prot · H10983 · 2014-03-13 00:00:00 — Men det är inte säkert att byggandet av just barnahus överallt gör det tryggare för alla barn som befinner sig i en utsatt situation. När det gäller de nya polisregionerna sade jag att det hade varit lite lättare att förstå om ni hade sagt att det ska vara två eller tre barnahus i varje ny polisregion. Jag sade ingenting om ett. Men har chansen att under ytterligare två minuters repliktid förklara varför polisen ska fortsätta att jobba efter länsindelningen när denna inte finns kvar efter . Är det rimligt att säga till polisen: Även om vi tar bort den organisation vi har, som alla är överens om ska tas bort, ska ni i vissa delar fortsätta att jobba utifrån den. Förklara varför det är en rimlig lösning! Eller kan du ändra dig här på stående fot och säga att det kanske är bättre att säga minst tre i varje ny polisregion? 7 (S) replik: Som jag sade tidigare tycker vi att det är viktigt att det finns närhet till barnahus och stöd. Länen finns fortfarande kvar, och polisen måste kanske förhålla sig till var barnen finns. Vi säger att det behövs minst ett barnahus i varje län, men det kanske behövs på fler platser än så. kristdemokratiska kolleger i Alliansen vill ha ett barnahus i varje kommun, och de har aktivt varit ute och pratat om dessa frågor. Jag tycker att ni borde ta intryck av , som prioriterar barn som är brottsoffer i mycket högre grad. Tyvärr har de inte fått gehör för detta hos regeringen. Vi tycker att det är viktigt att det finns en närhet. Det kan man inte kalla för att detaljstyra. Vi vill att regeringen aktivt ska stimulera att det finns ett barnahus i varje län. Jag tycker att det är väldigt konstigt att regeringspartierna bromsar det. Det är mycket synd för de barn som är brottsoffer. Du verkar tycka att frågan om vittnesstöd är jobbig, . Jag skulle vilja att du svarar på om det kommer att finnas några vittnesstödjare kvar i de mindre tingsrätterna, för de får inte de resurser som behövs för detta. 8 (C) replik: Länen kommer självfallet att finnas kvar, men polisen kommer inte att ha den organisatoriska indelningen. Stödet ges inte per län, utan det är polisens organisation som ska samarbeta med kommunerna. I vissa delar finns även , det vill säga sjukvården och inte minst psykiatrin, med för att hjälpa barnen. Men just länsindelningen kan inte vara viktig för hur barnahus ska byggas upp. Vi är överens om att detta är en bra väg att gå, och ni har bevis för att vi har jobbat på detta sätt. Det har blivit fler barnahus, och fler än hälften av landets kommuner är delaktiga i något barnahus. Då ska vi tjafsa om något slags organisatorisk indelning i stället för att höja oss lite i nivå och säga att det som har betydelse är att alla barn som utsatts för brott har en trygg miljö och att förhör med barn kan göras på ett bra sätt. De som håller barnförhör måste ha särskild kompetens. får själva svara på frågan. Om jag förstod rätt handlade det dock om att varje kommun ska samverka inom ett barnahus, inte att det ska finnas 290 barnahus. Det skulle vara ganska resurskrävande. När det gäller vittnesstöd har det getts mer resurser. Det är klart att vittnesstödjare ska finnas kvar. Jag och träffade i går en brottsofferjour som berättade om sin verksamhet. Där var det inget problem att få vittnesstödjare. Men jag vet att det på vissa håll är svårt att nyrekrytera. Det ska inte vara något betalt jobb att vara vittnesstödjare, så det är på andra sätt vi måste uppmuntra fler att vilja ställa upp och göra en insats för de vittnen som ofta känner att det är en utsatt situation att komma till domstolen. 