prot · H10986 · 2014-03-19 00:00:00 — I en statlig utredning gör man naturligtvis så att man försöker komma överens över partigränser, alliansgränser, blockgränser eller vad det nu är för gränser. Som jag tolkar det är fullt med på det här förslaget. Jag tror att vi kommer att kunna tillfredsställa brett alla oss som har drivit den här frågan. Men vi vill göra och genomföra det här på ett praktiskt sätt. Jag tror inte att ett moratorium eller fyrkantiga riksintresseklassningar, även om vi diskuterat det, är den praktiskt framkomliga vägen. Det som Miljömålsberedningen nu skissar på tror jag är en bra och praktiskt framkomlig väg där man värderar utifrån de platsgivna förutsättningarna. Det tror jag fungerar för både och mig. 87 (KD): Jag yrkar bifall till utskottets förslag i betänkande CU17 och avslag på motionerna. Hushållning med mark- och vattenområden är ett mycket viktigt område. När jag har lyssnat på civilutskottets tidigare debatter i kammaren, som jag emellanåt brukar roa mig med, har jag märkt att mycket har varit på gång av utredningar kring hushållning med mark- och vattenområden. Miljömålsberedningen lade fram delbetänkandet Plan för framtagandet av en strategi för långsiktigt hållbar markanvändning som bland annat tar upp hållbar användning av jordbruksmark. Här finns aspekter kring viktiga framtida utmaningar när det gäller produktion av bland annat mat, foder och bränsle. kom delbetänkandet Långsiktigt hållbar markanvändning som handlar om skydd och skötsel av land, sötvattenområden och miljöhänsyn i skogsbruket. Båda de här delbetänkandena bereds i . Miljömålsberedningen redovisar sitt slutbetänkande . Regeringen tillsatte en särskild utredare som ska gå igenom dricksvattenområdet, från råvatten till tappkran för allmänt dricksvatten. Jag sitter i för , som är en samverkansplattform där vi diskuterar gemensamma vattenfrågor och där vi fångar upp lokal kunskap och synpunkter på hur vattnet mår. Genom samverkan med Havs- och vattenmyndigheten och arbetar vi i vår landsända för att leva upp till EU:s vattendirektiv och det direktivet. Det pågår alltså ett omfattande arbete på de här områdena, som vi hört tidigare talare nämna. Även på området vandrande fisk i sjöar och vattendrag finns det ett arbete som pågår. kommer med ett slutbetänkande . Det uppmärksammas av motionärerna att regler på det här området är föråldrade, till exempel frågan om förorenaren är den som ska betala, som det är i många fall när det gäller miljöfarlig verksamhet. Det talas en hel del om laxtrappor när det gäller fiskars vandringsvägar. Och laxen är naturligtvis oerhört viktig. Men det finns en annan fisk, ålen, som nämnde, som också är beroende av vandringsvägar för att ta sig från saltvattnet upp till insjöarna, för att sedan börja vandringen till . Ålen är en fascinerande skapelse! Den söker sig upp till sötvatten för att växa till och bli stor för att bli mor eller far till en ny generation. Sedan vill den ut genom samma vandringsleder, för att sedan ta sig till . Där leker den för att sedan dö. Se och sedan dö! Den amerikanska och den europeiska ålen leker tillsammans i . Ålens larver tar sig sedan tillbaka med strömmarna. De europeiska och de afrikanska larverna tar sig till och , och de amerikanska larverna tar sig till . Är det inte fascinerande? När larverna kommer närmare kusten pigmenteras de och blir glasål. köper vi in glasål från och till . Den placeras ut av ålfiskare i och vid kusten. Den växer till sig och blir gulål. När den är könsmogen kallas den för blankål. När ålen ska ut igen – nu börjar problemen – då räknar man med att i genomsnitt av ålarna dör på grund av att de slås sönder i turbinerna på nedvägen. Därför fångas ål i insjöar som och och lastas på lastbil och transporteras nedströms och har sedan fri väg till . and transport är ett sätt att transportera den könsmogna ålen ut till kusten. Jag vill nämna en kollega i , , en moderat ledamot i miljö- och jordbruksutskottet. Han har gjort