prot · H10974 · 2014-02-26 00:00:00 — Regeringen har gett uppdrag till Inspektionen för socialförsäkringen som ska titta på vad som har hänt med assistansen efter de omtalade domarna i . Vi måste ändå medge att genom förändring av rättspraxis har också bedömningarna i vissa fall blivit tuffare. Jag och ser fram emot att få ta del av slutrapporten från . Vi ska naturligtvis inte gå handlingarna i förväg. Men det vi kan konstatera är att Högsta förvaltningsdomstolens domar om personlig assistans i flera fall inte är i linje med hur vi i vill att lagen ska fungera. Vi måste fortsätta värna en reform för ökad delaktighet, tillgänglighet och möjligheter till jobb. Fuskdebatten måste balanseras. Alla system kan missbrukas, och alla system behöver kontrollfunktioner. Men dagens jakt på fuskare saknar i vissa fall proportioner. Det har förekommit att kriminella nätverk tvättat pengar genom att framstå som assistansföretag, som de grovt vanvårdat människor med omfattande funktionsnedsättningar. Det ska bekämpas med kraft. Men man hittar inte de kriminella nätverken genom att följa människor med funktionsnedsättningar in i duschen och räkna minuter. Jag hade förmånen att få prya på ett brukarkooperativ i . Där träffade jag brukare som kunde berätta hur det i praktiken går till vid tvåårsomprövningar. Det finns en del i övrigt att önska. Det är inte lika överallt. Men det jag fick ta del av var att det fanns en del i övrigt att önska. När vi behandlade behovsbedömningsfrågan i utskottet var vi noga med att poängtera att detta instrument ska vara ett redskap för personen med funktionsnedsättning för att han eller hon ska kunna ge uttryck för och kunna beskriva sina behov. Tyvärr var det inte den bilden som jag fick när jag träffade dessa brukare. I utskottet fick vi för inte så länge sedan värdefull information från brukarorganisationerna IfA och JAG vad gäller behovsbedömningsinstrumentet. Denna information har även getts från . Förutom detta uppdrag som ligger på Inspektionen för socialförsäkringen har även ett uppdrag att upphandla en utbildning för handläggare som arbetar med LSS-insatser. Det är mycket välkommet. Sedan ska även kartlägga andra insatser inom LSS – ledsagarservice, avlösarservice, korttidsvistelse, boende med särskild service och så vidare. Det är oerhört viktigt att vi får denna kartläggning eftersom det skiljer mycket mellan kommunerna, och det är bra att mycket är på gång eftersom det finns en del att göra. Men utifrån det som jag har beskrivit görs också en hel del från regeringen. Trots detta finns det många utmaningar inom funktionshindersområdet. Vi vet att hälsan hos personer med funktionsnedsättningar är sämre än för befolkningen generellt. Personer med psykiska funktionsnedsättningar har visat sig få sämre vård än andra. Utbildningsnivån och sysselsättningsnivån är också lägre. Vi måste bli bättre på att ta till vara alla individers kraft och potential. Det är viktigt för den enskilde men också utifrån ett samhällsekonomiskt perspektiv att göra det. Regeringen har gjort en hel del insatser för att förbättra situationen på arbetsmarknaden för personer med funktionsnedsättning. Antalet subventionerade anställningar har ökat, stödet för arbetshjälpmedel och personligt biträde har också ökat. Det pågår ett aktivt arbete med att öka kunskapen om psykisk sjukdom och psykisk funktionsnedsättning och att förändra negativa attityder. Det har slagit väl ut, och man har funnit att i de åtta län som har haft omfattande projekt med Hjärnkoll har attityderna till psykisk ohälsa markant gått i rätt riktning. För att kunna ta till vara allas resurser måste samhället vara tillgängligt. Men tyvärr utestängs många med funktionsnedsättningar från att delta i samhället. Regeringen har följt frågan genom uppdrag inom funktionshindersstrategin och öppna jämförelser. Men tillgänglighetsarbetet går sakta. Därför behöver diskrimineringslagstiftningen stärkas – det är bara på det sättet man kan ge den enskilde ett verktyg för att