prot · H109131 · 2014-06-25 00:00:00 — Och det är inte mer än rimligt att vi får höra lite mer om vad den strategi som har aviserats kommer att innehålla. Detta är nämligen viktigt, och det är bråttom . 105 (S): Tack, statsrådet, för åtminstone ett försök till svar om vad socialministerns bidrag ska bli inför det arbete som den särskilda samordnaren för life science-sektorn ska förbereda inför regeringens arbete med att ta fram en life science-strategi! Det blir då fortsatt prat med landstingen. Sådant har socialministern uppenbarligen ägnat sig en del åt. Något vidare resultat har det dess värre inte blivit. För vår del har vi föreslagit att vi skulle försöka sätta oss ned och hitta en blocköverskridande överenskommelse för denna industri, som är enormt viktig för . Det har åtminstone näringsministern jag har suttit i kategoriskt avvisat med hänvisning till att det inte behövs någon nationell strategi för life science, för vi klarar detta inom ramen för vår nationella innovationsstrategi. Så var det ända till . Då vaknade regeringen plötsligt till och insåg att man var illa ute efter försök att köpa upp och att man måste försöka lugna branschen, som har krävt en nationell strategi för life science . Att vi har krävt detta från socialdemokratiskt håll förstår jag att regeringen inte vill ta till sig. Men när branschen blev så oroad som den blev var man tvungen att vakna , . Jag tycker att det är rätt fantastiskt. Socialministern måste bidra till detta arbete på något sätt. Ta chansen, socialministern! Jag tycker att det är lite pinsamt – det står faktiskt i regeringens eget pressmeddelande: I uppdrag ingår både att samordna insatser och identifiera utvecklingspotentialen för Life Science. 106 (S): Jag skulle hålla med socialministern om allt han sade om hur vi ska närma oss varandra om jag inte tyckte att vi har försökt göra detta. Vi har försökt sträcka ut handen i alla sammanhang: Kan vi inte titta på detta tillsammans? Kan vi inte göra någonting? Nej, marknaden klarar det. När man hade den stora fordonskrisen i sade vi: Kan vi inte försöka ta fram någonting som långsiktigt kan gynna den här branschen? Nej, det klarar marknaden. Det är svaret vi har fått. När det var fråga om forskningspropositionen försökte vi på samma sätt: Kan vi inte försöka göra någonting bra av detta så att vi alla blir överens? Forskningspolitiken är ingenting man ändrar över eller över ett val. Den ska gälla . Därför är det kanske viktigare med en gemensam politik inom detta område än inom andra. När flyttade ut sin forskningsverksamhet från var man på god väg att få fram ett bra läkemedel mot alzheimer. Dessutom hade man en lång rad neuromediciner inom olika områden som man hade kommit ganska långt med. Ett sådant exempel är ett läkemedel som skulle kunna förbättra kognitionen hos de allra flesta som har tappat lite av sitt minne. Detta har vi nu mist i . Man får naturligtvis ett uppehåll på grund av att folk måste komma in i sina nya arbetsuppgifter och så vidare. Här har man inte gett något svar. Anklaga inte oss socialdemokrater för att inte ha försökt samarbeta med regeringen i dessa frågor! 107 Socialminister (KD): Inom parentes kan jag säga att det jag ville ha sagt tidigare är att det är intressant att man väcker en interpellation om ett angeläget område – jag vill gärna föra ett resonemang om dessa frågor – och att talare efter talare sedan börjar beskriva det som att regeringen inte vill att vi ska ha någon life science-industri i eller att det ska finnas någon samverkan mellan akademi och industri. Då är det väldigt svårt att komma till ett läge där vi faktiskt diskuterar. Jag vill ändå försöka bjuda till, för jag tycker att detta är ett angeläget område och vill gärna diskutera en del av de frågor som har tagits upp här. Låt oss först säga att är en otroligt betydelsefull resurs för . I de samtal jag hade med de fackliga organisationerna kunde vi belysa väldigt många viktiga effekter som följer av en sådan industri i . Jag behöver