prot · H109129 · 2014-06-23 00:00:00 — Jag fortsätter på den internationella vägen och går över från FN till EU. En av sex personer i EU har en funktionsnedsättning av något slag. Det betyder att ungefär 80 miljoner människor på grund av hinder i miljön och andras attityder i många fall har svårt att bli fullt delaktiga i samhället och ekonomin. Varför tar jag upp det här i debatten? Jo, därför att EU är på gång med en tillgänglighetslag. Enligt , EU-kommissionär med ansvar för grundläggande rättigheter, ligger förslagen om standarder för en tillgänglig offentlig miljö och kollektivtrafik, som ingår i lagen, i princip färdiga på hennes bord. beslutade om en nationell handlingsplan för handikappolitiken. Planen beskriver åtgärder för att förbättra tillgängligheten för personer med funktionsnedsättning. , alltså , skulle enkelt avhjälpta hinder vara avhjälpta. Det handlar om kollektivtrafik, statsförvaltning och så vidare. Så blev det inte. Trots en lång åtgärdstid var handlingsplanen långt ifrån genomförd 2010. Det visar att det behövs en tydlig och stark lag, utan en massa undantag, för att tillgänglighet ska bli verklig i samhället. Det ska inte handla om delvis tillgänglig eller delvis delaktig. Tillgänglighet för personer med funktionsnedsättning till olika verksamheter är en viktig samhällsnytta som alla tjänar på. När en förbättrad tillgänglighet uppnås i lokaler och bostäder är det inte enbart ett sätt att ge den med en funktionsnedsättning möjligheter. Det gynnar också den växande gruppen äldre, och det gynnar många barnfamiljer. Få skulle säga att de som har nedsatt syn eller hörsel inte ska få rösta eller att de ska kunna höra och läsa vad partierna säger för att kunna delta i val eller i det som händer i samhället. Det sociala medborgarskapet – och det är detta vi talar om – innebär rätt att vistas i offentliga miljöer, att använda internet, att ringa, att besöka bibliotek och restauranger, att shoppa och så vidare. Det handlar alltså inte om medborgarskap bara genom att rösta, utan också genom att delta som fullvärdig medborgare. Ekonomen har i skriften Dörrarna stängs innan alla fått plats på ett tydligt och övertygande sätt visat att när det gäller tillgänglighet kan man inte bara räkna eller utgå från personer med funktionsnedsättning. Det är många fler som har nytta av tillgänglighet. Det skulle också kunna få ut många fler människor med funktionsnedsättning i arbetslivet. Redan vid ett arbete på är det lönande för samhället. Men då måste samhället vara tillgängligt. Så tänk om, tänk rätt och gör rätt från början! ser det som en historisk missad chans om inte samhället görs tillgängligt för alla. 61 (M) replik: Små företag inom sjukvårdsområdet bedriver en betydelsefull verksamhet och bidrar till ökad valfrihet för människor. Patientens fria val är viktigt. Oppositionen och har inte redovisat några som helst kostnader som slopande av undantaget skulle innebära för småföretag i vårdbranschen och hur detta skulle påverka förutsättningarna för dem att fortsätta bedriva sin verksamhet. Enligt de schablonberäkningar som återfinns i departementspromemorian Bortom fagert tal – om bristande tillgänglighet som diskriminering, som ofta åberopas, skulle bara kostnaden för fysiska anpassningar på vårdcentraler uppgå till ca per vårdcentral. Vid ett antagande att kostnaden är lika stor för de 19 000 företag som berörs av det aktuella undantaget innebär detta en engångskostnad för företagen på totalt ungefär 2 ½ miljard. Till detta kan man också lägga administrativa kostnader. Dessa ökade kostnader kan komma att leda till att många småföretag som gör viktiga insatser inom vård och omsorg kan tvingas att lägga ned sin verksamhet. föreslår att man tar bort undantaget. Det drabbar småföretagare i vårdbranschen. Det drabbar också ytterst patienterna, som får mindre valmöjligheter. Vore det inte rimligt, , att göra en konsekvensanalys innan beslut fattas? Detta är ett beslut som med största sannolikhet kan komma att innebära färre vårdaktörer, minskade valmöjligheter för patienterna och även minskade valmöjligheter för de personer som har valt ett vårdyrke och som kanske vill byta arbetsgivare eller starta eget. Varför vill ni inte se vilka konsekvenser ert ställningstagande kan få för småföretag i vårdbranschen? 