kunna agera. Det är också ett sätt att markera att självklara åtgärder mot att utestänga inte ska vara en gåva från goda givare utan en rättighet. har varit drivande för att bristande tillgänglighet ska ses som diskriminering, och det är med stor glädje vi i utskottet kan konstatera att det kommer en proposition om bristande tillgänglighet som en form av diskriminering . Det kan vi läsa i betänkandet. I debatten har också den senaste utredningen om assistansersättningen, som kom till regeringen , lyfts fram. Det är som sagt ingenting som har hanterats politiskt , men jag har fått ta del av de reaktioner som har kommit från brukarorganisationerna. Det är viktigt att utredningen också kommer att gå ut på remiss, och det är oerhört viktigt att vi får utförliga remissvar. Eftersom jag förstår att det om inte annat kan komma upp i en replik kan jag säga att jag reagerade starkt på den åldersdiskriminering det pläderas för i utredningen. Det gäller 65-årsgränsen och att man inte ska kunna få en tilläggsschablon. De olika områden jag har tagit upp i det här anförandet är inte alls sådant som motionsbetänkandet hanterar, men det handlar i alla fall i slutändan om vilket samhälle vi vill ha. För mig och är det självklart att vi inte vill ha ett samhälle som låser in och begränsar människor, utan vi vill ha ett samhälle där fler kan delta utifrån sina förutsättningar och där alla människor bemöts med respekt. 45 (V) replik: Det är roligt att konstatera att och vi har samma uppfattningar i en del viktiga frågor. Vi är kritiska till förändringarna av synsättet när det gäller grundläggande behov, och jag utgår ifrån att också ser ett behov av en lagförändring i den frågan. Jag skulle vilja fråga lite mer om . Jag tycker att det var bra att du tydligt tog avstånd från åldersdiskrimineringen, men det finns också tankegångar om att sänka själva timschablonerna med runt . Man har inte skrivit ett skarpt förslag – det har man tagit bort – men man har pekat på att man tycker att den är för hög. Det skulle innebära att i första hand de mest seriösa och kvalitetsmedvetna anordnarna – de som har de bästa arbetsvillkoren för de personliga assistenterna – drabbades. De stora anordnarna, som Humana och andra, skulle säkert klara en sådan förändring även om de inte skulle gilla den. De som faktiskt utbildar sin personal och har personliga assistenter som stannar och jobbar, och som efter att ha jobbat i fem får en lön som ligger på en helt annan nivå, skulle dock få svårt att klara av det. Det skulle handla om 2 300 mindre för en anställd personlig assistent, om man översätter pengarna dit, eller 100 000 mindre för en användare. Jag skulle gärna vilja ha en kommentar på det området. Nästan alla jag pratar med i funktionshindersrörelsen beskriver en utveckling som går åt fel håll. Det är inte alltid så stora steg, utan ibland är de små. Sjukförsäkringen, som den har blivit, slår mot en del. Att man inte kräver tillgänglighet i studentbostäder är en annan sak och förändringen av personlig assistans en tredje. Jag skulle gärna höra hur du ser på den utveckling som är på gång. Går den verkligen åt rätt håll? 46 (FP) replik: När det gäller tycker jag att det är svårt att uttala sig politiskt om den eftersom vi över huvud taget inte har hanterat den politiskt. Den ska ju ut på remiss. Men jag tycker att det är oerhört bra att brukarorganisationerna, som kan sitt arbete och vet hur det fungerar, har gett oss de reaktioner vi så väl behöver i hanteringen. Jag kan bara önska att de också kommer med remissvar som visar på precis det tar upp. Läser man direktiven till utredningen ser man nämligen att vi vill främja en god utveckling av assistansen, och ser man att utredningen går i en annan riktning måste vi ta oss en funderare när vi tittar på remissvaren. Sedan fick jag en fråga som handlade om hur jag ser på utvecklingen och det som händer i samhället. Jag är stolt över det Alliansen och regeringen har gjort i många hänseenden; jag tycker att vi har gjort ett