stora insatser och haft ett varmt hjärta för just detta med trap and transport. får vi också ge varandra beröm här. Jag har min hemvist i och har vuxit upp intill där de röda bergen vilar. Just där är stranderosionen inte ett akut problem på samma sätt som i andra områden i landet. Nedbrytningen av den bohuslänska gnejsen och graniten tar . På andra håll kan det vara mer problematiskt och mer omfattande när det gäller såväl vattendrag och sjöar som havsknuten erosion. tillhör de drabbade områdena. Och i ökade stranderosionen i samband med introduktionen av större Finlandsfärjor . Det drabbade flera känsliga områden längs de stora farlederna in till . Det vidtogs åtgärder, och man kunde eliminera en del av problemen, men de finns fortfarande kvar längs farleder och kustremsor. Stranderosionen kan ha stor påverkan på djur och växter. Den kan också minska attraktionskraften när det gäller friluftslivet. Jag nämnde tidigare en särskild utredare som regeringen har tillsatt och som ska gå igenom dricksvattenområdet, från råvatten till tappkran. larmar nu att svenskt dricksvatten kan innehålla farliga kemikalier som påverkar kroppens inre organ. Kemikalierna har upptäckts i dricksvattentäkter i bland annat , och . Flera här har nämnt att drabbades och drabbades av problem med vattenkvaliteten. Vatten är viktigt för vår hälsa. I blev det snabbt brist på vatten på flaska i butikerna. Vatten är ju helt livsavgörande. Och vi har länge tagit för givet att vattnet är rent och hälsosamt att dricka ur kranen. Det vore tråkigt om vi skulle behöva gå över till att dricka vatten på flaska för att känna oss helt trygga. 88 (MP): Vi är alla beroende av att ha tillgång till rent vatten. Dricksvatten är en förutsättning för ett fungerande samhälle, ja, en förutsättning för själva livet. Det är lätt att ta rent vatten för givet i vårt land, där vi har turen att ha ovanligt gott om dricksvatten. Kanske är det därför som hoten mot i praktiken inte tas på allvar av alltför många utan tillåts bli värre. skyddas av fyra riksintressen enligt – friluftsliv, fiske, natur och kulturmiljö. Sjön blev äntligen vattenskyddsområde. Hela är också ett Natura 2000-område, ett av de områden som skyddas av EU. är även dricksvattentäkt för cirka en kvarts miljon människor, och ytterligare kommuner är på väg att ansluta till Vättervatten. Framöver kan som dricksvattentäkt komma att behövas för att försörja långt fler människor – som nämnde – om till exempel havsnivån stiger och ger upphov till saltvatteninträngning i , som är dricksvattentäkt för i princip hela . Även den europeiska kontinenten tittar på som möjlig framtida dricksvattentäkt. Jag vill också nämna att östra har blivit biosfärområde under – en utmärkelse som ställer krav på långsiktigt hållbar samhällsutveckling. skydd är alltså redan starkt i lagstiftningen, om svenska myndigheter och domstolar följer den EU-lag som har förbundit sig att följa. Men eftersom miljöintressena i praktiken prioriteras ned till förmån för andra samhällsintressen behöver skydd förtydligas. Vackra ord räcker inte. Andra samhällsintressen, som Försvarsmakten och gruvnäringen, kan inte tillåtas ha gräddfiler i lagstiftningen i fortsättningen, särskilt inte som dessa samhällsintressens behov rimligen kan tillgodoses på andra sätt utan att riskera . Utöver den omfattande befintliga övningsverksamhet som försvaret har tillstånd att bedriva över är en ansökan inlämnad om en ombyggnad av , där man vill öka det totala antalet flygrörelser kraftigt och därmed öka årsförbrukningen av bland annat flygfotogen. Försvarsmakten planerar även utökade internationella skjutövningar i samarbete med Nato från stridsflygplan och helikoptrar mot mål rakt ned i vattnet. Det är inte bara omoraliskt att Försvarsmakten i en värld som till stor del präglas av brist på rent dricksvatten använder värdefulla dricksvattentäkter som övningsfält, det är också dålig säkerhetspolitik eftersom de stora hoten mot fred och säkerhet till stor