prot · H10986 · 2014-03-19 00:00:00 — Vi vill se nya metoder för vidareförädling, vi vill ta ett helhetsgrepp på de utmaningar och möjligheter som gruvetableringar innebär och vi anser att det behövs en översyn av vad som kan göras vid omfattande samhällsomvandlingar som i Malmfälten. Det var mot denna bakgrund som vi tog initiativet till att gjorde en beställning till regeringen om att ta fram en sammanhållen gruv- och mineralstrategi tillsammans med näringen, olika aktörer och akademin. Eftersom gruvnäringen är beroende av långsiktiga spelregler beklagar vi att den mineralstrategi som regeringen inledningsvis tagit fram inte har förankrats i och att regeringen inte har sökt blocköverskridande lösningar för näringens framtida spelregler. Regeringens strategi pekar visserligen ut strategiska utvecklingsområden som forskning, innovation, bostäder, miljö, kompetensförsörjning och infrastruktur för godstrafiken. Men ännu saknas i huvudsak skarpa förslag, och det är oklart hur genomförandet och uppföljningen ska ske. SGU har förvisso fått huvudansvaret för detta, men huvuddelen av åtgärderna är spridda över många olika myndigheter. Därför kommer det att bli mycket intressant att ta del av vad som kommer fram vid Mineralforum som äger rum och som ska vara en viktig avstämningspunkt. Inom EU pågår ett arbete med att ta fram en gemensam råvarustrategi, det så kallade råvaruinitiativet. Syftet är att minska importberoende av råvaror som har betydelse för europeisk industri, däribland olika mineraler, och i vår väntas ett meddelande från kommissionen om genomförandet. Medlemsstaterna förväntas göra åtaganden. Vad som kan bli aktuellt för del är ännu oklart. Vi socialdemokrater vill se en förutsättningslös översyn av de avgifter som berör gruvnäringen. Därför vill vi inte kategoriskt avfärda de motioner som tar upp frågor om de ersättningar och avgifter som gruvbolagen betalar till staten, markägare och kommuner. Vi anser, precis som när frågorna behandlades i utskottet , att en översyn inte bör begränsas till mineralersättningens storlek och fördelning utan också omfatta prospekteringsavgiften. Likaså bör andra avgifter som belastar näringen vägas in. Utgångspunkten för en sådan översyn ska vara att skapa en tydlig ansvarsfördelning mellan näringens olika aktörer och det omgivande samhället. Vi socialdemokrater säger också, i likhet med och , nej till uranbrytning i och avvisar metoden frackning för att utvinna skiffergas. Som jag nämnde tidigare vill vi socialdemokrater att ska bli ett föregångsland för en hållbar utveckling av gruvindustrin. Det är en mycket stor utmaning, men genom att öka andelen råvaror som produceras på ett säkert sätt kan vi ta ansvar för vår egen konsumtion som vi skapar nya modeller för vidareförädling. För att det ska bli verklighet krävs att alla inblandade aktörer drar åt samma håll. Särskilt viktigt är att samspelet mellan beslutsfattare inom alla politikområden, såväl nationellt som regionalt och lokalt, fungerar. Men det räcker inte att lyckas enbart med detta, vilket kan vara svårt nog. Företagen, myndigheterna och domstolarna måste ha bättre framförhållning, och tillståndsprocesserna måste bli mer effektiva. Dessutom måste samverkan mellan näringslivet, akademin och det offentliga stärkas. Därför behövs det, menar vi, en bredare och djupare förankrad nationell strategi för mineralnäringarna. Om vi klarar utmaningen med att vara ett föregångsland för en hållbar gruvindustri kommer den att fortsätta att vara en av våra viktigaste baser för tillväxten, jobben och vår gemensamma välfärd. 