fantastiskt arbete när det gäller jobben och ett fantastiskt arbete när det gäller skolutveckling och reformer på den sidan. Vi har väl aldrig reformerat skolan så mycket som vi har gjort . Det här är dock ett helhetsgrepp, och man kan inte alltid göra alla nöjda. Det är väl en politisk utmaning att alltid ha någonting man kan sträva mot och vilja fortsätta förbättra. Det finns saker som inte har varit bra. Du nämner socialförsäkringen – nu hör den inte till det här utskottet – och sjukförsäkringen, och där kan vi säga att starten kanske inte blev bra men att det sedan blev en hel del förändringar till det bättre. Helheten handlar för mig om att vi går i rätt riktning från alliansens sida, och jag hoppas att vi får fortsatt förtroende för att kunna fortsätta med de planer vi har för reformarbetet. 47 (V) replik: kan vi konstatera att alliansregeringen har suttit , och fortfarande ökar arbetslösheten hos människor med funktionsnedsättning. finns det en stor fattigdom hos människor med funktionsnedsättning. Jag kan inte se att det har skett några förändringar i rätt riktning där, utan det går faktiskt åt fel håll. En annan sak jag inte tycker att du riktigt svarar på, , är om situationen för människor med funktionsnedsättning verkligen går framåt över alla led. Vi kan se att den personliga assistansen har blivit sämre, och vi kan se att många uppfattar att kommunerna har blivit restriktivare när det gäller LSS. Vi kan se att det inte är självklart att bygga tillgängliga bostäder längre. Det finns alltså en lång rad områden där vi kan se att det har tagits steg tillbaka. Den tillgängliga kollektivtrafiken och färdtjänsten är ingenting man hurrar så där väldigt över när man har en funktionsnedsättning. Vi kan också se att den allmänna debatten har svängt, tycker jag. Det har svängt från det jag tog upp i mitt anförande till att man ifrågasätter att människor med funktionsnedsättning ska ha samma rättigheter som vi andra. Man förstår inte ens att människor har en funktionsnedsättning utan jämför med en person som inte har en funktionsnedsättning och inte behöver stöd på olika sätt för att klara sig i tillvaron. Jag möter också ganska ofta en vilja att få vara med mycket mer i att utforma politiken och besluten. Det handlar om alla utredningar som har gått ganska fort och där funktionshinderrörelsen har känt sig mer informerad än delaktig. Jag skulle gärna få några kommentarer om detta. 48 (FP) replik: Att jobba med funktionshindersfrågor handlar om att jobba över ett helt spektrum. Det är precis som du säger, : Det får inte vara isolerade öar. Assistansen ska fungera och tillgängligheten ska finnas för att man ska kunna komma ut i arbetslivet och känna att man kan bidra. Där finns det brister. Det kan vi konstatera, och det jobbar vi med. Jag har inga siffror i huvudet på hur många personer med funktionsnedsättning som har kommit i arbete. Vi har i replikskiftena hört lite olika siffror. Men jag tycker att regeringen har gjort mycket i frågan, och jag tycker att man har ett kontinuerligt arbete med funktionshindersrörelsen på regeringsnivå för att diskutera angelägna frågor. Man har även tagit in parterna på arbetsmarknaden för att diskutera sysselsättningsfrågan när det gäller personer med funktionsnedsättning. Det finns dock oerhört mycket mer att göra. Jag brukar inte vilja gå tillbaka till det som var , för det är här och politiken sker. Vi kan dock fundera på vad som hände med personer med funktionsnedsättning under den förra regeringen. Då fanns många av dem som hade funktionsnedsättning i förtidspension. Jag tycker alltså att vi ska komma ihåg att vara lite rättvisa när vi jämför politiken och vad som har hänt och inte hänt. 49 (MP) replik: Jag vill tacka för att hon var så ärlig och uppriktig i sitt anförande. Det är synd att inte tankar, idéer och politik när det gäller funktionsnedsättning får mer genomslag i Alliansen. Eftersom du själv nämnde skolan som ett område där det har hänt mycket måste man fundera över vad det