inte gå in på det här i kammaren – alla ledamöter vet att detta har väldigt stor betydelse. är en förhållandevis stor industri, men det finns mängder av små intressanta, spännande och utvecklingsbara företag som har utomordentliga idéer. I en tillvaro där vi tävlar med många andra möjliga platser för lokalisering är det viktigt att vi själva noggrant tänker igenom vad vi kan göra på område efter område för att förbättra. Därför har regeringen utsett en samordnare för detta område för att se vad vi kan göra för att stärka life science-sektorn i . I uppdraget ingår att föra en dialog med näringslivet. Vad finns det för ytterligare synpunkter, tankar och önskemål som är möjliga att realisera? Vad kan universitet och högskolor ytterligare göra för att främja den här sektorn, som vi tror är av utomordentligt stor betydelse när det gäller att få fram nya läkemedel men också ur en näringspolitisk synvinkel? Vad bör hälso- och sjukvården ytterligare göra för att möjliggöra forskning? Vad kan vi göra för att dra nytta av den stora infrastruktur som vi har bland annat i form av kvalitetsregister? En del frågor ligger lite utanför dessa områden men kan vara viktiga ändå. Det kan handla om skattefrågor för enskilda medarbetare och mycket annat som är värt att titta på. Det första skedet ska bidra till att vi får ett underlag för en strategi. Arbetet med den kommer att påbörjas . Detta är inget nyvaknat intresse, utan det har funnits . Regeringen har gjort väldigt mycket. Jag nämnde tidigare att de statliga satsningarna har ökat genom de två senaste forsknings- och innovationspropositionerna. Detta är ett angeläget område som vi alla har ett ansvar för att värna och få att växa ytterligare. Vi behöver samspela med landstingspolitiker i det här sammanhanget. Hur landstingen väljer att agera spelar en roll för möjligheten att få bästa möjliga utväxling på de insatser vi vill göra på den statliga nivån. 108 (S): Jag uppskattar socialministerns välvilja i detta. Det är en väldigt viktig grund för denna bransch, som är oerhört viktig för landet. Att vi delar detta engagemang är jag alldeles övertygad om. Men jag ser socialministerns inlägg som ett bevis för att den inte har en samlad bild av vad som behöver göras för att stärka life science i . Det är en mycket allvarlig insikt, inte minst för att regeringens egen utredare väldigt snabbt pekade på åtgärder. För presenterade hon tydliga åtgärder som lätt skulle kunna vidtas. Det handlar återigen om att vi har haft en icke åtgärdad och omodern regionorganisation. Vi behöver förenkla registerforskningen, vi behöver snabba upp gången inför en prövning och vi behöver se till att vi får en enklare huvudmannaorganisation så att det blir lättare att komma i kontakt med sjukvården. Vi behöver få en samlad bild från regeringen: Det är det här vi vill, detta vill vi åstadkomma, hit vill vi gå. Det är dystert. För inte ens en månad sedan frågade jag i en interpellationsdebatt här tillsammans med hur man vill arbeta för att stärka de forskande företagens möjlighet till utveckling. Man vägrade blankt att se någon vits i att samarbeta och samordna insatser från regeringen, och hänvisade till ansvarig minister som sade: kanske vi kan börja. Vi måste prata med landstingen. Det är dystert att bilden från regeringen är så splittrad att det inte finns någon samlad uppfattning om hur man ska stärka life science, som är av avgörande vikt för svensk sjukvårds kvalitet, för svenskt näringsliv och för jobben. Detta är inte okej. kan mycket bättre än så här. 109 Socialminister (KD): När jag säger att vi vill göra mer, vill ta ytterligare steg för att göra till ett ännu mer attraktivt land att bedriva verksamhet i, säger , ni vill göra mer, och så blir hennes slutsats att vi menar att det vi gör är dåligt. Nej, jag säger att vi måste bli ännu bättre. Vi tävlar med länder och städer som ständigt utvecklas och erbjuder väldigt mycket som är bra. Vi behöver ständigt förbättra oss på det här området. Den regering