62 (MP) replik: kan jag förstå varför bara har ett enda blad när det gäller delaktighet och ett blad för funktionsnedsättning. Det här handlar om en debatt om medborgerliga rättigheter. Det handlar om frihet, delaktighet och tillgänglighet. Det är det propositionen handlar om. Det finns länder – det vet säkert också – som , och som har gjort detta utan några som helst begränsningar, och vad jag vet har inte något av dem gått under. De står sig bra fortfarande. En ekonom som heter har gjort en beräkning. Han har gjort en helt annan ekonomisk beräkning där han ser det hela på ett helt annat sätt. Han beskriver en bro, och han säger: Man kan inte bara se på själva brobygget och hur mycket det kostar. Det är en utgift för samhället eller för byggherrarna. Man måste också se vad det medför på båda sidor av bron och se på det som kommer till. Man kan inte bara räkna den omedelbara kostnaden för en ramp, en teleslinga eller vad det nu kan vara. Man måste se till nyttan av vad det gör och till det som Socialdemokraterna och tog upp här om att fler kommer ut i arbete. Om man jobbar är det en förtjänst för samhället, för att inte tala om hur det är för den man eller kvinna som jobbar. 63 (M) replik: Det finns flera ekonomer som har olika uppfattningar. Ni nämner ofta promemorian Bortom fagert tal – om bristande tillgänglighet som diskriminering, och jag tycker att man kan titta lite grann på vad den egentligen innehåller. Men jag fick inget svar på min fråga. Jag vill lyfta fram de mindre vårdföretagens betydelse i vården. Ökade kostnader kan innebära att befintliga företag inte får möjlighet att klara sina åtaganden. Det innebär också att företag inte startas. Jobb går förlorade, och patienterna blir de stora förlorarna. Sjukgymnasten som har startat sin verksamhet kanske inte initialt har ekonomiska möjligheter att göra allt som lagen skulle kunna kräva. Han eller hon får kanske sluta med sin verksamhet. Vårdgivarens situation måste också beaktas. Småföretagen i vårdbranschen är oerhört viktiga. Vi kan ta ett exempel: den privata tandvården, som är en utpräglad småföretagarbransch. Den privata tandvården utför av barn- och ungdomstandvården och mellan av vuxentandvården. Det finns 2 000 tandvårdsföretag, och av dessa har färre än tio anställda. Många tandläkarmottagningar är belägna i äldre fastigheter, och det ställs särskilda krav på strålskydd, röntgenutrustning med mera. Ni måste se vad lagen kan innebära för småföretagare inom vårdbranschen. Många av dem har små marginaler, och om man ställer för hårda krav initialt kan det innebära att viktiga vårdinsatser inte blir av. Det är det man måste beakta när man skriver lagtext. 64 (MP) replik: Om man vill måla fan på väggen kan man låtsas att inga vårdföretag och inga tandläkarmottagningar över huvud taget är tillgängliga . Jag har som ledamot i socialutskottet varit på många av bägge delarna, och jag har inte haft några som helst problem att kunna se i vilken hiss man får in en rullstol eller till och med en permobil. Jag tror inte att vårdföretag är så dumma eller att tandläkarmottagningar tänker så kortsiktigt att de inte har tillgängliga arbetsplatser och verksamheter. Till en vårdmottagning kommer ju massor med människor som är äldre och som är beroende av rullstol eller andra hjälpmedel. Det är ingen ovanlig syn på ett vårdföretag. Jag tror att det här bara är ett skäl för att kunna säga nej och för att kunna ha ett undantag. Det är mycket viktigare att ta fram den sociala medborgarrättigheten än att tala om att det är för dyrt för en restaurang att sätta upp en ramp. Om vi tar exemplet med en tandläkarmottagning är det dessutom inte vanligt att de är ensamma i sin byggnad. Det finns andra företag, andra verksamheter eller bostäder i det huset som definitivt också har glädje av det. Att säga att de små företagen kommer att gå i konkurs tror jag bara är ett alibi och ingenting annat. 