186 (MP): Många kommer säkerligen att i den här debatten tala om alla fördelar med svensk gruvnäring. Jag tänkte därför inte lägga så stort fokus på det, utan snarare vara den motvikt som belyser de problem som följer av gruvnäringens verksamhet. Vi vet alla att det finns en ökad efterfrågan på mineraler och metaller i världen, och den är på många sätt berättigad. Det växande intresset och efterfrågan har lett till att just de svenska mineraliseringarna kommit i fokus. Vi har lättillgänglig information om var mineraler finns i vårt land. Våra register är öppna. Vi har stabilitet i det politiska systemet. Vi har myndigheter som kan hantera den typen av frågeställningar och tillståndsansökningar. Sedan kan man förstås ha olika åsikter om hur effektivt det är, men det placerar i alla fall bland världens bästa länder när det gäller att starta gruvverksamhet. Det är därför inte konstigt att intresset för och trycket på de svenska mineraliseringarna ökar. Regeringspartiernas syn har presenterats i mineralstrategin. Man välkomnar det stora intresset, man vill underlätta för fortsatt tillväxt inom sektorn och man beskriver mineralstrategin som ett medel för att nå en långsiktigt hållbar mineralanvändning. Det vore ju väl om fokus låg på en långsiktigt hållbar mineralanvändning, men läser man mineralstrategin ser man att fokus snarare ligger på en fortsatt exploatering av ändliga resurser. Fokus ligger på ett linjärt flöde av metaller och mineraler i stället för på ett cirkulärt. Jag menar att en gruva inte kan vara långsiktigt hållbar. kommer malmkroppen att ta slut. kommer det inte att vara tillräckligt höga halter för att det ska vara lönsamt att bryta, även om mineralpriserna ökar. Man kan då tänka sig att det öppnas en ny gruva i närheten där mineralhalten är tillräckligt hög, men även den malmen kommer att ta slut. , beroende på vilken tidshorisont man tänker sig, kommer man ändå att hamna i den situationen att det som går att bryta, är värt att bryta, har brutits, och kvar blir resterna. När man talar om långsiktig hållbarhet behöver man alltså gå mot en ekonomi som går från de linjära flödena till ett cirkulärt flöde, en cirkulär ekonomi. Det tar tid. Vi kan inte ta det i ett enda steg. Det kräver politiskt ansvarstagande och en tydlig inriktning. Det innebär att man inte kan förringa gruvnäringens problem och utmaningar. Vi ska ta vara på de resurser vi har i landet. Vi ska hjälpa till så att andra människor kan ta del av en hög materiell standard, men det måste göras på ett klokt sätt och med sikte på att få ett cirkulärt materialflöde. Man brukar i de här sammanhangen ofta nämna att har en av världens bästa miljölagstiftningar. Trots denna miljölagstiftning har svensk gruvnäring bekymmer. Det första bekymret som jag skulle vilja lyfta fram är att många av de villkor som gäller för gruvnäringen upprättas genom domstolsförhandlingar. Där ställs exploatörens intressen mot allmänhetens intressen, och domstolen gör en avvägning. Exploatören kan förstås ha olika intressen, och ett viktigt intresse är att få ekonomi i de tänkta investeringarna. Allmänhetens intresse är att minimera de negativa effekterna av exploatörens verksamhet. Det är inte alltför ovanligt att man har olika uppfattningar om vilka åtgärder som behöver vidtas för att uppnå balans. Det har lett till, och kommer troligen genom det förfarandet att också leda till, att domstolen intar något slags mittemellanposition. I bästa fall träffar domstolens beslut rätt, men det finns en möjlighet att de som representerar allmänhetens intressen och ställer kraven har mer rätt. Det kommer då att uppstå en brist när det gäller kostnadstäckning för den påverkan som gruvan har. Även om man kommer igenom den här processen på ett bra sätt har vi erfarenhet av bristande efterlevnad. Det finns otaliga exempel där gruvverksamheten överskrider sina riktvärden och överskrider sina gränsvärden. Problemet därefter blir att det finns brister i ansvarsutkrävande. Väldigt få av de här överträdelserna har lett till åtal, och ännu färre av dem har lett till domar där man får ett ansvarsutkrävande. Det finns stora osäkerheter om framtida kostnader och om vem som skulle ta kostnaderna om det inträffar en olycka. Även här i har det inträffat olyckor. De har, tack och lov, inte blivit alltför stora. Det handlar om dammbrott. Vi har en dammsäkerhetsutredning som