är som har hänt inom området skola när det gäller elever med funktionsnedsättning genom den senaste skollagen. Ja, det är ingen höjdare, kan jag säga. Utöver att bara hälften av våra grund- och gymnasieskolor är tillgängliga för funktionshindrade har man gjort en ganska märklig begränsning i skollagen. Det innebär att elever i behov av särskilt stöd, många av dem med funktionsnedsättning, har rätt till stöd till dess att de har fått godkänt betyg. Sedan är stödet borta, eller de har i alla fall inte rätt till det längre. Det är någonting som inte fanns i tidigare skollag och som jag beklagar. Sedan vill jag ställa en fråga på slutet. Jag tog i mitt anförande upp detta med inhibition. Jag undrar hur ser på frågan om inhibition. 50 (FP) replik: Jag tycker att det är en väldigt god idé. Jag fick kontakt med en kvinna som var i precis den situation som beskrev i sitt anförande. Hon hade fått ett beslut om att assistansen skulle dras ned, och det ordentligt mycket. Hon har en grav funktionsnedsättning. Det innebar naturligtvis att hennes rätt till assistenter försvann. Det var assistenter som hon hade haft och som kände till henne väldigt väl. Vad hon gjorde då var att hon tog pengar ur egen ficka för att kunna ha kvar sina assistenter. Det blev ju väldigt dyrt, men hon hade möjlighet att göra det. Jag tror att det skulle vara bra om man kunde hitta någon lösning på detta. Det tar kanske innan det kommer ett beslut från Förvaltningsrätten efter en överklagan. Det är någonting som man borde titta på, och det har vi också försökt lyfta fram från partigrupp. 51 (MP) replik: Jag vill återigen tacka . Jag hoppas att hennes och tankar om det här får genomslag. Jag har bara en kort fråga till om lite grann av det som har varit inne på. Det handlar naturligtvis om paragraf 11, grundläggande behov. Är berett, under förutsättning att utredningen inte kommer fram till att det behövs några större förändringar utan tycker att det är bra som det är, att verkligen föreslå en lagändring? 52 (FP) replik: Vad jag sade i anförandet var att vi inte ska föregå utredningen. Men vi har motionerat om ett förtydligande i lagstiftningen. 53 (C): Det känns lite speciellt att tala om funktionshinderspolitiken när vi bara är från ett av de största stegen i funktionshinderspolitiken på . lägger regeringen fram sin proposition om att göra bristande tillgänglighet till en diskrimineringsgrund. Det är något som vi i drivit på och kämpat länge för. Att döma av vårt betänkande här kommer propositionen förhoppningsvis att mottas med glädje av de flesta partier här i . Min förhoppning är att de nya lagförslag som presenteras där ska göra stor skillnad i vardagen för dem som lever med en funktionsnedsättning. Vi har ett gäng nationella mål för funktionshinderspolitiken. Det handlar om en samhällsgemenskap med mångfald som grund, att samhället utformas så att människor med funktionsnedsättning i alla åldrar blir fullt delaktiga i samhällslivet. Det handlar om jämlikhet i levnadsvillkor för flickor och pojkar och kvinnor och män med funktionsnedsättning. För att nå målen ska det funktionshinderspolitiska arbetet särskilt inriktas på att identifiera och undanröja hinder för full delaktighet i samhället för människor med funktionsnedsättning. Det handlar om att förebygga och bekämpa diskriminering av personer med funktionsnedsättning och att ge barn, ungdomar och vuxna med funktionsnedsättning förutsättningar för självständighet och självbestämmande. Ett av de allra bästa sätten att uppnå flera av de här målen är att göra det möjligt för den funktionsnedsatta att delta på den ordinarie arbetsmarknaden. Det ger arbetskamrater, inkomst, ett socialt sammanhang och meningsfullhet. Här ser vi att det skiljer sig väldigt mycket åt mellan olika delar av arbetsmarknaden. De mindre företagen har en helt annan inställning än övriga till att ta emot människor med funktionsnedsättning och sätta dem i arbete. Tre av tio småföretag har redan någon anställd, kan tänka sig att anställa