9 (V) replik: Jag måste säga, , att du är fantastisk ((C): Tack!) på att vrida till saker och ting. Barnahus menar vi väl allihop ska finnas tillgängliga för barn som behöver dem. Vi har skrivit län, och det är den största konfliktytan. Den bild som jag visar nu har sammanställt. Det gula, blå och röda visar var det finns barnahus. I de grå områdena finns det inga alls. I inland och utefter finns det inga barnahus. Där är det ganska långa avstånd. Vi menar att barnahus säkert behövs lika mycket i inland och på som i mellersta och . Det är fem län där det inte finns några barnahus alls. Vi som sitter här inne vet vilket oerhört viktigt jobb de gör. Jag kan passa på att fråga , eftersom du tillhör regeringspartierna: Hur vill du tillse att även inland och kustland har tillgång till ett barnahus på rimligt avstånd? Vi vet ju att det förekommer våld även där, lika mycket som på något annat ställe. Jag förstår inte riktigt vad du menar med att detaljreglera. Men vi kan ta upp sociala insatsstyrkor, som man har börjat med framför allt i storstäderna. Det är något som jag delvis har gett beröm för. Men jag har också frågat varför man inte ska få tillgång till sådana på andra ställen runt hela landet. 10 (C) replik: Om ni som står bakom tillkännagivandet menar att det viktiga är att barnahus ska vara tillgängliga för alla barn som utsatts för brott, varför säger ni inte just det? Ni säger att regeringen ska få i uppdrag att se till att det finns minst ett i varje län. Då kommer regeringen att tvingas jobba efter det – inte efter något annat. Det var bra att du visade upp kartan. Just för de långa avståndens skull kanske man måste hitta andra lösningar än precis samma lösning som fungerar i den här staden eller i hemma hos mig. Är det ett rimligt avstånd för barnet i som har utsatts för brott bara därför att det finns ett barnahus i ? Betyder det att det är rimliga avstånd då? Det är vad jag har till . Man kanske måste hitta bättre lösningar, kanske mobila team som kan komma till platsen där barnet bor. Att skjutsa socialtjänstpersonal till ett barnahus och att barnet ska åka lika långt – tur och retur – för att det ska hållas ett förhör, är det rimliga avstånd? Nej, man kanske måste hitta bättre och smartare lösningar för att barnen ska få just vad de har rätt till. Det viktiga för barnet är inte att det finns något där det står barnahus på dörren, utan det viktiga är att barnförhör kan hållas på ett korrekt sätt i en trygg miljö där barnet vågar säga vad som har hänt, där man kan samla resurserna runt barnet. Det är själva tanken med ett barnahus. Man kanske behöver göra det på andra sätt just i de delar av landet som är mer glesbefolkade. 11 (V) replik: Då vore det trevligt om du tog fram ett exempel på sådana andra sätt som vi ska göra det på. Att ha ett barnahus i varje län är ett sätt. Jag kommer själv från en landsända där det är långa avstånd och kanske får åka . Om man tittar på inland – vi säger att vi vill ha minst ett barnahus i varje län – och det inte finns något alls i det länet, hur långt få de åka då? Nej, det gör du säkert inte, men alla andra gör det – kanonsäkert! Det faller på sin egen orimlighet. Du pratar om mobila team. har sagt att det bör finnas i varje kommun. Du halkar nästan ända dit, att det ska finnas tillgängligt på mycket närmare håll, och då blir väl kontentan att också vill ha ett barnahus i varje kommun. Jag har en ytterligare fråga som gäller anslagen till . Jag vet att du har träffat samma brottsofferjour som jag har träffat. De gör ett jättebra jobb, men det råder brist på pengar för att de ska kunna utföra sitt viktiga arbete. Det handlar inte om att volontärer ska bli avlönade utan att man ska kunna bedriva verksamhet även . Anslagen till den här verksamheten är viktiga, och det är kaffepengar, , som vi pratar om – både pengar till det brottsförebyggande arbetet lokalt och medel till och fonden. 