pekar på att det finns stora risker, framför allt i de dammar som används inom gruvnäringen. Vi ser att det finns saker som behöver åtgärdas för att den gruvverksamhet som vi under en viss omställningsperiod kommer att behöva ska vara så trygg som möjligt. Man behöver också göra bättre samhällsekonomiska analyser. Det handlar om vilka investeringar samhället behöver göra i relation till de vinster som en sådan här verksamhet leder till, inte bara för företaget utan också för samhället i stort. En samhällsekonomisk analys måste väga in att den här typen av stor industriell verksamhet påverkar andra intressen. Det blir undanträngningseffekter. Vad får en gruvverksamhet för påverkan på naturturismen, på jord- och skogsbruk, på den samiska kulturen och på rennäringen? Det här är en fråga om markintressekonflikter som nämns i mineralstrategin men som inte ges en lösning. har lagt fram flera olika förslag som vi tror kan bidra till en mindre miljöpåverkande och samhällspåverkande gruvnäring ur dess negativa aspekter. Vi menar att det behövs en gemensam översyn av och minerallagen, där miljökraven skärps, där man ställer krav på samhällsekonomisk analys och där man har högre krav på lönsamhetsbedömningar i de enskilda projekten, så att man vet att man kan räkna hem återställandekostnader. Vi menar att det finns behov av att freda flera områden från prospektering och exploatering. Vi ser ett behov av att gå vidare med ratificeringen av 169, som handlar om urfolkens rättigheter, för att ge samerna ett reellt inflytande. Vi vill se till att man verkligen säkerställer ekonomiska resurser för miljöskador och återställande, så att man kan hantera konkurser och så att man med säkerhet vet att de fonderade medlen räcker och att man, när de inte gör det, har ett gemensamt branschåtagande. Vi föreslår en lösning i form av en miljö- och återställandeförsäkring. Vi har också förslag om en naturresursskatt, och i avvaktan på den ser vi möjligheten att låta samhället ta större del av de vinster som genereras i gruvsektorn genom en höjd mineralersättning. Vi har flera förslag vad gäller konkret prospektering och brytning av uran, som vi då vill förbjuda, kolväten, olja och gas, alunskiffer och metoden frackning, som innebär stora miljöpåfrestningar. För tids vinnande, fru talman, yrkar jag bifall bara till reservation 9. Men jag står förstås bakom samtliga våra yrkanden i betänkandet. 187 (SD): Utgångspunkten för diskussionen är den svenska mineralstrategin, som har tagits fram med stöd av SGU. I den står det att under processen har utmaningar, styrkeområden och åtgärder identifierats i en öppen dialog med näringens aktörer och med andra som bidrar till eller påverkas av näringens verksamhet. I mineralstrategin identifierar regeringen fem områden som bedöms som särskilt viktiga för att nå strategins mål. Dessa områden täcker alla aspekter som berör industrin. Vi tycker att strategin innehåller visioner och åtgärdsplaner som överensstämmer med vår syn inom mycket. När det gäller gruv- och mineralindustrins stora betydelse för vårt land har vi alla partiföreträdare en samsyn. En stärkt och långsiktigt hållbar gruv- och mineralpolitik är i allas våra intressen, då efterfrågan på metaller i världen ständigt ökar. som vi bidrar till att länder utvecklas och byggs med hjälp av våra metaller får vi intäkter till vår egen välfärd. Vi har all anledning att känna framtidstro med de förutsättningar som vårt land har. Först och främst har vi stora fyndigheter. Vi har kunskap, då är en gammal gruvnation, och vi har förvärvat erfarenhet under århundraden av bruk. Vi har framstående utbildning och forskning. Vi har ett näringsliv som är kunnigt och intresserat. Men vi har även en hög och näst intill unik miljömedvetenhet och en sträng reglering som skyddar allmänintresset. I betänkandet finns elva punkter som utskottet har tagit ställning till. Vår kommentar gällande minerallagen och är att de olika intressena ofta är svårförenliga. Därför