65 (C): I och med dagens debatt kommer ett efterlängtat förslag äntligen på plats. Det är ett förslag som innebär att bristande tillgänglighet för personer med funktionsnedsättning införs som en ny form av diskriminering i diskrimineringslagen. Den föreslås gälla för alla samhällsområden där lagens övriga regler gäller , men med undantag för tillhandahållandet av bostäder. är ett samhälle präglat av mångfald och respekt för individens fri- och rättigheter. Trots det finns det många delar kvar där okunskap, brister i fysiska förutsättningar eller respektlöshet drabbar enskilda människor. Delaktighet i samhällslivet är en grundläggande mänsklig rättighet, även för personer med funktionsnedsättning. Åtgärder för att motverka och förebygga exkludering eller åtgärda brister och i sista hand vidta sanktioner är alla delar i arbetet för att verka för att fler omfattas av denna fri- och rättighet. innehåller diskrimineringslagen ett diskrimineringsförbud i form av åtgärder mot bristande tillgänglighet endast inom arbetslivet och i fråga om lokaler på högskolans område. Med regeringens förslag som denna kammare ska anta utökas förbudet till alla samhällsområden där diskrimineringslagens övriga regler gäller , med undantag för tillhandahållandet av bostäder. Det är positivt att det införs en generell möjlighet för personer med funktionsnedsättning att använda sig av rättsmedel på individuell nivå när någon bryter mot förbudet på bristande tillgänglighet. Enskilda personer får därmed tillgång till ett effektivt rättsmedel i form av diskrimineringsersättning. Uttrycket funktionsnedsättning kommer att vara den term som ersätter funktionshinder och ska användas i lagstiftningens alla olika delar. Jag yrkar bifall till förslaget i betänkande AU8 förutom punkt 2. I fråga om tillhandahållande av varor och tjänster föreslås att förbudet inte ska gälla för privatpersoner eller för företag som vid det senaste årsskiftet sysselsatte färre än tio arbetstagare. Förbudet ska inte gälla om det krävs åtgärder på fastigheter eller byggnadsverk som går utöver de krav på tillgänglighet och användbarhet som ställts i bygglov eller startbesked för den aktuella fastigheten eller byggnadsverket. I regeringens proposition fanns även ett undantag för små företag inom hälso- och sjukvårdens område som en majoritet i utskottet avstyrker. Det gör de med hänvisning till att det är verksamhet som tillhör välfärdens kärna. Socialdemokraterna, har inte redovisat någon bedömning av vilka kostnader slopandet av det undantag som regeringen föreslog kan medföra. Det finns schablonberäkningar på per vårdcentral, men precis som sade i repliken tidigare är det klart att det finns olika bilder av det. Jag tror nämligen också att många företag är i allra högsta grad tillgängliga. Men utredningar visar ändå att det finns konsekvenser kopplade till det här. Då lagförslaget innebär mer än bara fysiska anpassningar kan kostnaden sannolikt bli högre. Det kan finnas kraftiga och oförutsedda ökade kostnader som kan få stora konsekvenser och som är kännbara, särskilt för små företag. Borttagande av undantaget utan föregående konsekvensanalys är inte ansvarsfullt och riskerar att leda till ökade kostnader och försämrade förutsättningar för de aktuella småföretagen samt i förlängningen ett minskat utbud och minskad valmöjlighet inom denna sektor. En stor osäkerhet om vad som gäller och vad som kommer att bedömas som skäligt kommer att råda. Att inte kunna förutsäga vad som krävs för att vidta åtgärder slår hårdare mot de små företagen och därmed mot jobben. Därför anser vi i reservationen att den här typen av förändringar rimligtvis borde föregås av en konsekvensanalys. Skälighetsbedömningen borde vara tillräcklig enligt majoriteten i utskottet, som vi i