någon och säger att de kanske kan tänka sig det. Det finns dessutom goda exempel från större företag. hamburgerrestauranger har på de allra flesta ställen människor med funktionsnedsättning i sin personal. Annat är det på de offentliga arbetsplatserna. Vi ser att i de statliga bolagen lyser de här människorna med sin frånvaro. Och inom kommuner och landsting finns en jättestor potential att ta till vara för att anställa fler människor. Jag blev faktiskt själv uppringd av en person som ville att vi i i skulle anställa en människa via . Det hade varit jätteroligt att ta emot denna människa. Jag tror att det hade varit en fantastisk tillgång. Problemet var att jag inte hade möjlighet att arbetsleda personen så aktivt som jag skulle vilja. Men jag hoppas att , när vi har haft val, kommer förutsättningarna att finnas. Jag tror att det finns en jättestor potential bland dessa människor att ta till vara. Alliansregeringen har gjort ett stort arbete med arbetslinjen, men vi behöver också en arbetslinje 2.0. Där måste vi få med fler människor, bland annat de funktionsnedsatta. Alla kan inte arbeta åtta till fem, men den som har möjligheten ska få chansen att arbeta efter sin nivå och på det sätt som är möjligt. Då behöver vi ett system som gör att det fungerar. Vi i har bland annat sneglat på de danska flexjobben som har gjort att människor med neurologiska sjukdomar har kunnat gå till ett vanligt arbete i oerhört mycket större utsträckning. De får jobba efter sin egen förmåga och får lön efter det. Under alliansregeringen har flera av stöden setts över och i många fall höjts, men det finns mer att göra. Det finns människor som vill arbeta men inte kan göra det på grund av det kantiga systemet. Jag och mina vänner talar ibland om vad som behöver göras för att vi ska få ett bättre samhälle. Går det verkligen att få mer tillväxt utan att folk ska låna mer och konsumera mer? En av de saker som vi kom fram till i diskussionerna är att det finns mycket luft i det nuvarande systemet att utnyttja, mänskliga resurser som inte tas till vara. Här utgör de funktionsnedsatta en enorm sådan resurs. Och de flesta vill inget hellre än att få ett sammanhang, att få bidra och att få känna friheten i att ha en egen inkomst. Då är vi tillbaka till målen och hur vi ska arbeta med dem: att identifiera och undanröja hinder för full delaktighet i samhället för människor med funktionsnedsättning, att förebygga och bekämpa diskriminering och att ge barn, ungdomar och vuxna med funktionsnedsättning förutsättningar för självständighet och självbestämmande. Här finns mycket kvar att göra. Vi har kommit en bra bit på vägen, men jag ser fram emot . Och vi måste tillsammans i det offentliga gå före. Med detta vill jag yrka bifall till utskottets förslag till beslut och avslag på reservationerna. 54 (MP) replik: Det är en hel del i det som tog upp som tycker likadant om. Bland annat har vi ju skrivit om flexjobb, som vi precis som tycker är en alldeles utmärkt del för att få ut fler i arbete. Det är problem på arbetsmarknaden för personer med funktionsnedsättning. Vi får komma ihåg att det är en otroligt heterogen grupp. Vi sätter personer med funktionsnedsättning som en särskild grupp på kartan, men den är otroligt bred. En hel del av dem finns inom daglig verksamhet. I den gruppen ingår personer som har en utvecklingsstörning, en hjärnskada eller autism. Det är bara de som har tillträde till daglig verksamhet. Dessutom är det en rättighet. Bara för att det blir fler i daglig verksamhet kan man inte påstå att det är fler i arbete. Det är ett stort gap mellan daglig verksamhet och nästa instans, . Har varit inne på att försöka fylla detta gap? 55 (C) replik: pekar på ett tydligt problem. Jag menar att vi behöver ett flexiblare system, för i dagens system utgår man från procentsatser som är ganska fasta och rigida. Det behöver vi se över för att få en inkluderande verksamhet, inte bara i daglig verksamhet och utan också på den reguljära arbetsmarknaden. Människor