uppskattar vi att en översyn görs av riksintressesystemet. Det är glädjande och viktigt att ekologiska, sociala, kulturella och samhällsekonomiska hänsynstaganden är beaktade. Avgifter och ersättningar är fastslagna, då det infördes en så kallad mineralersättning. Den är av värdet av de som omfattas av koncessionen och som har brutits . Vi har i vår motion önskat en översyn av mineralersättningen. Staten och den expanderande gruvnäringen är ömsesidigt beroende av varandra. Stora värden genereras visserligen som en följd av gynnsamma världsmarknadspriser men också tack vare att staten bygger infrastruktur, bedriver en aktiv utbildnings- och arbetsmarknadspolitik, tillhandahåller geologiska grunddata och behandlar ansökningar om prospekterings- och koncessionstillstånd. Vi anser att investerare inte kan vänta sig att staten ska vara villig att ställa upp med finansiering av allt detta om den inte får någon ersättning från den gruvbrytning som sker. Staten, vi medborgare, måste erhålla ett tillräckligt stort värde av det som bryts för att möjliggöra en aktiv gruvpolitik. Den nuvarande mineralersättningen härrör från tiden då den utländska konkurrensen inte var lika påtaglig som . Den speglar inte det ömsesidiga förhållandet mellan statens och gruvnäringens roller. Det finns en obalans till förmån för näringen, och det måste rättas till, tycker vi. Målsättningen är att intäkterna från gruvnäringen ska kunna skapa förutsättningar för hela den svenska landsbygden. Den andra aspekten är att vi som bor i äger dessa fyndigheter tillsammans och har rätt att få del av värdet. Argumenteringen om att dyra investeringar och risktagande från investerarnas sida skulle motivera att utvinningens vinster helt tillfaller investeraren håller inte. I så fall kan vi tillämpa samma regler på många andra näringar som inte åtnjuter skattebefrielse eller lättnad. Med den här låga ersättningen känns det bra att den största andelen av gruvnäringen ägs av oss, trots allt. I avsnittet om uranbrytning och prospektering ställer vi oss bakom majoritetens förslag, då vi anser att våra mineral- och miljölagar reglerar det tillräckligt bra redan. Enligt har kommuner vetorätt när det gäller uranbrytning, och det möjliggör för medborgarna att påverka. Den offensiva skiffergasutvinning som pågår i bör få oss att studera och analysera konsekvenserna av vår egen energipolitik. Potentiella reserver har väckt höga förväntningar i vissa länder inom EU. Gasen ses som en möjlig ersättning för mer koldioxidintensiva fossila bränslen. Det är en inhemsk naturgaskälla som minskar beroendet av leverantörer utanför EU. Den är en möjlig väg till arbetstillfällen och ekonomisk tillväxt. Och den är en källa till intäkter. Vi i utskottet har själva sett och hört entusiasmen över skiffergasens alla saliggörande löften i . Enskilda medlemsstater ska avgöra vilken energimix de föredrar. Att stater som till exempel ser en stor potential hos en inhemsk energikälla kan ses som förståeligt. står upp för höga klimat- och miljöambitioner och ska självfallet agera för dessa krav när det gäller skiffergasutvinning. Vi sverigedemokrater ställer oss bakom dem som vill utreda konsekvenserna av utvinningen. Vi tar gärna del av utredningar och forskning som pågår inom området. Beträffande förslag om förbud mot skiffergasutvinning i vill vi hänvisa till de betydande miljörestriktioner som redan finns för utvinning. geologiska undersökning har en nyckelfunktion inom en aktiv gruvpolitik. Utöver att vara expertmyndighet för berg, jord och grundvatten vill ge SGU en mer proaktiv roll i själva prospekteringsarbetet. Med detta sagt vill jag tacka för ordet och yrka bifall till reservation 6. 