del handlar om brist på naturresurser, som rent vatten, klimatförändringar som förvärrar problemen och de konflikter som riskerar att uppstå om dessa allt knappare tillgångar. Till råga på allt är det onödigt att använda , eftersom Försvarsmakten, om den behöver öva, har tillgång till ett skjutfält i och därtill avancerade simulatorer. Ännu ett mycket allvarligt hot mot vattenkvalitet är den planerade gruvan vid utanför . Ett stort dagbrott mindre än från vore ett oförsvarligt risktagande med tanke på lakvattenavrinning till , inte minst i det långsiktiga perspektivet. Gruvplanerna väcker viktiga och långsiktiga frågor om hur vi lever och hur vi hanterar våra gemensamma resurser, såväl vatten som mineraler, och vilket moraliskt ansvar vi har, vi som lever och har makt att fatta beslut som kommer att ha avgörande betydelse för dem som kommer efter oss. Är det en rimlig prioritering att låta ett gruvbolag göra kortsiktig vinst på att ta upp sällsynta jordartsmetaller för att ytterligare öka konsumtionen av mer eller mindre nödvändiga prylar, somliga rent av destruktiva – som vapen – till priset av att riskera oersättliga naturvärden och livsförutsättningar som dricksvatten? Enligt min mening är svaret självklart nej. Beslut som har stor betydelse för framtiden kräver att vi tänker längre och djupare än vanligt. Utan rent vatten klarar vi oss inte. Så enkelt är det. Däremot har vi inte råd med en alltmer uppskruvad jakt på ständigt nya prylar som kräver naturresurser. Om alla konsumerade som svenskar skulle vi behöva flera jordklot. Det är ohållbart, liksom att konsumtionen blir alltmer orättvist fördelad. Det är alltså både nödvändigt, önskvärt och brådskande att ställa om ekonomin så att den håller sig inom naturens ramar och prioriterar de mångas grundläggande behov – som vatten – i stället för ekonomisk vinst åt några få. För detta krävs politisk vilja och fantasi, kloka och långsiktiga reformer och beslut. Att ge överordnat skydd är ett sådant beslut. Vidare behöver föråldrade minerallagstiftning, som ensidigt gynnar gruvexploatörer, moderniseras. Vi gröna har flera förslag om hur det ska gå till, som vi återkommer till i en senare debatt om mineralpolitik. Jag vill också passa på att nämna att i stället för ett regelverk som uppmuntrar att nya prospekteringstillstånd ges, utan tillräcklig hänsyn till miljö och samhällsekonomi, finns det en stor potential att styra mot återanvändning av de mineraler som redan finns i omlopp i samhället, vilket är en stor och outnyttjad resurs. Ett tredje hot mot är planerna på utvinning av fossilgas i Motalatrakten. Gas utvinns ur alunskiffer genom så kallad frackning, en mycket miljöfarlig metod, som har orsakat stora problem framför allt med förgiftat grundvatten i . Metoden är därför förbjuden i flera länder, och vill att den ska förbjudas även i , liksom prospektering och utvinning av fossilbränslen över huvud taget. Med tanke på detta och på klimatet borde det vara uteslutet att tillåta provborrning efter gas. Ändå har tillstånd att göra det getts, inklusive i ett naturreservat i . Det får inte ske. Skyddet av måste, mot bakgrund av allt detta, stå över andra samhällsintressen. Det borde vara en fråga där vi kan enas över partigränserna och ta gemensamt ansvar. Landsbygdsminister tillsatte en utredning om hur vi ska trygga dricksvattenförsörjningen . Ett viktigt steg är att göra skyddet av till överordnat riksintresse för att trygga – och kanske även – framtida dricksvattenförsörjning, och det borde därmed ha även regeringens stöd. Det handlar om solidaritet över gränser och generationer, fred och säkerhet. Vi har debatterat de säkerhetspolitiska aspekterna och Försvarsmaktens skjutövningar i , och vi betonade då det ansvar vi som folkvalda har att utöva vår beslutsmakt på ett ansvarsfullt sätt med hänsyn till såväl samhällets bästa som kommande generationer. vill jag upprepa min uppmaning till att tänka långsiktigt och ställa sig bakom vårt förslag att uppmana