som inte skulle säga det finns knappast. Vi vill förbättra och ta det steg för steg. Vi har deklarerat att vi tillsätter en särskild samordnare med uppgift att försöka knyta ihop olika sektorer. Det finns ett intresse från alla ministrar i regeringen – det försäkrar jag – om att var och en ska kunna bidra med ytterligare strån till den stack som är svensk life science-industri. Det arbetet behöver vi göra ännu mer intensivt. Vi behöver i en strategi dra upp riktlinjer som gör att vi satsar våra krafter på de områden där vi har svagheter eller där vi har styrkor som är relativt stora i förhållande till andra länder. Det är så vi går vidare. är ett ganska litet land, men vi har utomordentliga resurser. Vi måste använda dem på bästa möjliga sätt, och det gör vi genom en tydlig strategi som innebär att vi kan göra det som är bra ännu bättre. I en tillvaro där andra springer måste vi i upprätthålla åtminstone samma hastighet. Överläggningen var härmed avslutad. 24 § Svar på interpellation 2013/14:517 om höjda fartböter vid vägarbeten 110 Statsrådet (M): har frågat justitieministern vilka åtgärder hon tänker vidta för att komma åt problemet med för höga hastigheter i samband med vägarbeten i . Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen. När det gäller bötesbeloppens storlek och återkallelse av körkort för trafikanter som inte följer hastighetsbestämmelserna görs en bedömning av hur allvarlig överträdelsen är. Bötesbeloppen för hastighetsöverträdelser bestäms på ett mer schabloniserat sätt utifrån hur allvarlig överträdelsen är. Bötesbeloppen höjdes också kraftigt . Utifrån överträdelsens art gör Transportstyrelsen en bedömning av om körkortet ska återkallas och för hur . Ju allvarligare en överträdelse är, desto längre blir spärrtiden under vilken personen i fråga inte kan få tillbaka sitt körkort. Hastighetsbestämmelserna i sig spelar givetvis en stor roll för vägarbetarnas arbetsmiljö och säkerhet. Jag kommer att jämföra lite med , eftersom interpellanten har jämfört själv i sin interpellation. Jag kan konstatera att vid vägarbeten på motorvägar tillåts som högsta hastighet i , medan tillåter högst . Vidare har bara två steg, , vid vägarbeten på statliga vägar. I gäller 70, 50 och ända ned , beroende på hur nära trafiken eller hur skyddat vägarbetaren utför sitt arbete. Enligt nollvisionen ska vägtransportsystemet successivt utvecklas vad gäller dess utformning, funktion och användning, så att ingen ska dödas eller skadas allvarligt i trafiken. Säkerheten på vägarbetsplatserna är självklart en viktig del av detta. Många parter är inblandade i ett aktivt säkerhetsarbete. Ett gott arbetsmiljöarbete hos arbetsgivarna, bra utmärkning och skyddsanordningar vid arbeten samt uppföljning av regelefterlevnaden – hos både entreprenörer och trafikanter – är några av komponenterna i arbetet. Ett exempel är den överenskommelse som , Byggindustrier och Svenska Teknik & Designföretagen undertecknade . Den innebär en vision om noll allvarliga arbetsolyckor inom anläggningsbranschen . Till överenskommelsen hör en konkret handlingsplan med åtgärder. De bestämmelser som finns om åtgärder för att märka ut och sänka farten vid vägarbetsplatser måste tillämpas och följas. För att stärka säkerheten tog fram nya säkerhetsregler för vägarbeten. Reglerna är bättre anpassade för upphandlingar . Syftet är att alla krav på trafik- och skyddsanordningar ska kunna prissättas och ingå i anbud vid en upphandling. Det möjliggör en bättre kontroll och uppföljning av hur entreprenören uppfyller kraven. Effekterna av detta nya regelverk ska följas upp och analyseras av , . 