporeringen. Konventionen har inte fått en positiv effekt vad gäller barnens bästa generellt och inte heller vad gäller exempelvis flyktingmottagning av barn, eller för den sakens skull vad gäller en starkare röst i världen. Det finns också goda argument mot inkorporering av . Jag vill inte argumentera mot inkorporering för att jag inte vill stärka barnens rättigheter. Tvärtom gör jag det för att jag ännu inte är helt övertygad om att en inkorporering är den rätta vägen att i realiteten garantera barns rättigheter. Det handlar om att vi måste beakta den problematik som faktiskt finns vid en inkorporering och våga fråga oss om en inkorporering verkligen är för barns bästa. En aspekt som skulle bli problematisk vid en inkorporering är att tolkningsutrymmet för vilka rättigheter som konventionen faktiskt ger barn skulle bli mycket omfattande, då det finns många vagt definierade artiklar i . När man inkorporerar en konvention som skriver man inte, så som man alltid annars gör då man lagstiftar, några förarbeten för domstolarna och myndigheterna att luta sig mot vid tolkningen av konventionens regler. Tolkningen skulle därmed bli mycket oförutsägbar, eftersom konventionen i vissa delar är mycket vagt formulerad och därmed svår att tolka. är då helt enkelt inte lämplig för direkt tillämpning i domstolar. Svensk lag är mycket tydligare. Det är otroligt viktigt att all lagstiftning är begriplig, och det borde inte vara mindre viktigt när det gäller barns rättigheter. Barns rättigheter bör enligt mitt förmenande vara precisa och lätta att förstå. Rättigheter urholkas om man bara har allmänna och vaga formuleringar om vad som ses som en rättighet. Att påstå att luddiga och ibland problematiska formuleringar ger barn ett starkare rättsskydd än svensk lag, som många gör, är helt enkelt inte sant. Låt mig förklara varför jag påstår detta. Om någon skulle vilja åberopa gentemot en myndighet skulle det vara utrymme för tolkning om och hur konventionen skulle vara tillämplig, eftersom det inte finns några förarbeten. Om det finns ett mycket stort tolkningsutrymme finns det en fara i att konventionen kan komma att tillämpas olika mellan olika domstolar och myndigheter. Det går ut över förutsägbarheten och rättssäkerheten. vet vi att det finns en diskrepans mellan hur man från sida bedömer olika typer av fall där barns rättigheter är involverade. Det är inte helt oproblematiskt om vi ska lämna över till domstolar och myndigheter att lokalt få tolka vaga formuleringar. Det finns ingen tradition i att domstolarna genom en politisk lagtolkning driver utvecklingen framåt. Snarare har domstolarna fungerat återhållande. Genom transfereringen av konventionen är det vi som lagstiftare som faktiskt gör tolkningen och definierar artiklarnas innehåll. Min slutsats blir att en inkorporering skulle riskera att ge en maktförskjutning från riksdag till domstolar som har att tolka dessa vaga formuleringar. Det skulle försvaga de politiska verktyg vi har att bedriva en tydlig barnrättspolitik. Är det verkligen vad vi vill? Svensk lagstiftning som sådan, som den är utformad, ser tillfredsställande ut vad gäller att ta hänsyn till barns rättigheter. ligger i framkant på många sätt. Däremot är det i fråga om implementeringen och utövandet av lagen olikheter i kommunernas tillämpning. Detta leder till regionala ojämlikheter eftersom lagar som avser barns rättigheter inte tillämpas lika över hela landet, vilket är olyckligt. Detta är dock något som vi inte kan lösa genom att vi inkorporerar . Snarare skulle skillnaderna riskera att bli större om domstolarna från fall till fall ska tolka vilka rättigheter som konventionen ger. Ytterligare en aspekt som jag tycker är viktig att belysa är att det finns moraliskt problematiska artiklar i konventionen. Ett exempel är att det står att barn inte ska delta i väpnad strid – artikel 38. Tilläggsprotokollet är visserligen rimligare och starkare formulerat. Men i konventionens grunddokument är det ändå som gäller. I anser vi att man är barn . Innebär det att man kan låta barn mellan delta i strid och ändå anses leva upp till ? Vi kan även konstatera att det i står att man inte får tvinga barn till any unlawful sexual activity, som barnäktenskap inte uttryckligen förbjuds i konventionen. Det är för mig motsägelsefullt. Skulle sexuellt utnyttjande av barn vara acceptabelt för att det sker inom äktenskapets ramar eftersom det då inte betraktas som unlawful enligt ? Vidare kan man fråga sig om verkligen har hjälpt barn i länder som till exempel som tillåter barnaga. På vilket sätt är deras rätt att slippa bli slagna stärkt av den inkorporering som man faktiskt har gjort av ? som bor i blir fortfarande slagen när hon inte har varit tillräckligt duktig i skolan. Jag vill med dessa exempel visa att konventionens regelverk inte är helt okomplicerat att tillämpa eller inkorporera. Vi måste fråga oss vad som är barnens bästa. Sammanfattningsvis vill jag framföra att det inte är ovanligt att konventioner inte införlivas i svensk lag. En konvention kan ha stor betydelse utan att göras till författning. När tillträder en konvention förbinder sig staten folkrättsligt att försöka uppfylla konventionens målsättningar. Det sker genom att beaktas i lagstiftning och myndighetsutövning. Vi är redan folkrättsligt bundna av och skyldiga att beakta då vi stiftar nya lagar. Skillnaden är dock att vi genom att transferera målsättningar låter noggrant fylla målsättningar med innehåll, eftersom konventionens artiklar inte är skrivna så att de låter sig formuleras i termer av förpliktelser. Genom att inkorporera utan att transferera sidsteppas som lagstiftare, vilket jag tror är olyckligt. Genom transferering, det vill säga att ett gediget förarbete görs när man inför regler i lagar, finns en grund för en tolkning av lagarna, vilket främjar förutsägbarheten och rättssäkerheten. Goda formuleringar i konventionen om att se till barns bästa kan absolut användas politiskt för att förbättra barns situation. Låt oss hitta det absolut bästa sättet att tillvarata barns intressen i svensk lag. Jag önskar därför att vi avvaktar utredarens förslag och slutsatser innan vi definitivt tar ställning och beslutar om huruvida inkorporering bör ske eller inte. Vi bör inte föregripa resultatet av det uppdrag som levereras . Jag vet att jag har överskridit min talartid. Men jag tänker säga något om preskriptionstiden när det gäller sexualbrott mot barn. Vad gäller frågan om preskription av sexualbrott mot barn är vår inställning att det saknas tillräckliga skäl för att avskaffa eller att utreda ett avskaffande av preskription av sexualbrott och andra allvarliga övergrepp mot barn. De huvudsakliga skälen är flera. Preskriptionstiderna har utvidgats beträffande sexualbrott mot barn. omfattas i princip alla sexualbrott mot barn av en förlängd preskriptionstid, vilket är bra. Preskriptionstiden för brott löper enligt huvudregeln i från den dag då brottet begicks. För vissa brott beräknas dock preskriptionstiden på annat sätt. Det gäller bland annat de flesta sexualbrott mot barn. För dessa brott är det i stället den dag då målsäganden fyller eller skulle ha fyllt – det vill säga, liksom enligt direktivet, myndighetsåldern – som utgör utgångspunkten för preskriptionstidens beräkning. Syftet med bestämmelsen är att stärka skyddet för barn och ungdomar som blivit utsatta för sexuella övergrepp. Sexuella övergrepp mot barn upptäcks i många fall inte förrän har förflutit.