regeringen att utreda möjligheten att göra till ett överordnat riksintresse. Inför FN:s världsvattendag, som infaller nu , vore detta ett starkt budskap om att vi i tar hållbar förvaltning av världens vattentillgångar på allvar, inte minst ett budskap till alla de engagerade människor som kämpar för att skydda och till kommande generationer. Jag yrkar därför bifall till reservation 2 och hoppas att hela ställer sig bakom den. 89 (MP): Jag vill först tacka för att jag får delta i civilutskottets behandling av betänkandet CU17. Jag tycker att det är roliga och intressanta frågor ni behandlar. Jag har begärt ordet för att argumentera för två av mina motioner, dels C261 om , dels C298 om . Vi har hört en hel del om detta. Jag blev väldigt glad av att höra prata väl om ålen – det är en annan hjärtefråga för mig. Vi får betänka att av ålbeståndet faktiskt har försvunnit och att det är en akut hotad, rödlistad art. Den stora frågan gäller glasålen som vi fraktar hit: Hittar den tillbaka till ? Det är den stora frågan. Jag återvänder till min motion om . är dricksvattentäkt för en kvarts miljon människor, har vi hört, och ytterligare kommuner är på väg att ansluta sig till Vättervatten. Dessutom kan bli en dricksvattentäkt om till exempel havsnivån stiger och ger saltvatteninträngning i . Även nere i tittar man på som möjlig framtida dricksvattentäkt. När vi talar om att värna vatten måste vi betänka att omloppstiden för vattnet i är . Det är det vatten som fanns där 1950 som rinner ut . Det gör att det blir ett alldeles särskilt ansvar för vatten. Det är inget som bara rinner runt , utan det tar sin rundliga tid. Det är då inte rimligt att Försvarsmakten, i en värld som till stor del präglas av brist på rent dricksvatten, använder dricksvattentäkten som övningsfält. Vi har också hört om gruvan vid . Det är viktigt att man anlägger hundraåriga perspektiv, för gruvdammarna ska ligga kvar . Sedan har vi hört om fossilgasen i Motalatrakten. Dessa hot sammantaget gör att skyddet av måste stå över andra samhällsintressen. Frågan om skyddet av fick ökad aktualitet i och med finansminister lättsinniga uttalanden om att göra det lättare att bebygga . Man kan kanske tycka att vi har gott om i , men då tänker man inte på att vi utnyttjar utomlands via vår import av mat. Det är , och vi brukar 2,6 miljoner . Där har ni en liten jämförelse. Vi pratar om världen. 900 miljoner människor går och lägger sig hungriga . Vi blir 90 miljoner fler på planeten . Det blir alltså färre kvadratmeter jord per individ att odla mat på. I försvinner , trots det lagskydd vi har. Jag tycker att det finns goda skäl att ifrågasätta kommunernas planmonopol över åkerjorden. Jag ser framför mig ett system där kommunerna får särskilt ansöka om att bebygga och då argumentera för sina synnerliga skäl. Jag vill avslutningsvis nämna några klassiska ord av om vad man ska investera i: Buy land, theyre not making it anymore. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 17 §.) betänkande 2013/14:UbU11 Gymnasieskolan föredrogs. 90 (S): I den här debatten behandlar vi framför allt de kommittémotioner om gymnasieskolan som väckts av S, V och MP under den allmänna motionstiden. Gemensamt för oss är att vi tycker att ambitionen för gymnasieskolan ska höjas. Majoriteten i utskottet avstyrker samtliga våra förslag med bland annat motiveringen att de anser att vi har en gymnasieskola anpassad för framtiden på plats. Det tycker inte vi. Ambitionerna var goda, men verkligheten har visat att det inte har fungerat. Alla vill inte bli akademiker. Men nära nog alla vill ha ett jobb. För att få ett arbete krävs en gymnasieutbildning. Att säga något annat är att luras. De flesta studier som rör arbetsmarknaden visar att ungdomar utan gymnasieutbildning har svårt att etablera sig på arbetsmarknaden. Vi har föreslagit att gymnasiet ska vara obligatoriskt. När man säger till ungdomar, som minister , gång efter annan att alla vill inte bli akademiker och det är