prot · H109109 · 2014-05-08 00:00:00 — Men de kan även användas för förföljelse av utsatta personer. Därför välkomnar jag att skatteutskottet, som har att hantera denna typ av frågor, nu verkligen gör en kraftansträngning och ser till att få fram ett ökat skydd för människor som är våldsutsatta. Att vara våldsutsatt är, som någon sade, det allra värsta man kan tänka sig. Jag som inte är det kan inte tänka mig något värre än att jag eller någon anhörig skulle bli det för att några okända personer kartlägger oss med hjälp av offentliga register. Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet. (Applåder) Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 20 §.) 15 § Straffansvaret vid egenmäktighet med barn betänkande 2013/14:JuU24 Straffansvaret vid egenmäktighet med barn (prop. 2013/14:120) föredrogs. 10 (C): Vi har kommit fram till ett antal betänkanden från justitieutskottet där mycket viktiga frågor behandlas men där det bara finns en talare anmäld eftersom det inte har blivit någon debatt. Det finns inga motförslag, utan det är eniga förslag från utskottets sida. Jag tänkte tala om straffansvaret vid egenmäktighet med barn. är det lite segt att vara politiker. Det kan ta att komma fram till ny lagstiftning. Först ska man se till att frågan utreds. Sedan blir det en remissomgång. Därefter ska frågan gå via Lagrådet innan det blir en proposition. Men när man väl har nått fram känns det riktigt bra. skrev jag på min blogg om två frikännande domar i . Det handlade om fäder, som också var vårdnadshavare, som lovligt hade tagit med sig sitt barn till ett annat land men sedan inte återvänt hem. De hade alltså olovligen hållit kvar barnet men inte olovligen bortfört barnet. Då kom fram till att detta inte föll in under 7 kap. 4 § om egenmäktighet med barn eftersom den paragrafen kräver ett olovligt bortförande. Min reaktion då, , var att det är fullkomligt orimligt och att en lagändring måste göras. är vi äntligen där. Rent lagstiftningsmässigt gör vi en ganska begränsad förändring. Vi byter ut ordet bortför mot skiljer barnet från den andra vårdnadshavaren. Därmed täcker vi också in situationen när en vårdnadshavare kvarhåller ett barn mot den andra vårdnadshavarens vilja. Detta kommer alltså att omfattas av straffbestämmelsen om egenmäktighet med barn. Straffskalan bibehålls oförändrad, alltså fängelse på mellan och . Man kan fundera på varför det har blivit så att dessa kvarhållandefall inte har varit kriminaliserade. Menade 1942, när strafflagen antogs, att det skulle vara lagligt för en vårdnadshavare att kvarhålla barnet så att den andra vårdnadshavaren inte skulle kunna få träffa barnet? Nej, givetvis är det inte så. Frågan var sannolikt inte ens aktuell att diskutera eftersom det inte fanns någon gemensam vårdnad utanför äktenskapet. har vi ändrat vårdnadsreglerna, vilket givetvis har varit bra. Då har dock också nya situationer skapats, som strafflagstiftningen inte har omfattat. Givetvis kan man säga att vi borde ha ändrat det här tidigare, i samband med att vårdnadslagstiftningen förändrades; då hade det jag uppfattar som en lucka i lagen inte funnits. , fru talman, vill jag säga att man nog inte ska tro att lagändringen kommer att göra att ingen förälder kommer att kvarhålla barnet mot den andra förälderns vilja. är det olagligt att olovligen bortföra barnet, och ändå sker det i hundratals fall . Lagstiftningen i sig gör alltså inte att det här totalt upphör, men det är viktigt att samhället markerar att detta är olagligt. Det är olagligt att kvarhålla barnet så att den andra vårdnadshavaren inte kan träffa barnet. Det ger också svenska myndigheter ett tydligare uppdrag att hjälpa till att återfå barnet, eftersom ett brott har begåtts. Jag kan, vilket jag inledde med, konstatera att alla partier är överens i frågan. Det är bra. Det är alltså ett enigt förslag i betänkandet, och jag yrkar bifall till det. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 20 §.) 