111 (S): Jag vill börja med att tacka för svaret. I min interpellation skrev jag: I höjde man hastighetsböterna med det dubbla för dem som körde för fort förbi skyltade vägarbeten. så sänktes fartgränsen för återkallande av körkort vid dessa vägsträckor. Skälet var att dessa åtgärder behövdes för att komma till rätta med de arbetsproblem som finns för de människor som arbetar på vägen. Situationen är densamma i , att hög fart är orsaken till många allvarliga trafikolyckor i samband med vägarbeten. Därför ställde jag frågan felaktigt till justitieministern. Jag är glad att infrastrukturministern i stället har möjlighet att svara. Jag gör tolkningen att infrastrukturministern nu inte avser att göra något mer. Det tycker jag är synd, inte minst med anledning av att man har satt upp ett mål till 2016, där man, som ministern själv påpekar, anger att man ska uppnå ett visst resultat, och det resultatet är en vision om noll allvarliga arbetsolyckor inom anläggningsbranschen. Det är ett stort åtagande, och det är naturligtvis helt rätt. Då tror jag att man, eftersom problemet med de höga hastigheterna inte har minskat, måste göra något åt det för att komma åt situationen. Jag vill hålla med om det ministern sade om att det man gör inom branschen är bra. Men jag tror mig veta att det behöver kompletteras med åtgärder som branschen inte kan komma åt genom överenskommelser, nämligen att folk som åker på våra vägar i samband med vägarbeten struntar i hastighetsgränserna. Det kan man naturligtvis bygga bort genom att göra det svårt eller mer eller mindre omöjligt att köra fort. Men det handlar också om framkomlighet. Den framkomligheten måste man också ta hänsyn till. Många av dessa vägarbeten sker ju inom områden där det krävs att man har ett bra trafikflöde, och då måste man kunna använda hastigheten som den begränsande faktorn och inte sätta ut farthinder som sedan kanske bara åstadkommer mer problem. Vad är det då som händer? Ministern säger i svaret: De bestämmelser som finns om åtgärder för att märka ut och sänka farten vid vägarbetsplatser måste tillämpas och följas. Men om det inte sker måste vi öka antalet åtgärder. Då menar jag att man till att börja med måste kontrollera att dessa hastighetsgränser följs. Enligt den information som jag har fått är det mycket sällan som sådana kontroller utförs. När branschen själv säger att de skulle vilja ha mobila fartkameror blir det inte tillgodosett. 112 Statsrådet (M): Den frågeställning som tar upp är viktig på många sätt därför att alla trafikanter alltid ska iaktta aktsamhet och varsamhet utifrån vad omständigheterna kräver. Detta är kanske särskilt viktigt vid vägarbeten eftersom trafiken ofta ska kunna löpa som någon förväntas arbeta tryggt och säkert. De som skadas eller dör i samband med vägarbeten är oftast trafikanterna själva, även om det ibland är de som jobbar vid vägarbeten. Detta gör att hastigheten är en viktig faktor. Men det är också andra faktorer som spelar in. nämnde själv att man kan använda mer av tillsyn och kontroll, använda mobila säkerhetskameror som finns och att polisen kan vara mer behjälplig. Jag kommer ihåg ett vägarbete som pågick mellan och då man gjorde tre filer i vardera riktningen. Men det var inte många som följde de hastighetsregler som faktiskt gällde där. Men där ställdes polisbilar ut, och man fick ned farten som var syftet. Frågan är om eller gör det mest rätta. Jag vet att flera nordiska länder gärna tittar på arbete när det gäller trafiksäkerhet och inte minst när det gäller vägarbeten. Det är lite svårt att jämföra med därför att de har en stor skala med olika parametrar och procentsatser för att man ska komma upp i olika bötesbelopp, även om de har höjt beloppet som sådant. Vi har instrumentet att använda flera olika hastigheter och kan sänka hastigheten ända ned . Men det spelar ingen roll om människor inte följer de hastighetsregler som gäller. Hastighetsöverträdelser i sig kan ge någon form av böter – . Men omständigheten som sådan, om det är att betrakta som vårdslöshet, kan dessutom ge mycket större påföljd än bara ett bötesbelopp. Jag tror ändå att det arbete som pågår gemensamt i branschen och som handlar om hur man kan märka upp, hur man kan ändra designen och hur man kan spärra av före ett vägarbete för att uppmärksamma att det pågår är viktigt för att få ned hastigheten. När vi var på resa i för