inte ens önskvärt – ibland smyger det sig in ett kan – sänder det fel signaler. För det första: Vad är en akademiker egentligen? En person som studerar eller är utbildad vid högskola eller universitet – det är väl det första man kommer att tänka på. Är det en yrkesarbetande med betyg i akademisk utbildning, ett förhållningssätt eller att du blir duktig på att sortera det du lär dig? Det tror jag att det är väldigt många som kan tänka sig att göra och att bli, åtminstone i livet. Forskningen har visat att höga krav och förväntningar på alla är en framgångsfaktor. För det andra sänder det konstiga signaler till omvärlden. I en kunskapsekonomi, där vi ska konkurrera med kunskap och inte med låga löner, duger det inte att sänka målet för eftergymnasial utbildning. Det finns ca 8 431 yrken i . Vi måste ha en gymnasieskola som förbereder för detta och som lägger grunden till att man kan byta mellan dessa yrken under livet eller kanske till och med starta ett företag. Vi måste sluta att sortera. Vi ska inte rigga återvändsgränder och säga åt folk att de är det ena eller det andra. Vi behöver praktiska teoretiker och teoretiska praktiker. Faktum är att hjärnan och handen hör ihop – det är vetenskapligt bevisat. Vi vill att alla gymnasieprogram ska ge grundläggande behörighet. Avståndet måste vara kort till att gå vidare till yrkeshögskola eller högskoleutbildning, och gymnasieskolan ska också rusta en med bildning för livet. Ett av motiven till gymnasiereformen var att den skulle leda till färre avhopp. Det var en lovvärd ambition, absolut. Analytiker på säger att det är så pass stora volymer av unga som inte slutför gymnasiet att det är det stora och viktigaste arbetsmarknadsproblemet. Vi ser ingen tendens till att det har blivit färre avhopp. I som kom , tror jag, ser man att de snarare har ökat. Andelen unga mellan 18 och 24 utan gymnasieutbildning var också högre 2012 än 2011. Utskottsmajoriteten säger att det är för tidigt att fastställa vilka effekter gymnasiereformen har haft. Man ska följa utvecklingen, säger man. Vi har hört det förut, eller hur? Vänta och se. Det har vi absolut inte tid med! Som jag sade tidigare vill vi att gymnasieskolan blir obligatorisk. Det ställer krav på ungdomarna, men det ställer också krav på staten, kommunerna och skolhuvudmännen. Vi behöver förstås möta det med stora insatser för att alla unga ska ha möjlighet att nå en gymnasieexamen. Det kräver resurser, men det gör det också när ungdomarna står utanför. Stödet till eleverna måste stärkas. Det kräver nationella mål för avhoppen, och en utvecklad strategi som staten och huvudmännen kan komma överens om måste till. SKL har många goda exempel att peka på. Men vi socialdemokrater nöjer oss inte med det, utan vi vill också skriva ett utbildningskontrakt med dem som är så att vi samlar alla resurser, möjligheter och stöd för att de ska få en gymnasieutbildning. Ett annat motiv till att så starkt dela upp gymnasiet i högskoleprogram och yrkesförberedande program var att stärka yrkesutbildningen. Inte heller den ambitionen var fel – tvärtom, inte minst om man tittar på den framtida brist på vissa yrkesarbetare som man spår om. Många yrkesutbildningar leder också direkt till jobb. Jag brukar inte ta så stora ord i min mun i den här talarstolen, men jag kan nästan säga att jag tycker att detta är ett misslyckande. Eleverna söker sig inte till yrkesprogrammen; de snarare flyr dem. Det finns dock goda exempel i landet – skolor där man lyckas rekrytera elever till yrkesprogrammen. Gemensamt för dem tycks vara att man jobbar målmedvetet på att se till att eleverna får en bred kompetens och att de har möjlighet till vidare studier men också att de har en mycket nära koppling till arbetsmarknaden. Modellen med yrkescollege bygger på ett mycket nära samarbete mellan skolans huvudmän, regionens näringsliv, arbetsgivare i offentlig sektor och fackföreningar, som aktivt deltar i utbildningens utformning och kvalitet. Vi socialdemokrater vill