16 § En effektivare kriminalisering av penningtvätt betänkande 2013/14:JuU25 En effektivare kriminalisering av penningtvätt (prop. 2013/14:121) föredrogs. 11 (M): I kampen mot organiserad brottslighet är det av stor betydelse att det finns möjligheter att på olika sätt beivra handlingar som är klandervärda samt komma åt vinsterna från sådan brottslighet. Det jag ska tala om är justitieutskottets betänkande som, precis som regeringens proposition, har rubriken kriminalisering av penningtvätt. Då uppkommer frågan: Vad är penningtvätt? Allmänt sett tänker man på åtgärder som syftar till att dölja eller omsätta av brottslig verksamhet. Det är ett allmänt begrepp som inte finns inom straffrätten. Som det ser ut är penningtvättsåtgärder straffbara, till exempel penninghäleri eller penninghäleriförseelse. De bestämmelserna tar dock sikte på åtgärder för att tvätta egendom som någon annan har förvärvat eller på annat sätt tillgodogjort sig genom brott. Det är alltså sådant man gör åt någon annan. Penningtvättsåtgärder kan också vara möjliga att bestraffa enligt andra straffbestämmelser. Som exempel kan man där nämna häleri eller skyddande av brottsling. Som jag inledningsvis var inne lite på kräver en framgångsrik kamp mot organiserad och ekonomisk brottslighet åtgärder för att vi ska kunna dels beröva kriminella deras brottsvinster, dels förhindra att av brott återinvesteras och omsätts i den legala ekonomin. Det är kanske det man i första hand tänker på när man nämner penningtvätt: att pengar åtkomna genom brott tvättas i en legal verksamhet. I arbetet att komma åt detta är det viktigt med en effektiv kriminalisering av penningtvätt, tillsammans med goda möjligheter att förverka egendom som har varit föremål för penningtvätt. Det är just detta man tar sikte på i betänkandet från justitieutskottet. Det föreslås en ny lag om straff för penningtvättsbrott. Jämfört med de bestämmelser som har funnits tidigare ska den nya lagen bli enklare att tillämpa, men straffansvaret ska omfatta också den som tvättar vinster från egen brottslighet och inte bara vinster från någon annans brottslighet. Även den som i näringsverksamhet eller liknande medverkar till åtgärder som skäligen kan antas vara vidtagna i penningtvättssyfte ska kunna straffas. Det innebär att samma person som ägnar sig åt brott och därigenom åtkommer pengar eller skapar sig vinster inte kan omsätta dem i en egen verksamhet. Det föreslås också att försök, förberedelse och stämpling till brott som inte är ringa ska bli straffbart. Förutom att man utökar det kriminaliserade området föreslås utökade möjligheter att förverka egendom som har varit föremål för penningtvätt. Det ska också vara möjligt att belägga egendom som misstänks vara föremål för penningtvätt eller avsedd för finansiering av terrorism – det är en annan del i detta – med tillfälligt förbud att disponeras. Det blir då ett dispositionsförbud. Möjlighet att ta sådan egendom i beslag föreslås också, och det blir då ett särskilt penningbeslag. I ärendet behandlas också tillträdet till konvention om penningtvätt, efterforskning, beslag och förverkande av av brott samt finansiering av terrorism. Genom bestämmelserna bedöms konventionens krav vara uppfyllda. Jag yrkar därmed bifall till justitieutskottets förslag till beslut. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 20 §.) 17 § Åtgärder för att hantera stora brottmål och inställda förhandlingar betänkande 2013/14:JuU29 Åtgärder för att hantera stora brottmål och inställda förhandlingar (prop. 2013/14:170) föredrogs. 