denna del inte är del av, och skulle vara den säkerhetsventil som gäller för att inte ställa orimliga krav på tillgänglighetsåtgärder på små företag. Det som regeringen har tagit hänsyn till under arbetets gång är att det i tillkännagivandet uttrycktes att det är viktigt att beakta förutsättningar för näringslivets utveckling vid utformandet. Det finns också ett arbete med att förenkla och minska den administrativa bördan för företag, kopplat till att vi alla är beroende av att det finns fler jobb och med det skattepengar och med det välfärd. Undantagen ska ses med hänsyn till de båda delarna. Med skälighetsbedömning kan det vara alldeles tillräckligt, men problemet är att företagarna inte vet. Det kommer att vara tvunget att prövas i varje enskilt fall; det kommer att råda stor osäkerhet om var gränserna kommer att gå. Vilka åtgärder krävs, och till vilken kostnad? Den osäkerheten vill vi undanröja för mindre företag, som generellt sett inte har de ekonomiska musklerna som kan komma att krävas. Bestämmelser om tillgängligheten finns också i andra delar av lagstiftningen, till exempel i som alla företag har att förhålla sig till, oavsett antal anställda och vilken bransch de är verksamma i. Att skyddas mot diskriminering är en mänsklig rättighet. Att lagstifta att bristande tillgänglighet är diskriminering är en viktig del, men väl så viktigt är att arbeta förebyggande. Den samlade och heltäckande lagstiftningen, diskrimineringslagstiftningen, och den samlade myndigheten , med sitt övergripande ansvar, är ett sätt att effektivt arbeta mot diskriminering. utövar tillsyn, och det finns ett antal statliga myndigheter som har arbetat med antidiskrimineringsstrategier som tar sikte på att motverka diskriminering både internt och externt i sin verksamhet. Aktiva åtgärder för att motverka diskrimineringen har utretts och har lämnats till regeringen, tror jag, och kommer att beredas vidare. Utredningen ska bland annat titta på hur åtgärder ska utformas och göras tydliga för att bli effektiva i arbetet med att förebygga diskriminering och uppnå lika möjligheter och rättigheter. En utredare arbetar också med hur arbetet ska organiseras och effektiviseras. Det är viktigt att arbetet mot diskriminering förs på systemnivå, med lagstiftning och strategier – en del av det gör vi här – men också i övergripande praktiskt arbete i våra myndigheter och även på arbetsplatser runt om i landet. Det är dock viktigt med ett dagligt arbete även på gräsrotsnivå där man uppmärksammar och synliggör och på så sätt motarbetar strukturer och okunskap. De lokala antidiskrimineringsbyråerna fyller en viktig funktion och bidrar till kontinuiteten i arbetet mot diskriminering. Funktionsnedsättning ska inte vara ett hinder för människor som vill utbilda sig, arbeta, ha en aktiv fritid eller engagera sig i samhället. är ett samhälle präglat av mångfald och respekt för individens fri- och rättigheter. Men i många delar finns det fortfarande kvar såväl okunskap och brist på förutsättningar som respektlöshet vilket drabbar enskilda människor. Med denna förstärkning av diskrimineringslagstiftningen för att omfatta bristande tillgänglighet som diskrimineringsgrund tar vi ytterligare ett steg mot det samhället. 66 (MP) replik: Jag läser upp en punkt ur program: Bristande tillgänglighet för personer med funktionsnedsättning ska betraktas som en diskrimineringsgrund och omfattas av diskrimineringslagstiftningen. I den här meningen och över huvud taget i det som ni har skrivit om tillgänglighet och funktionshinder kan jag inte se någonting som ens påminner om de begränsningar som ni vill göra. Har ni svängt, eller vad har hänt? 67 (C) replik: Det vi gör är ett steg på vägen. Vi har inte svängt, utan vi står fortfarande kvar vid det som har läst på vår hemsida. Det finns ett tillkännagivande med ett tydligt uppdrag till regeringen om att man ska ta hänsyn till näringslivets fortsatta utveckling. Det finns också en oro bland många småföretag för hur det här kommer att fungera. Därför har vi landat i detta steg. Men självklart ser vi inte något annat än att det ska gälla utan undantag. 