utveckla yrkesprogrammen i linje med den modellen. Även det andra pedagogiska spåret inom yrkesutbildningen, lärlingsutbildningen, måste utvecklas i nära samarbete med arbetsmarknadens parter. Lärlingsutbildningen är bra och ska finnas som ett alternativ för de elever som anser att det är den bästa formen. Men vi måste göra slut på beskrivningen att det är en form för skoltrötta. Det är det inte. Vi måste hitta system för att kvalitetssäkra den gymnasiala lärlingsutbildningen tillsammans med yrkesprogrammen. Människan lever inte av bröd allena. har mitt anförande varit väldigt inriktat på jobben, men självklart har gymnasieskolan också ett demokratiskt och bildande uppdrag. När jag och mina S-kolleger i utskottsgruppen träffade rektorn för i talade han om den reella kursplanen, det vill säga vad man behöver ha med sig i livet. Det gymnasiet är ett av de goda exemplen som jag talade om. Regionens industri och kommun äger friskolan, och man satsar på att erbjuda dubbla kompetenser: jobb eller plugg. Den reella kursplanen för gymnasieskolan innehåller enligt rektorn många kompetenser: 200 poäng ansvarstagande, etik, moral och människosyn, frågeformulering, initiativrikedom med mera. Det är endast ett ämne som har 201 poäng, och det är humor. Det tycker jag är en väldigt bra kursplan. Det säger ju någonting om vad man faktiskt behöver lära sig i gymnasieskolan. Den estetiska verksamheten i gymnasieskolan kan höra hit men kan också utveckla elevernas fantasi och kreativitet, som är en viktig kompetens i många yrken. Kulturell medvetenhet och kulturella uttrycksformer är dessutom en av de åtta nyckelkompetenser för livslångt lärande som fastställts av EU och som har ställt sig bakom. Estetisk verksamhet bör därför ingå som ett gymnasiegemensamt ämne i de nationella programmen. Jag vill slutligen yrka bifall till våra reservationer 1 och 5. 91 (MP): Utbildningssystemet är centralt för samhällets möjligheter att utvecklas positivt. En tidsenlig utbildningspolitik är en förutsättning för ett hållbart och modernt samhälle. Ett utbildningssystem som är inkluderande, som underlättar för elever att lära sig och utvecklas, som bryr sig om alla elever och som ser till varje elevs specifika behov har större förutsättningar att vara framgångsrikt. Ett sådant system har alliansregeringen inte haft förmågan att införa. Alliansens politik har ofta lett till uppdelning, sortering och återvändsgränder. I stället för att öppna fler dörrar har regeringen gjort vad den kunnat för att allt fler dörrar till vidareutbildning ska stängas. Elever som inte gör de rätta valen ska straffas genom att vidareutbildning försvåras; det är Alliansens politik. vill i stället öppna upp för framtida val och uppmuntra och stödja den som vill gå längre eller utbilda sig mer, oavsett när man fattar besluten. Alliansregeringens gymnasiereform, där man har försvårat för elever som går yrkesprogrammen att gå vidare till högre studier, har fått tummen ned av eleverna eftersom söktrycket till yrkesprogrammen minskar. Det visar rapporter från . En tydlig bild kommer fram när vi ser på årskurs 1. gick av eleverna på yrkesprogram. hade det sjunkit till . Det är en minskning . Det är kontraproduktivt att regeringen på detta sätt gjort att färre väljer yrkesprogrammen, som är centrala för den svenska arbetsmarknaden. vill i stället göra yrkesprogrammen attraktiva så att söktrycket ökar. Ett annat problem i gymnasieskolan är avhoppen samt att alltför många går ut gymnasieskolan utan ett fullständigt gymnasiebetyg. Andelen som efter att de börjat läsa på gymnasiet fortfarande inte har ett slutbetyg har varit , trots Alliansens höga svansföring i frågan. Drygt var femte person har inte fullföljt gymnasieutbildningen, och den borgerliga regeringen har inte förmått att åtgärda detta. I stället hamnar många i introduktionsprogram. Introduktionsprogrammen är på väg att bli utbildningsväsendets motsvarighet till fas 3. Skolsegregationen är ett påtagligt problem.