12 (M): Detta är ytterligare en proposition från regeringen som har behandlats i justitieutskottet och som tar sikte på någonting som har väckt en hel del uppmärksamhet, både och tidigare , . Det gäller problemet med inställda huvudförhandlingar i brottmål. Det finns olika aktörer som kommer till rätten och som rätten är beroende av för att kunna genomföra en huvudförhandling. Den kanske viktigaste aktören där, som hela brottmålsprocessen riktar in sig på, är den tilltalade. De flesta inställda förhandlingar beror på att de tilltalade inte inställer sig vid huvudförhandlingarna. Från rättssäkerhetssynpunkt är det angeläget att handläggningen av brottmål inte drar ut . Det finns också ett brottsofferperspektiv i det; den som har blivit utsatt för brott måste ha möjlighet att komma till sin rätt och kanske också få skadestånd, om det är aktuellt. Det fordrar att målen avgörs så snabbt som möjligt efter det att brottet har begåtts, men i alltför många fall måste huvudförhandlingar ställas in just på grund av att den tilltalade inte kommer till förhandlingen. Därför föreslås ett antal ändringar när det gäller hantering av stora brottmål och inställda förhandlingar. Samtliga förslag syftar till att minska antalet inställda huvudförhandlingar samt till en enklare och effektivare hantering av stora brottmål. Jag ska nämna några av de viktigaste förslagen i betänkandet. Först och främst ska det strängaste straff en tilltalad får dömas till i sin frånvaro höjas från tre till sex månaders fängelse. Möjligheten att förverka villkorligt medgiven frihet i situationer då den tilltalade inte är närvarande vid huvudförhandlingen ska utökas. Reglerna om utdömande av vite, hämtning och häktning när den som kallas inte kommer till förhandlingen görs tydligare. Dessutom utökas möjligheten att använda förenklad delgivning med den tilltalade. Sammantaget leder förslagen helt säkert till att fler huvudförhandlingar kan genomföras. För att stora brottmål ska kunna hanteras så effektivt som möjligt tydliggörs domstolens ansvar att bedöma om flera åtal ska hanteras gemensamt eller var för sig. Det skapas helt enkelt större möjligheter att avgöra delar av ett mål mot en person; det blir så att man avgör målet i den del som avser en specifik person och fortsätter prövningen beträffande andra. Man kan säga att en faktisk problematik i sammanhanget är stora mål med många tilltalade där det bedöms att huvudförhandlingen ska hållas med de tilltalade närvarande. Det räcker då att någon eller några av dem inte har möjlighet att vara närvarande för att huvudförhandlingen, som ska bedrivas mot alla, förhindras och målet inte prövas. Det är detta man tar sikte på. Åtal mot flera personer för brott som har samband med varandra ska inte rutinmässigt hanteras gemensamt på det sätt som har skett tidigare. Det införs också en regel om ökad användning av förberedelsesammanträden i omfattande brottmål, vilket kan fordras för att få en bättre överblick av den kommande huvudförhandlingen, som kan vara nog så lång i ekobrott och i mer omfattande mål med många tilltalade. Det här är positiva förslag som utskottet har ställt sig bakom. Jag yrkar bifall till justitieutskottets förslag till beslut. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 20 §.) 18 § En ny brottsskadelag betänkande 2013/14:JuU38 En ny brottsskadelag (prop. 2013/14:94) föredrogs. 13 (SD): har länge drivit frågan om att reformera det svenska systemet för utbetalning av skadestånd. Förenklat kan man beskriva dagens ordning på följande vis: 1.Brottsoffret får ett, ofta ganska litet, skadestånd utdömt av domstol. 2.Om gärningsmannen sedan inte betalar självmant måste brottsoffret själv kräva in skulden via kronofogden. 3.Om detta inte hjälper måste brottsoffret kontrollera om man kan få ut pengar via sin försäkring. 4.Om detta inte går får brottsoffret skicka in en ansökan till om brottskadeersättning. 