68 (MP) replik: Det var ju glädjande att höra att ni har en på-sikt-syn. I samband med propositionen skrev ju Lagrådet att det inte är godtagbart att verksamhetsanordnarens ekonomi ska komma in i bilden. Det är vad Lagrådet skriver. fick vi veta att – den som tittar på det här – var långt ifrån nöjd. Man uttrycker sin oro för att detta är någonting som vi som politiker helt käckt lämnar över till juridiken att bestämma. Är detta ingenting som oroar , att den lag som vi nu behandlar står i strid med den som vi som land har skrivit under? Ändå går man emot den. Är inte det ett bekymmer? 69 (C) replik: Om vi hade gått åt andra hållet, då hade jag varit riktigt orolig. Jag väljer att se det som att vi tar ett steg i rätt riktning, att vi äntligen inför det som en diskrimineringsgrund, om än med ett undantag inledningsvis. Men riktningen är helt klar, och jag tycker ändå att det finns ett tillfredsställande och bra förslag som vi ska vara stolta över att vi får på plats . Det är viktigt att fortsätta att arbeta med dessa viktiga frågor, inte bara lagstiftningsvägen utan även i kommuner och landsting där det också finns bekymmer. Det är inte bara de små företagen som beskriver det som ett bekymmer. Än är det många offentliga institutioner som inte har all sin verksamhet tillgänglighetsanpassad, precis som beskrev när det gällde skolorna. Det här förslaget är en del. Och jag ser det som ett steg i rätt riktning. 70 (S) replik: säger: Äntligen kommer den här förändringen i diskrimineringslagstiftningen. Jag vill bara påminna om att var ett av de partier som röstade emot det tillkännagivande som Socialdemokraterna, och hade föreslagit. Ni ville ju inte göra något tillkännagivande, men vi socialdemokrater säger äntligen. Även om vi inte är nöjda med resultatet är vi ändå nöjda med att man har kommit en liten bit. Man kan faktiskt använda sig av skälighetsbedömning. De ekonomiska musklerna behöver ju inte gälla just siffran tio anställda. Därför undrar jag: Hur har kommit fram till att tio anställda ska vara det optimala? Sedan undrar jag: Hur kommer det sig att ni har ändrat er , eftersom ni säger äntligen? Det sitter människor på läktaren som lyssnar på debatten, och det är väldigt roligt att de är här. Jag kan tänka mig att det var några av dem som demonstrerade här utanför. De vet hur det är. De skriver: Vi accepterar inga undantag. Bristande tillgänglighet ska bli en ny form av diskrimineringsgrund i lagen, men alltför många undantag legitimerar diskriminering. FN har kritiserat lagförslaget. måste ta det på stort allvar. Undantagen måste bort. Bara så får vi ett samhälle där alla kan var delaktiga. Jag instämmer i det. Dessa människor har erfarenhet och vet vad det är som gäller. Varför ska det vara så många undantag? 71 (C) replik: Omröstningen gällde ett tillkännagivande. Som regeringsparti jobbar vi oftast på ett annat sätt. Jag vet inte om satt med i , för då var det precis samma arbetssätt som Socialdemokraterna i regeringsställning använde sig av. Man lade inte fram tillkännagivanden i . Så vi sade inte nej till att göra bristande tillgänglighet till en diskrimineringsgrund, utan vi sade nej till ett tillkännagivande här i kammaren. Rent praktiskt skulle en skälighetsbedömning vara väl så effektiv och vara mer träffsäker. Men det finns å andra sidan ett bekymmer med en skälighetsbedömning, och det är oförutsägbarheten. Ingen vet var skälighetsgränsen går förrän det kommer ett rättsfall som anger det. De små företagen – inte alla, men väldigt många – kan ha begränsade ekonomiska muskler för att kunna hantera den typ av förändringar som kan behöva göras i lokaler eller i verksamheten på olika sätt. Det är allra bäst med en skälighetsbedömning, men i den finns en oförutsägbarhet som är en svaghet. Jag fick frågan hur man har landat i att tio anställda skulle vara optimalt. Jag tror inte att det är någon optimal gräns, men det finns i andra sammanhang i den lagstiftning som berör småföretagen. Det är mer från det perspektivet än något annat perspektiv. Det är min bedömning. Jag instämmer i det som du läste upp. Det ska inte vara några undantag. Men det här är det som vi har kommit fram till, och jag tycker att det är ett bra steg på vägen. Jag är dock också beredd att jobba vidare för att vi ska komma dithän att det inte finns några undantag. 