12 (C) replik: Det ser väldigt olika ut i . För barnet i som är utsatt för brott är det inga problem. man tåg i är man i , en annan kommun. Det är såklart ett samarbete kring ett barnahus på ett visst ställe, och det är enkelt för barnen att komma dit när det behövs. Men i andra delar av är det inte så enkelt. Barn i inland åker inte till ett barnahus i någon annan del av – det är inte så det fungerar. Det är inte så att de åker jättelångt, utan man försöker lösa det på andra sätt. Det kanske inte löses jättebra överallt, men vad jag säger är: Jag tror inte att vi i justitieutskottet, som sitter i det här huset och fattar beslut, alltid kan hitta de smartaste lokala lösningarna på allt. Det är möjligt att har bättre självförtroende än vad jag har, men jag tror faktiskt inte om mig själv att jag kan hitta de allra bästa lokala lösningarna överallt i landet. Jag tror att de som bor på de platserna, som jobbar inom sina myndigheter där, är bäst på att hitta sina lokala lösningar. Vi ska ställa upp regelverk. Vi ska se till att det finns resurser. Men sedan får de fatta de beslut som behövs för att det ska fungera där de lever. Pengar till brottsofferjourer är jätteviktigt. Staten har ökat resurserna. Det är möjligt att vi behöver öka ytterligare. Men framför allt vill jag ge ett budskap till kommunerna: Det skiljer tiofalt mellan hur mycket kommuner ger per invånare till brottsofferjourerna. Det är många av landets kommuner som inte tar det ansvar som de borde ta. Det arbete som brottsofferjourerna ställer upp med avhjälper i första hand kommunerna. Det är därför kommunerna måste se till att ge en större summa. För de alla flesta kommuner är det väldigt lite pengar, men de måste tillskjutas i kommunernas budgetar. 13 (M): Att utsättas för brott är inte sällan förknippat med ett svårt trauma som försvårar och förmörkar livet för den som utsätts. Samhällets ansträngningar för att möta brottsutsatta får aldrig förminskas eller upphöra. I grunden handlar det naturligtvis om en markering, att gärningar som samhället inte kan tolerera måste vara kriminaliserade. Det handlar om kränkningar av universella värden, rätten till liv, frihet och egendom. Även om de värdena just är universella tar sig det sätt på vilket de värdena kan kränkas olika uttryck i takt med att samhället förändras. Vem hade kunnat förutse det så kallade Instagrammålet eller att ungdomar skulle gå runt och oroa sig för att blir fotade i omklädningsrummet genom en mobilkamera? Just denna typ av samhällsförändringar ställer krav på att samhället förändras med dem och att vi får ny lagstiftning på plats mot nya typer av kränkningar som riktar sig mot just denna typ av universella värden men som vi tidigare kanske inte såg att de fanns på samma sätt. Detta är någonting som alliansregeringen har arbetat tydligt och enträget med, och när det gäller det nu nämnda exemplet genom att göra det kriminaliserat och straffbart att ägna sig åt olovlig fotografering. Men listan kan göras lång över straffskärpningar och utvidgningar av brottsdefinitioner som har varit nödvändiga för att få det kriminaliserade området att ligga i linje med samhällsutvecklingen. Vi har skärpt straffen för misshandel, vi har utvidgat det straffbara området för våldtäkt och för grov kvinnofridskränkning och infört ett nytt brott vid namn olaga förföljelse, bara för att nämna några exempel. Frågan om hur samhället behandlar brottsoffer sönderfaller egentligen i frågorna om hur varje enskild del av rättskedjan klarar av att bedriva sitt arbete, hur man arbetar för att bemöta människor på ett lämpligt sätt, hur man hanterar sina resurser, men också på ett mer övergripande plan hur man arbetar för att färre brott ska begås. Jag menar att rättskedjan inte är starkare än sin svagaste länk. Därför tycker jag att man inte med någon större trovärdighet kan stå här och tala sig varm för brottsutsattas upprättelse genom att säga att vi ska satsa på men skära ned på till exempel det polisiära arbetet. I grunden handlar det nämligen om att hela rättskedjan måste fungera. Man kan inte stå här och å ena sidan säga att vi ska stärka brottsutsattas roll och å andra sidan säga att vi ska ta ifrån polisen möjligheten att utreda grova våldsbrott genom att dra tillbaka rätten att använda till exempel hemliga tvångsmedel. Det hänger inte ihop. Detta lämnar oss med frågan: Vad vill oppositionen egentligen? Socialdemokraterna har i allt väsentligt anammat de stora satsningar