188 (V): Dagens debatt gäller mineralpolitik och utvecklingen i av just malm- och metallframställning. Det är en historia som egentligen börjar vid bronsåldern via järnåldern fram i medeltiden till dagens . Just historien om och utvecklingen av till industrination handlar mycket om våra malmtillgångar. Det är malmen, skogen och vattnet, basnäringarna, som har givit oss den världsledande verkstadsindustri som finns . Se på , , , ABB med flera. Det är den verksamheten som också har lett fram till att vi har den välfärdsstat som vi är så glada och stolta över. Den utveckling vi ser och har sett under gångna år är optimistisk. Den anger en tilltro till utvecklingen i många gamla gruvorter där gruvorna har lagts ned och utflyttningen har varit stor. Den utvecklingsoptimismen i många av dessa områden i glesbygden finns det anledning att känna stolthet över. Det finns en stolthet över historien, det arbete som har utförts av generationer av människor och den utveckling arbetet har lett till. Utvecklingen skapar sysselsättning och skatteintäkter som så väl behövs i regionerna. Det har inte alltid varit så. var gruvnäringen någonting som man spottade på. Bergslagen kallades för rostbältet. Det var ingenting att satsa på. Det fanns ingen framtidstro, utan det var tjänstesektorn, tjänstesektorn och tjänstesektorn man skulle satsa på. Den politiken har genomsyrat , och den har inte varit till gagn för utveckling utan vi har halkat efter inom en rad områden. Det som vi nu ser byggas bort är tjänstesektorn. Den är helt beroende av industri- och gruvnäringen. Vad skulle alla konsulter göra om de inte konsultade om mineralletning? Eller vad skulle juristerna göra? Tjänstesektorns beroende av gruv- och mineralnäringen kan inte underskattas. är 18 gruvor i drift i . Det är nio fler än –2012. Nio ytterligare gruvor har startat. Det finns 150 bearbetningskoncessioner, vilket innebär att det finns möjlighet att bryta malmen. Det som behövs är också en miljödom som fastställer att man får bryta malm. kommer det inte att öppnas 150 nya gruvor. Det är en dyr historia. Allt detta visar på vilka möjligheter våra mineraler ger oss – om det inte vore så att det finns en annan sida av myntet, som vi oftast inte talar så mycket om. Låt oss vända på myntet och se på vilka negativa konsekvenser gruvhanteringen kan ge. Vi kan notera att det finns motstående intressen i gruvnäringen. Det är inte bara fråga om de ekonomiska intressena, som står mot naturvårdsintressena, miljön, befolkningen och inte minst ursprungsbefolkningen – våra samer – i olika områden. Vi har sett att en ökad prospektering i också har lett till ökat motstånd bland befolkningen. Det motståndet är berättigat. fick ett bolag tillstånd att prospektera efter uran i ett naturvårdsområde i Laponia kallat . Det upprör folk mycket att tillstånd ges till prospektering i ett naturklassat område som ingår i världsarvet Laponia, och det leder givetvis, med rätta, till protester bland befolkningen. gick ett gruvbolag i konkurs i och lämnade hela miljönotan till skattebetalarna. Det finns planer på gruvbrytning i utanför , vilket regeringen har gett tillstånd till. SGU har sagt att risken är stor att lakvattnet från gruvhanteringen kommer att hamna i vattendragen och sedan vidare till . Det finns anledning, fru talman, att se över och stärka vår mineralstrategi inom en rad områden. Oron behöver åtgärdas. förslag som har presenterats i motionen, och som finns med i betänkandet, innebär att Bergsstaten inte ska kunna bevilja undersökningstillstånd i områden som är klassade som naturreservat, Natura 2000-områden eller världsarvsområden. Inte heller ska Bergsstaten utan synnerliga skäl bevilja undersökningstillstånd i kärnområden för renskötsel. Vi menar också att fastighetsägare och innehavare av särskild rätt, till exempel samebyar, alltid ska ges rätt att yttra sig över en ansökan. Vi menar också att det med stöd av alltid ska ställas krav på miljökonsekvensbeskrivningar vid provborrningar. För att undvika konkurser i dotterbolag vill vi dessutom se över att aktiebolagsordningen innebär att det ekonomiska ansvaret alltid ska innehas av moderbolaget, på samma sätt som Socialdemokraterna, och har framfört när det gäller kärnkraften. För att undvika situationer