72 (S) replik: Jag är lite osäker på vad sade i början av sin replik. Hon undrade om jag satt i eller inte. Jag kan upplysa om att jag gjorde det. Alla människor ska ha sina mänskliga rättigheter. Det måste ju gälla också de människor som har en funktionsnedsättning. Det handlar om människor som är föräldrar eller som är unga och vill leva sina liv, precis som du och jag eller som våra barn kanske får göra. Det handlar om så mycket mer än allt detta med att kunna köpa tjänster. Det handlar om mänskliga rättigheter. FN har kritiserat för att undantagen inte är okej. Varför ska ni då lägga fram en sådan lagstiftning? Bara för att det finns tio anställda i ett företag som har ekonomiskt starka muskler – det finns ju små företag som har enorma ekonomiska muskler, och det finns stora företag som står på ruinens brant – gör ju inte det möjligheterna bättre. Det låter på allianspartierna i debatten som att allt kostar hur mycket som helst, men det gör det inte. En del justeringar är små. De allra flesta företagen har, enligt statistiken, under tio anställda, och då blir det ganska verkningslöst för de människor som stängs ute på grund av att tillgängligheten inte finns. kan göra som jag, gå runt i sin hemkommun och se efter hur många hinder det finns. 73 (C) replik: Vad bra att var med – jag tror att hon kom in 2004 eller 2005 – också vi hade en socialdemokratisk regering. Jag kan sätta en peng på att hon inte röstade ja för ett tillkännagivande till sin egen regering. Det arbetssättet är mycket ovanligt. Jag påverkar min regering på andra sätt. Det vi röstade om 2012 var inte ifall tillgänglighet skulle in i diskrimineringslagstiftningen eller ej, utan vi röstade om ett tillkännagivande. har tyckt att det är viktigt att tillgänglighet kommer in som diskrimineringsgrund, och på det sättet har vi arbetat. Även om vi står och talar om mänskliga rättigheter – det är vad det i grund och botten handlar om, och jag instämmer till fullo – är det bara att konstatera att vi måste skapa ett samhälle som fungerar, ett samhälle där många människor har ett arbete att gå till och är med och betalar skatt till den välfärd som vi har. Även om det finns ett parti i kammaren som gärna skulle se att vi inte har tillväxt är övriga partier eniga om att det är tillväxten som gör att landet växer och frodas och vi får en bättre välfärd som kommer alla till del, oavsett om vi har funktionsnedsättning eller inte. Då behövs det företag som har idéer, som brinner för saker och ting och som anställer människor som sedan är med och betalar skatt. Får vi inte in skatteinkomster händer ingenting i andra ändan. Ja, vi diskuterar mänskliga rättigheter , men vi måste också se till att vi har ett samhälle som fungerar. Därför tycker jag att det är välkommet att vi nu tar det här steget. Jag är helt övertygad om att vi kommer att behöva fortsätta att arbeta vidare så att det ska gälla utan undantag . 74 (SD): Jag vill börja med att säga att vi står bakom samtliga våra reservationer i betänkandet, men för tids vinnande väljer jag att yrka bifall endast till reservation 5 och 16. Vi diskuterar alltså arbetsmarknadsutskottets betänkande 8 om bristande tillgänglighet som en form av diskriminering. Jag är väldigt glad att vi diskuterar ett betänkande med just den titeln. använde vi vår vågmästarställning i utskottet till att rösta igenom ett tillkännagivande till regeringen i den här frågan. Det är glädjande att de borgerliga partierna, som 2012 reserverade sig mot förslaget i dess helhet, nu har ändrat sig.