som alliansregeringen har genomfört inom rättsväsendet, och man har anammat alliansregeringens syn på det brottsbekämpande arbetet. Men man flankeras av två partier som går i en diametralt motsatt riktning. Hur ska Socialdemokraterna kunna sätta sig i en regering tillsammans med dessa två partier, och hur ska arbetet på utformas? Får vi se ett tillbakadragande av rätten att använda hemliga tvångsmedel? Blir det halvtidsfrigivning? Vilka är beskeden? Låt mig nämna något om diskussionen som rör barnahusen. Låt mig också förtydliga att barnahus är en viktig verksamhet. Jag tror inte att det finns någon i denna sal som är emot barnahus. Men oppositionen vill skriva fast sig i en geografisk indelning som för det första är obsolet och för det andra inte alls tar hänsyn till det som oppositionen säger är den viktiga poängen, nämligen närhet. Ett län är nämligen ingen geografiskt enhetlig yta. Att säga att vi ska ha ett barnahus i varje län är inte per definition att säga att det ska vara nära till ett barnahus därför att länen är väldigt olika stora. län och är två län som är mycket olika till sin storlek. Poängen måste vara att det ska finnas poliser och personal som har kompetens att utreda brottslighet som riktar sig mot barn. Det måste vara det viktiga. När man står här förstår man inte riktigt vad oppositionen menar. Det är som om oppositionen inte har läst den utvärdering av barnahusen som gjordes och där det konstateras att det förvisso är så att det i fem län saknas barnahus men att man inte kan dra slutsatsen att det har lett till att utredningskvaliteten i dessa fem län är sämre. Faktum är att lagföringsprocenten i några av de län som saknar barnahus är högre än i några av de län som har barnahus. Då frågar man sig: Hur tänker oppositionen här? Man kommer då till slutsatsen att det som oppositionen vill göra är att greppa efter halmstrån för att försöka få uppmärksamhet. När man inte kan komma överens om de viktiga uppdragen och de stora slagen i rättspolitiken hittar man sådana symbolfrågor att förena sig kring. Men det är ingenting därför att det inte säger någonting om vad som är ett kvalitativt brottsutredande arbete. 14 (FP): Det här är en viktig debatt. Lika vackert och soligt som det är utanför detta hus, lika mörkt och lika helvetiskt kan livet vara för dem som utsätts för våldsbrott och som lever praktiskt taget under terrorhot och har en tillvaro präglad av våld, hugg och slag, vilket inte sällan, vill jag understryka, leder till att hela deras liv blir förstörda och även leder till död. Det är viktigt att man behandlar dessa frågor med största respekt och att man tar ett helhetsgrepp. Någonstans handlar det om att man fokuserar på det förebyggande arbetet. Vad gör vi för att se till att vi tidigt stoppar tendenser till våldsamheter? Det handlar om allt som vi kan göra i våra förskolor och skolor till att vi gör tidiga och tydliga insatser mot unga kriminella som ser ut att vara små olyckor men ganska snabbt kan bli stora katastrofer med ödesdigra konsekvenser för sig själva och för omgivningen. Det är en del. På samma sätt som vi nu diskuterar det omfattande arbete som bedrivs i på den reparativa sidan för att stödja, hjälpa och mildra de gånger då människor ändå begår mycket allvarliga brott – jag kommer att återkomma till reflexioner kring det – ska vi också titta på straff och polisiära åtgärder. Jag tycker att det är självklart att vi tillsammans i kammaren ska stödja det förslag som regeringen kommer med om skärpt straff för mord. De män som slår ihjäl kvinnor förtjänar i regel att dömas till livstidsstraff. Jag tycker att det är en rimlig utgångspunkt för att vi delvis ska markera att det är ett allvarligt brott och att vi ser till att dessa personer får den rehabilitering som är nödvändig. Livstidsstraff betyder i att man , om man har skött sig, kan ansöka om att få straffet tidsbestämt, vilket sker vid . Men vi måste markera allvaret när någon dödar andra människor. Vi vet, vilket har sagts här