där ett bolag inte har råd att betala för miljökonsekvenserna ska kraven skärpas för tillstånd till bearbetningskoncessioner. De ska endast kunna ges om ekonomisk lönsamhet är möjlig att uppnå för fyndigheterna då hela miljökostnaden, inklusive kostnaden för efterbehandling, har beaktats. har tidigare presenterat förslag om en höjning av mineralavgiften. Vi gör det mot bakgrund av att det är exceptionellt lönsamt att bedriva gruvverksamhet i . Det är lätt att få tillstånd, reglerna är klara och tydliga och det är ekonomiskt lönsamt. har tittat på gruvhanteringen och kostnaden för den och kommit fram till att är det land i världen där det är enklast att bedriva och investera i gruvverksamhet och där det är mest lönsamt. Beskattningen är lägst av samtliga länder, och detta innan den nuvarande regeringen sänkte bolagsskatten. Det har alltså blivit än mer lönsamt. Men kostnaderna för brytning av våra mineraler kommer i stor utsträckning att belasta stat och kommuner i form av satsningar på infrastruktur, skolor och inte minst satsningar för att se till att det finns utbildad arbetskraft inom näringen. All den kostnaden ligger på stat och kommun. Vi menar att en höjning av mineralersättningen till skulle innebära att vi kunde fondera pengarna för framtida behov inom näringen. På det sättet skulle vi kunna garantera att det finns pengar ifall olyckan skulle vara framme och det skulle hända någonting sådant som i . Jag står givetvis, fru talman, bakom samtliga reservationer, men för tids vinnande yrkar jag bifall till reservation 7, som handlar om mineralersättningen, och reservation 9, som handlar om uranbrytning. 189 (M): har det gått , och vi står här igen och debatterar motioner inom det mineralpolitiska området. Som företrädare för Alliansen i debatten skulle jag kunna inleda anförandet på samma sätt som jag gjorde : När fler och fler individer reser sig från fattigdom och när bostäder byggs och industrier utvecklas ökar efterfrågan på metaller och mineraler. Jag skulle kunna fortsätta med att säga att har ett ansvar för att bidra till den globala försörjningen av metaller och mineraler. Jag skulle kunna runda av inledningen med att säga att det är bra då det ökar levnadsstandarden för människor världen över. Det är bra för att svensk gruvnäring har höga miljökrav. Det är bra för att det ger arbetstillfällen i , inte bara på de orter där mineraler bryts och upparbetas utan även på smältverk, verkstadsindustrier, ja hela vägen till med advokatkontor, reklambyråer och så vidare. Svenskt näringsliv grundas väldigt mycket på råvaror, och mineraler är en del av dessa. Man varför skulle jag inleda anförandet på det sättet? Det är väl någonting som de flesta redan vet. Eller vet de inte det? Hur ser då läget ut i denna för så viktiga bransch? Vi kan se att antalet undersökningstillstånd gick ned kraftigt , från 211 till 130. Enligt bergmästaren härrör nedgången från att det blir allt svårare att finansiera prospektering. Ska vi välkomna nedgången? Det betyder att de som är på väg att lämna fattigdomen, som är på väg att skaffa sig en spis eller en kyl får allt svårare att förverkliga den drömmen. Investeringstakten i modernt husbyggande och infrastruktur världen över går ned. Om nedgången i antalet prospekteringar är begränsad till betyder det att svenska jobb går förlorade och att gruvor startas med mycket lägre miljökrav någon annanstans. Ska vi oroa oss för nedgången? Nej, det ska vi inte göra, inte för något enstaka år. Men det är viktigt att prospekteringsaktiviteten är hög över tiden, eftersom det finns ett samband mellan antalet prospekteringar och antalet nyöppnade gruvor. talare har talat om miljön, och miljön är oerhört viktig. Vi måste ha höga miljökrav på en bransch som har stor påverkan på miljön. I har vi en tuff miljölagstiftning, och det ska vi vara stolta över. Hos de talare som varit uppe tidigare finns ändå en del tveksamheter som jag tycker inte riktigt stämmer överens med hur det ser ut.