vill i stor utsträckning bidra, få en inkomst och vara delaktiga i samhället. Jag tror att , och de andra partierna i är ganska överens om att vi behöver system som både är enkla att hantera och anpassade till individer i största möjliga mån. 56 (MP) replik: Det låter som att vi är överens om att det behövs något mellan daglig verksamhet och . När jag började jobba med personer med funktionsnedsättning hade en helt annan roll. Då var inte så produktinriktat, utan det fanns fler av dem som är utan arbete och sysselsättning i . Eftersom den delen är borta behövs det något mitt emellan. I ditt anförande tog du upp det som kommer , . Som jag sade i mitt anförande har jag inte så stora förväntningar på det. Jag är glad om min bristande förväntning kommer på skam, men jag är inte övertygad om att det blir så. Funktionshindersrörelsen har väntat och väntat på detta. Skulle inte bli helt nöjd och tycka att det inte går tillräckligt långt, har ni då någon plan B? 57 (C) replik: Vi får börja med att använda plan A, det vill säga det som kommer från regeringen , som en första utveckling. Sedan får vi se vad som händer, hur det tas emot och hur det kan anpassas till nuvarande lagstiftning. När vi ser hur det slår måste vi förstås utvärdera, för så funkar det i politiken. Vi måste alltid se hur det fungerar i verkligheten och vad som händer i samhället, och sedan får vi agera utifrån det. Vi har ingen plan B eftersom plan A inte är sjösatt. Politik fungerar så att vi får avvakta och ser hur det blir. Därefter får vi sätta oss ned och fundera på hur vi ska ta det vidare. 58 (S) replik: tycker att man har kommit långt och väntar på det som ska läggas fram . Det ska bli spännande och intressant. tycker att det är viktigt med tillgänglighet för alla, framför allt för ungdomar. Min fråga handlar därför om assistanshundar. Assistanshund är ett hjälpmedel som används alltmer i . Man ersätter tekniska hjälpmedel med en hund som kan göra många olika saker. Det finns ledarhundar, servicehundar, alarmerande hundar och signalhundar, och de hjälper funktionsnedsatta i vardagen och är deras öron, händer och så vidare. Ett stort problem är dock att man inte har tillgänglighet till alla lokaler. Man får inte ta med sig sitt hjälpmedel, alltså hunden, om man till exempel ska besöka en vårdcentral, gå på kafé eller handla – sådant som vi alla behöver göra om dagarna. Då är samhället slutet, och det är förbudsskyltar nästan överallt. Det gör samhället otillgängligt för människor med assistanshund. Framför allt är det många yngre som har hund. Många hade tidigare en assistent vid sin sida. har de hundar som kan känna av ett epileptiskt anfall eller ett sockerfall hos en diabetiker. De kan alltså leva sitt liv med en hund i stället för att ha en person med sig , vilket har ökat deras livskvalitet betydligt. Det är dock ett stort problem att det stängs ute från nästan alla ställen i . Hur arbetar ni med det? 59 (C) replik: Det öppnar sig en fantastisk möjlighet för många människor när de kan använda djur, och i detta fall hundar. Det handlar inte bara om assistansberättigade, utan djur kan även användas i vården och annat. Det är ett problem när de inte får ta med sig hunden in på olika ställen. Det blir en krock med allergiker som får svåra problem av hundar, men det går att lösa genom att använda djur som inte framkallar allergi i samma utsträckning. Det får vi titta på. Det handlar också om vad inrättningarna har för inställning till dessa människor och djur. Här finns det nog mycket att göra och se över. Det är också en fråga om hur kommuner och landsting hanterar frågan. Jag ser samma problem som . Ju fler som får assistanshund, desto större blir problemet med tillgängligheten. Det får vi gemensamt sätta oss ned och försöka göra något åt. 60 (S) replik: Jag talade inte om institutionerna, för där har man löst det ganska bra. På ett äldreboende går det att ha avdelningar som är djurfria och avdelningar där man har vårdhund och besökare kan ha med sig hund.