5.Brottsoffermyndigheten betalar sedan ut en brottsskadeersättning, men detta belopp kan vara avsevärt lägre än det utdömda skadeståndet. Det finns tre problem med denna ordning. För det första är det orimligt att skadestånd sätts ned när det betalas ut i form av brottsskadeersättning. För det andra är det orimligt att ett brottsoffer ska tvingas vända sig till den person som gjort en illa och själv kräva in skadeståndet. För det tredje är skadeståndsnivåerna generellt sett alldeles för låga. Att systemet nu förändras, så att inte längre slentrianmässigt kan sätta ned utdömda skadestånd till en lägre summa i form av brottsskadeersättning, är mycket glädjande, men det räcker inte. Det återstår nämligen två brister som är viktiga att åtgärda. Att brottsoffer själva måste driva in utdömda skadestånd av gärningsmän, vända sig till kronofogden, vända sig till sitt försäkringsbolag och i sista hand till för att ansöka om brottsskadeersättning är minst sagt otillfredsställande. Det är en orimlig ordning. En sådan process orsakar brottsoffret onödigt lidande. En sådan process innebär i själva verket en dubbel kränkning av brottsoffret, vilket inte under några som helst omständigheter kan acceptera. Därför vill införa en statlig skadeståndsgaranti. En sådan skulle innebära att staten betalar ut skadeståndet till brottsoffret direkt efter att målet avgjorts och att det sedan blir staten som driver in skulden från gärningsmannen. Vidare menar vi att dagens skadeståndsnivåer avseende ersättningar för brottets kränkning är alldeles för låga. Detta stöds inte minst i studien och upprättelse – en rättssociologisk studie av kränkningsersättning till brottsoffer, publicerad vid 2012. Studien visar att såväl brottsoffer som allmänheten anser att den kränkning som enskilda brott utgör för brottsoffer berättigar till ett mycket högre skadestånd än vad domstolarna utdömer. Exempelvis var domstolspraxis för skadestånd vid rån , enligt studien. När man tillfrågade brottsoffer och allmänheten vad de ansåg vara ett rimligt skadestånd för detta brott fick man ett medianvärde på 50 000 respektive , alltså fem respektive sex gånger högre än vad som är domstolspraxis. Inte minst med anledning av detta vill att regeringen tar fram ett förslag som syftar till att avsevärt höja skadeståndsnivåerna för allvarligt kränkande brott som exempelvis rån, våldtäkt, misshandel och grov misshandel. Med detta sagt vill jag yrka bifall till reservationerna 1 och 2 i betänkandet. 14 (M): Regeringens mål är att minska brottsligheten och att öka människors trygghet. Brottsligheten orsakar mänskligt lidande, otrygghet och stora samhällsekonomiska skador. Få saker kringskär människors frihet mer än rädslan för att drabbas av brott. Brottsliga angrepp på människors liv och rätt till egendom utmanar några av de mest grundläggande värden som det svenska samhället vilar på. Att utsättas för brott är inte sällan förknippat med ett svårt trauma som försvårar och förmörkar livet för den utsatte. De som drabbas av brott ska få stöd och hjälp till upprättelse. Att rättsväsendet lyckas med sina huvuduppgifter, det vill säga att utreda brott, gripa misstänkta och döma de skyldiga, är en del av denna upprättelse. I de fall brott inte kan förebyggas måste samhällets resurser rikta in sig på att minska skadeverkningarna av brotten och att hjälpa de brottsdrabbade. Ekonomisk ersättning är en viktig del i detta arbete. Det är därför angeläget att systemet med brottsskadeersättning fungerar väl. I betänkandet behandlar utskottet regeringens proposition En ny brottsskadelag. I propositionen föreslår regeringen en ny brottsskadelag. Förslaget syftar till att stärka brottsoffrets ställning, skärpa gärningsmannens ansvar och förbättra systemet med brottsskadeersättning. De bestämmelser som regeringen föreslår i proposition har tagits fram efter en bred översyn av brottsskadelag. Flera förändringar föreslås i syfte att stärka det enskilda brottsoffrets rätt till brottsskadeersättning och förbättra handläggning. Det är viktigt att systemet med brottsskadeersättning är väl fungerande. Regeringens utgångspunkt är att brottsskadeersättningen på ett snabbt och effektivt sätt ska minska skadeverkningarna av brott för dem som drabbas. Detta gagnar inte bara det enskilda brottsoffret utan även samhället i stort. Utredningens förslag till en ny brottsskadelag är därför ett välkommet steg för att ytterligare förbättra situationen för brottsoffer. För att stärka det enskilda brottsoffrets rätt till brottsskadeersättning föreslås att inte längre ska kunna bestämma