tidigare, att inte minst kvinnor slås ihjäl och mördas i . Det handlar om 16–17 personer i snitt, vilket är fruktansvärt. Förebyggande straff och polisiära åtgärder är alltså helt nödvändiga för att vi verkligen ska förstärka skyddet för våldsdrabbade och brottsoffer. Jag tycker att genomgången så här långt i debatten har varit bra, och vi har diskuterat tillkännagivanden. Vi kan stå och tala hur länge som helst om huruvida det ska vara polisregionerna eller länen som ska vara avgörande. Jag hör att det finns ett starkt intresse från oppositionen att fortsätta stå på brottsoffrens sida. Det tycker jag är bra. Jag hoppas att det också visar sig när vi talar om de förebyggande insatserna och snabba, tidiga och tydliga reaktioner när unga begår brott, inte minst våldsbrott, men också att man ger sitt stöd när det gäller att se till att polisen har mer kraft att kunna bekämpa grova brott i de miljöer där livet inte är värt mycket alls och att vi har relevanta straff när människor slås ihjäl. Jag hoppas att det finns samma starka samlade intresse från oppositionen där. Jag tycker faktiskt att och har en poäng i en av sina reservationer när det gäller användandet av så kallad elektronisk övervakning, populärt kallad fotboja. Det var regeringen genomförde denna reform som handlar om att man ska kunna förbättra skyddet för hotade och förföljda personer. Tanken är att personer ska kunna få kontaktförbud, utökat kontaktförbud och särskilt utökat kontaktförbud. När jag talar med åklagare och poliser som jobbar med detta, inte minst de som jobbar inom polisens särskilda skyddsgrupper, framkommer det att det används lite för lite. Det är väl bara att erkänna, kära vänner och herr talman. Vi skruvade åt det väldigt hårt, antagligen för att vi lyssnade för mycket på vissa remissinstanser, vilket gör att det i praktiken är mycket svårt att använda. En åklagare jag träffade sade att det i praktiken innebär att när det gått så långt att man kommer upp i nivå 3 är brottsligheten så omfattande att personen i fråga blir häktad och sannolikt, förhoppningsvis, dömd för grov kvinnofridskränkning. Jag tycker att vi direkt efter valet tillsammans i kammaren ska fundera på vad vi kan göra för att se till att fler personer får denna förebyggande avhållsamhet som det ligger i att ha den typen av fotboja, elektronisk övervakning. har inte en enda person fått det i . Det kan inte ha varit vårt syfte med tanke på problemets omfattning. Kvinnor fortsätter att mördas och våldsdrabbas i övrigt enligt de rapporter vi får från brottsofferjourer och kvinnojourer. Här har vi alla en läxa att göra. Jag hoppas att regeringen kan återkomma i ärendet. Det är oacceptabelt att män slår. För del vill jag säga att det minsta vi kan göra är att införa tillträdesförbud till kommunen i fråga. Det finns ett antal hundra kommuner i som en våldsverkare kan bo i. Han ska inte – om vi talar om standardfallet där man slår kvinna – bo i den kommunen där kvinnan bor. Varsågod och bo var du vill, du får bo på hela jorden, men inte i just den kommunen där kvinnan bor. Kvinnan har rätt att känna trygghet. Det är intressant att se att och har lite grann känsla för vad som är rätt och fel och är beredda att ta i med hårdhandskarna. Tyvärr är det här det enda området där de är beredda att göra det. Annars är det mest halvtidsfrigivningar och annat som ska stå på dagordningen. I det här specifika fallet tycker jag att de tar riktning åt rätt håll. Jag hoppas att regeringen och kommer att återkomma . För min del, herr talman, ser jag dessutom gärna att vi skärper området för det utvidgade kontaktförbudet med fler fotbojor och mer förebyggande i den delen. Vi ska komma ihåg att det är en hjälp för den man som är i behov av ett stort mått av behandling. Om man ägnar sig åt att förfölja, trakassera och jaga kvinnor då har man vissa sociala problem. Det kan man kalla ett asocialt beteende. Om samhället inte griper in tidigt mot mannen kommer han att häktas. Då är han inlåst, och om han döms kommer han att få fotboja som straff och måste befinna sig i sitt hus. Han får inte vistas någon annanstans utom att åka till och från jobb eller utbildning. Det är ett sätt att markera att personen i fråga inte är välkommen och inte får förstöra livet för kvinnor i den omfattning som sker . Därmed yrkar jag bifall till utskottets förslag i betänkandet. 