såg jag några skyltar som används på olika ställen för att medvetandegöra personer som sitter och kör bil om att det pågår vägarbete. Före ett vägarbete såg man en stor och tydlig affisch, ofta med en pappa och ett litet barn, som talade om att man nu kommer in i ett område där denna pappa eller mamma jobbar. När man hade passerat igenom vägarbetet fick man ett tack för att barnet skulle få se sin mamma eller pappa . Det finns olika sätt att uppmärksamma den som kör på att man ska iaktta varsamhet och inte bara rulla på som vanligt. Man ska se på omfattningen, och det är fortfarande så att om man kör för fort finns det böter. Vi har en ordning som kanske påminner lite grann om den som man har i , nämligen att man på vägar med hastigheter får högre böter när man kör snabbare än på vägar med hastigheter . Vi har hastighetsgränser förutom 70. 113 (S): Vi är alltså överens om hur situationen ser ut och vad det är som åstadkommer problem, problem som kan få stora konsekvenser. Men jag vill trots det återkomma till att det inte hjälper om vi har denna typ av system om man inte följer upp det. Någon måste vara på plats och hjälpa dessa personer och se till att hastigheten hålls. Som ministern själv sade kvittar det om vi har en hastighetsgräns om folk fortfarande kör i 50, 60 eller vad det kan vara. Då måste vi komma åt det. Man höjde bötesbeloppen 2006, alltså , men vi kan utifrån de vittnesuppgifter som jag har fått konstatera att den höjningen inte har räckt till för att få det förväntade resultatet. De som jobbar ute på vägarna tycker inte att problemet har minskat. Då menar jag att man kan höja dessa belopp så att de blir ännu mer avskräckande. Man kan öka konsekvenserna av handlandet från dem som kör för fort på ett sådant sätt att det ger avtryck i folks beteende. Men jag vill att detta kompletteras med en närvaro som gör det möjligt att utkräva dessa böter eller vilken påföljd det nu blir. Då borde det vara rimligt att polisen är närvarande i större utsträckning än . och andra borde få möjlighet att ha tillgång till mobila fartkameror så att man kan utdöma de straff som finns för de brott som begås. Detta var lite grann bakgrunden till att jag ställde frågan till just justitieministern. Då kommer fler ministrar in i denna hantering. Men jag förutsätter att infrastrukturministern har en så bra relation till justitieministern att ni ska kunna resonera ihop er om detta för att få detta att fungera. Min åsikt är att vi behöver ta ett par steg till för att få till det som vi vill ha, nämligen en nollvision för dem som arbetar på vägarna. Jag har inte lyckats ta fram siffror på hur många som blir skadade. var det en man som tyvärr avled när han jobbade på vägen. Men är det en nollvision så är det en nollvision, oavsett hur många det handlar om. Då ska vi se till att de instrument som behövs ska finnas för att vi ska kunna få detta att fungera. 114 Statsrådet (M): Det är naturligtvis riktigt. Det handlar om ungefär 200 personer , och de flesta är trots allt trafikanter. Det är ofta så kallade upphinnandeolyckor, att de som kommer bakifrån kanske håller hastigheten men inte avståndet. Det finns alltså många faktorer i detta. Det är möjligt att man upplever att antalet arbetsplatsolyckor vid vägarbeten inte har minskat. Däremot har vi mer trafik på våra vägar och ett antal olyckor. Rent faktiskt har antalet olyckor inte ökat. Men jag tror ändå att detta har blivit påtagligt. hade vi den så kallade i . Den var egentligen kopplad till järnväg, och det var en grävmaskin inblandad. Det satte fokus på att vi bör kunna dra mer lärdom av hur vi jobbar förebyggande med trafiksäkerhet, framför allt i fråga om arbetsmiljö vid arbeten på väg och järnväg. Detta är ett arbete som har inletts med branschen och där också VTI, har fått titta på hur man kan jobba med säkerhet och arbetsmiljö vid både väg- och spårarbeten. Detta är oerhört viktigt. Vi har höjda bötesbelopp. Det är riktigt. Vi har också fler poliser än vad vi hade 2006, och