brottsskadeersättning för kränkning till ett lägre belopp än det som domstolen har dömt ut i skadestånd. Genom förslaget garanterar staten att brottsoffret i fler fall får hela den ersättning som han eller hon är berättigad till enligt domen. Brottsoffret slipper därmed att kräva in resterande del från gärningsmannen och kan snabbare lägga den traumatiska händelsen bakom sig. Brottsoffer föreslås få en ökad rätt till brottsskadeersättning, bland annat genom att nuvarande begränsning av vad som högst kan betalas i kränkningsersättning tas bort. Tiden för att ansöka om brottsskadeersättning förlängs från två till . Brottsdrabbade barn och ungdomar är extra utsatta och beroende av vuxna som förstår och agerar. Därför är det viktigt att de brottsdrabbade snabbt får stöd och hjälp att hantera situationen. Jag vill med detta också lyfta fram att regeringen gett i uppdrag att i samverkan med ta fram och anpassa information om skydd och stöd direkt riktad till barn och unga som brottsoffer, inklusive barn som har bevittnat våld. Systemet med brottsskadeersättning ska vara så enkelt och tillgängligt som möjligt för brottsoffret. Detta gäller särskilt unga brottsoffer. Ett barn har i samma utsträckning som vuxna rätt till brottsskadeersättning när han eller hon har utsatts för brott. har barn även rätt till brottsskadeersättning när de har bevittnat brott i vissa fall. Om brottsoffret är ett barn ska ansökan kunna ske upp till efter det att han eller hon fyllt . Det ska räcka med en vårdnadshavares underskrift för att ett barn ska kunna ansöka om brottsskadeersättning. Det ska också bli enklare för barn som har drabbats av brott begånget av en vårdnadshavare att ansöka om brottsskadeersättning. Regeringen föreslår vidare ett större utrymme för att återkräva utbetalad ersättning från gärningsmannen. Det föreslås också att myndigheten som huvudregel ska kvitta en utbetalning av brottsskadeersättning mot en persons tidigare skulder på grund av brott. För att minska brottsligheten har regeringen genomfört den mest omfattande satsningen på rättsväsendet i modern tid. Hela rättskedjan har förstärkts, från polis och åklagare till domstolar. Parallellt med förstärkningen av rättsväsendet har människors trygghet ökat. Att minska brottsligheten är det bästa sättet att öka tryggheten. De som ändå drabbas av brott ska få stöd och hjälp till upprättelse. Brottsoffrens rättigheter måste därför stärkas. En anledning är att rättsväsendet bara fungerar om brottsoffer vågar berätta vad de har varit med om. Men det viktigaste är att människor som utsatts för brott ska känna att samhället står på deras sida. De nya förslagen som föreslås träda i kraft blir en pusselbit i det fortsatta arbetet för ett starkare skydd för brottsoffer. Jag och utskottet föreslår att antar regeringens lagförslag och avslår motionen. 15 (SD) replik: Först vill jag säga till att jag tycker att det är bra att systemet förändras och, precis som jag sade i mitt anförande, att inte längre slentrianmässigt kan sätta ned ett skadestånd. Det är alldeles utmärkt. Men jag skulle gärna ha svar på två frågor. För det första: Anser du, , att dagens skadeståndsnivåer är rimliga? Om ja, vad baserar du i sådana fall den åsikten på? För det andra: Anser du att det är rimligt att ett brottsoffer ska tvingas vända sig till den person som gjort honom eller henne illa och själv kräva in skadestånd? 16 (M) replik: Jag sitter som ledamot i . Du tog upp våldtäkt som ett av de brott där du vill höja ersättningen. Det har vi faktiskt redan gjort. Vi gjorde det . Det gör man med jämna mellanrum när man ser att det var länge sedan det gjordes och när lagstiftningen ändras. Lagstiftningen för sexualbrott skärptes, och då såg man att man skulle höja brottsskadeersättningen. En följd av detta är att man nu kan sänka kränkningsbeloppet, utan det kommer att utbetalas så som domstolen har dömt. 17 (SD) replik: Ja, jag känner till precis var du sitter, , liksom att skadeståndsnivåerna naturligtvis