15 (S) replik: Jag vill börja med att tacka för hans anförande. Han är den förste företrädaren för regeringspartierna som fokuserat på det som vi debatterar, brottsoffren och brottsofferperspektivet. Det är glädjande. När vi talar om barnahus har tidigare talare sagt att vi är besserwissrar och talar om detaljstyrning, och senast sade en moderat företrädare att vi borde sluta hålla på med symbolfrågor. Barn som far illa och utsätts för sexuella övergrepp är inga symbolfrågor. Jag vill återkomma till det som sade om elektronisk fotboja. Vi vet att många kontaktförbud överträds, och det görs i princip ingenting åt det. Kontaktförbud är en ganska osäker form av trygghet för framför allt de kvinnor som fått kontaktförbud utfärdat mot ofta en tidigare partner. Jag lyssnade på partiledare som talade om förslaget och sade att det ska bli lättare att döma till fotboja just för att öka tryggheten för kvinnor som utsätts för hot, förföljelse och trakasserier. Han sade att det kan ta ungefär innan en lag kan träda i kraft som gör det lättare att döma till fotboja. Det här är en fråga som bereds inom regeringen just , och jag skulle därför vilja fråga om det är några lagförslag på gång. Eller har inte fått gehör för förslaget i regeringen? Sedan vill jag återkomma till frågan om vittnesstöd. Jag har inte fått något svar på det. Vittnesstöden vid flera mindre tingsrätter är på väg att försvinna för att de inte har resurser; de får helt enkelt inga bidrag. Om de har färre än 1 500 ärenden får de noll kronor, men om de har 1 500 ärenden och däröver får de . Jag tycker att det är stela principer som behöver ändras. Jag skulle vilja fråga om man avser att ändra på det systemet. 16 (FP) replik: Jag ska börja med frågans vikt. Det finns all anledning att göra allt för att barn inte ska utsättas för brott, men om det ändå sker ska det utredas på bästa möjliga och snabbaste sätt, och förövarna ska få relevanta straff. Allt det ska fungera. Det finns den enhet som kallas barnahus som vi uppmuntrar i allra högsta grad. Diskussionen blir konstig om vi hänger upp oss på att den stora vattendelaren i kammaren blir huruvida de ska finnas per polisregion, om det ska vara fler än eller om de ska finnas i varje län. Jag har hört Socialdemokraterna säga att de bör finnas i varje län. Jag och har absolut ingenting emot att de blir ännu fler, inte heller regeringen. Man får inte spela upp den konflikten när det finns så mycket som vi gör och som vi är ganska eniga om. Det gäller att hedra alla de tusentals poliser som jobbar med att ta hand om våldsutsatta barn och kvinnor och gör kvalificerade utredningar för att de ska få ett bättre liv och rättvisa ska skipas. Det gäller även de socialtjänstföreträdare som hjälper till i de sociala misärmiljöer där ingen har gripit in utan våld och elände har fått frodas, för att inte säga alla de kvinnojourer, brottsofferjourer och andra ideella krafter som gör enorma insatser. Vi behöver ha det i åtanke liksom att alla strävar mot samma mål. Jag har hört det Socialdemokraterna har sagt. De tycker att det här är en absolut central fråga, och jag har pekat på några andra, till exempel straffen för mord. Vad beträffar hur det tar vill jag säga att vi kontinuerligt när vi gör omvärldsanalyser i vår rättsgrupp tar upp vad som fungerar bra och vad som kan bli bättre. Vi har talat om rättsstaten i säkert , och vi kommer förhoppningsvis att tala om den till. Samhället förändras och saker behöver utvecklas. 17 (S) replik: När det gäller överträdelse av kontaktförbud är det oerhört viktigt att någonting händer. Annars kanske man ska slopa kontaktförbudet helt.