det ingår i deras uppdrag att sköta översynen av trafiksäkerhet och göra dessa kontroller. Det är oerhört viktigt att det sker så att människor kan se att polisen gör denna översyn. Då skärper man till sig lite grann. Ja, det är alldeles riktigt som säger: Vi är flera ministrar inblandade i det här. När det gäller trafiksäkerhet har jag i min dialog med justitieministern varit inne på om det skulle vara rimligt, möjligt eller ens önskvärt att öka bötesbeloppet när det är kopplat till vägarbeten. Det är en sak om du kör på en väg, men här är det synnerliga omständigheter. Frågan är dock hur det blir med proportionalitet och olika saker. Det är mer än det jag brukar syssla med, men jag kan tycka att det finns en rimlighet i det. Däremot har vi det begrepp som det också tas hänsyn till, och det är vårdslöshet. Kommer man farande alldeles för fort vid en vägarbetsplats och inte iakttar varsamhet eller aktsamhet, vilket egentligen är portalparagrafen i hela körkortslagen, är man nämligen vårdslös. Det kan till och med inbringa ett högre straff i form av dagsböter eller annat än vad en bötesförseelse gör. Det är därför jag menar att det gäller att se till den samlade helheten. Jag tycker ändå inte att den här diskussionen behöver vara förgäves. Det som är viktigt och som jag nu också följer är det branschgemensamma arbete man egentligen tog i hand på och skrev under . Det ska följas upp – man gör en utvärdering – och är kopplat till flera saker. Det gäller både hur man förmår trafikanter på våra vägar att ha ett bättre beteende och hur man kan förebygga för dem som ska ha arbetena – jobba med dem på ett bra sätt och få in det här redan i upphandlingen. Det handlar också om hur man kan jobba med kommunikation och information, för att se om det kanske är en bättre och mer hållbar väg. Det är nämligen inte meningen att vi ska straffa bort folk från ett beteende, utan det bästa vore ju om de faktiskt tänkte efter före. 115 (S): När man kommer in på diskussionen om proportionalitet tycker jag att vi går fel i det politiska livet, för hur stora böter är proportionellt riktigt när det gäller att undvika att en person blir skadad eller till och med avlider? Det går ju inte att bedöma i kronor, utan det är helt andra värden man då pratar om. Man skulle alltså kunna säga att det ska kosta flera miljoner och ändå ha en proportionalitet i det, i relation till konsekvenserna. Egentligen finns det inget högsta belopp för det, tycker jag rent känslomässigt. Då handlar det alltså mer om att man måste lösa de här sakerna rent praktiskt, och jag förutsätter att ministern nu tar med sig det här resonemanget till justitieministern och att man utvecklar en modell som förhoppningsvis ska kunna bli bättre än den vi har . Ministern var inne på att vi har fler poliser . Ja, det stämmer ju, men den uppgift jag har fått mig till del från mitt hemlän – jag vet inte om den gäller för hela landet – är att vi aldrig har haft så få trafikpoliser som . Det är klart att det får återverkningar på våra vägar om de inte finns tillgängliga där. De trafikpoliser som finns nyttjas i stället för andra saker, och det är väldigt dålig återväxt inom den här kåren bland de nyutbildade. Det är dock justitieministerns problem; jag ville bara berätta vad jag har hört. Jag förutsätter och tror att ministern kommer att ta med sig det här och att det kommer att bli en bättre situation. Med det, fru talman, vill jag passa på tillfället – det är nämligen sista gången som åtminstone jag står i den här stolen och talar, tror jag – att önska ministern och talman med personal en trevlig sommar. 116 Statsrådet (M): Ja, jag tycker att säkerhet för vägarbetare – och för trafikanter vid vägarbeten – är oerhört viktigt. Vi håller fanan högt när det gäller trafiksäkerhetsarbete i i stort, och här gäller det att titta på varje område för att se vad mer vi kan göra bättre. Jag kommer naturligtvis att ta med mig det här i det arbete som sker. Jag hoppas att kan se hur arbetet fortskrider.