justeras och att de ibland också justeras åt rätt håll. Det är positivt. Men jag frågade rent generellt om skadeståndsnivåer. När det gäller brottet våldtäkt visar det sig att det finns en ganska stor diskrepans mellan vad allmänheten och även brottsoffer anser är rimliga nivåer i samtliga brottskategorier och domstolspraxis. Det var därför jag frågade om det här, och jag skulle gärna vilja ha ett bredare svar. Det här innebär inte att man alltid ska gå på det som allmänheten anser vara rimlig ersättning, men man bör ändå ta det i beaktande. Det är ganska intressant att det, som jag sade, i samtliga fall finns en ganska stor skillnad mellan den allmänna rättsuppfattningen, inte minst hos brottsoffer, och domstolspraxis. Det anser vi vara ett stort problem. Jag tolkar ditt svar som att du anser att dagens nivå är bra. Jag håller inte med och beklagar att du tycker så. Den andra frågan var huruvida det är rätt att ett brottsoffer ska tvingas vända sig till den person som har gjort honom eller henne illa och själv kräva in skadestånd. Vi tycker att det är en orimlig ordning, och därför vill jag ha svar på frågan: Anser du att det är en rimlig ordning? Om inte, kan ni tänka er att åtminstone se över systemet som det är ? 18 (M) replik: Det är inte riktigt sant det här att man själv får vända sig till den som har utsatt en för brott, utan kronofogden kontaktar brottsoffret, och det är kronofogden som senare kontaktar den som har begått brottet och kräver in skadeståndet. Det är alltså inte riktigt rätt. Jag tror att det skulle vara svårt att gå på den linje som ni har som innebär att man betalar ut skadeståndet före rättegången. Alla vi som har varit med om en rättegång, endera som brottsoffer eller som vittne, vet att det är en ganska obehaglig upplevelse att sitta där och träffa den som har utsatt en för brott. Skulle man då få ut den här ersättningen före rättegången kanske den som har begått brottet inte skulle bli dömd, eftersom många rättegångar inte skulle bli av. Jag tror alltså att det inte är rätt sätt att göra det här på, utan man ska verkligen se till att den som har begått gärningen ska dömas. Det tycker vi är det viktigaste. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 20 §.) Kammaren beslutade på förslag av förste vice talmannen att ajournera förhandlingarna till då statsministerns frågestund skulle börja. 19 § Statsministerns frågestund Vi övergår nu till statsministerns frågestund. Jag vill hälsa statsminister välkommen. Reglerna för statsråds aktieaffärer 20 (S): avslöjade TV4 att migrationsminister hade köpt aktier i gruvbolaget . hade fått information om att ett dotterbolag till det statligt ägda planerade att rädda det krisande bolaget. Då blev det en diskussion om huruvida hade gjort sig skyldig till insiderbrott. Ärendet bereddes av , men lades ned eftersom det inte gick att bevisa att hade information om det vid köpet. Men Billströmsaffären visar tydligt att dagens regelverk för ministrars aktieköp inte håller. De affärer som görs däremellan offentliggörs inte. Det är också möjligt att hemligstämpla dessa anmälningar. Vi tycker att det borde bli slut på detta hemlighetsmakeri i . Det borde vara öppna kort som gäller. har presenterat våra förslag till hur reglerna borde se ut. Min fråga till statsministern är: Varför hemligstämplar du handlingar som beskriver statsrådens värdepappershandel? 21 Statsminister (M): Detta är ju föremål för en granskning i . De regler som har gällt – långt innan jag tillträdde som regeringschef – har syftat till att hitta en balans mellan personlig integritet och vad som ska offentliggöras. Jag tycker att reglerna i grunden är väldigt kloka, och de har fungerat . Inför redogjorde jag för att rättschefen i Statsrådsberedningen har meddelat sin avsikt att med tätare intervall offentliggöra de upprättade listorna över värdepappersinnehav. är det viktigt att understryka en sak. Jag hörde i Ekot. Det råder lite förvirring om vad Socialdemokraterna egentligen är ute efter.