prot · H109129 · 2014-06-23 00:00:00 — Det finns andra problem som egentligen är väl kända men som regeringen inte på något sätt har tagit i beaktande i förslaget. Det handlar om kunskap och kompetens. Det handlar om de stora pensionsavgångar som vi vet pågår och kommer, vilka inte har mötts upp med utbildning på universitet och högskolor för planering och byggande. Det innebär att det förmodligen är ett av de viktigaste skälen till långa planprocesser. Det medför hög personalomsättning med bristande kontinuitet i ärendebehandling, sämre kvalitet och fler formella fel. Inom byggbranschen finns det många sådana här luckor. Det saknas planingenjörer, byggnadsingenjörer och arkitekter med mera, och det måste vi komma till rätta med. Det säger sig självt att ändringar i lagstiftningen som skapar osäkerhet och komplicerar och försvårar tolkningen av plan- och bygglagstiftningen knappast är vad behöver. behöver ett ökat bostadsbyggande. behöver fler jobb och mer utbildning för att kunna möta nationella och internationella behov. Ska vi kunna klara det behöver människor någonstans att bo. har hälften av alla kommuner någon form av bostadsbrist. Det gynnar inte näringslivet, det gynnar inte samhällsekonomin, det gynnar inte kommunerna och det gynnar inte människors lust och vilja att vara med i samhällsbyggandet, att bidra med sin kunskap och att helt enkelt vara hela människor med ett eget hem och ett arbete att gå till. Jag ser fram emot bostadsministerns anförande där jag hoppas att han kan förklara på vilket sätt dessa förslag som jag talat om bidrar till ökat bostadsbyggande. Jag tackar för detta riksdagsår och önskar alla en fin sommar. 26 (M): Det var skönt att höra komma in på att det behövs reformer och förändringar, inte bara nya utredningar. Jag har lite grann sett fram emot Socialdemokraternas anförande i denna debatt – dels såklart för att höra vilka de regelförenklingar och reformer är som de säger behövs, dels, och kanske viktigare, hur de motiverar att de tänker stoppa bostadspolitiska förslag som är tydliga, som är efterfrågade och som kan bidra till att byggandet ökar. Det finns en hel del att säga om sättet på vilket Socialdemokraterna motiverar sitt avslagsyrkande , men låt mig återkomma till det om . Vi har ju den här debatten eftersom alla i grunden är överens om att bostäderna måste bli fler och byggandet i måste öka. De allra flesta är också överens om att om det ska kunna ske behöver vi en bostadsmarknad som fungerar bättre och ett regelverk som gör att det blir enklare, snabbare, kanske billigare och mer effektivt att bygga. Så långt är vi fascinerande nog alltid överens. Det är ju inte bara politiker som resonerar på det sättet och är överens om denna problembild. har en lång rad opinionsbildare, makthavare, tyckare och byggare, ja, alla som är aktiva i den bostadspolitiska debatten, understrukit vikten och behovet av reformer på bostadsområdet. brukar peka på bostadsmarknaden när man analyserar utmaningar och gjorde det igen så sent som för någon vecka. med en gammal statsminister, gamla statsråd och toppolitiker sade bland annat att beslutsprocesserna i bland annat kommuner måste snabbas upp. kom med sin rapport. Även de påpekade behovet av att reformer på bostadsmarknaden som gör det enklare att bygga måste öka. Om jag har förstått det rätt har även Socialdemokraterna själva haft någon form av som också pekat på behovet av fortsatta reformer – även om man kanske fick mest uppmärksamhet för att man vill återinföra fastighetsskatten. Min poäng är ganska enkel. Det finns en bred samsyn i om att vi behöver reformer för ökat byggande. Det är precis därför som bostadsministern tillsatt alla de utredningar som oppositionen normalt sett brukar göra sig lustig över. lät det dock på som att vi behöver ännu fler utredningar. Det som är viktigare och bättre är att det är därför som vi är i kammaren och dessutom ägnat åt att behandla bostadspolitiska förslag från en regering som i handling visar att man tar dessa frågor på allvar. Det handlar inte bara om i vår och . Vi har under hela mandatperioden fattat en lång rad beslut som alla syftat till att vi ska få en bostadsmarknad som fungerar bättre, ett regelverk som är enklare och mer effektivt och ett bättre utnyttjande av befintliga bostäder än . Det har handlat om förenklingar i , ökade resurser till domstolar för överklaganden, förlängda tider för presumtionshyror och undantag från fastighetsavgift för att se till att fler bygger hyresrätter. Det har handlat om samordning av bullerregler, enklare regler för studentbostäder och en ny lag om privatuthyrning. Listan över vad vi har ägnat oss åt i kammaren på bostadsområdet kan göras ganska lång. Det viktiga är att listan blir längre, att vi fortsätter fylla på den. Även om vi ser att byggandet ökar kraftigt i måste fokus framöver vara att fortsätta reformera bostadsmarknaden och säkerställa att vi långsiktigt kan öka byggtakten i . Det är precis detta menar när man säger att bör prioritera dessa frågor. Det är även budskapet från och . De applåderar inte regeringen eller säger att regeringen fattat många bra beslut, utan de pekar ut vägen framåt. Reformtempot måste vara högt också under nästa mandatperiod. Jag hävdar att det är av exakt detta skäl som dagens debatt är så viktig och oppositionens ställningstagande så avslöjande. är nämligen en av de där dagarna när politik inte bara handlar om att tycka saker utan också om att göra saker. Däri ligger kärnan när vi diskuterar bostadspolitik och alla de här gemensamma problemformuleringarna som jag nämnde. Att vara överens om problemen spelar speciellt stor roll om man inte också förmår att faktiskt förvandla utredningar och uppdrag till skarpa reformer och förslag och ny lagstiftning. Låt mig åter vända mig till Socialdemokraterna och säga att politik inte bara är att vilja; politik är också att kunna och att förmå att fatta beslut. kan vi göra just det. Vi kan fatta beslut och göra skillnad i verkligheten genom att göra plan- och byggprocessen enklare och mer effektiv. Det handlar om flera förändringar av som sammantaget innebär att vi på ett mer effektivt sätt kan bygga fler bostäder i . Till syvende och sist är det precis så enkelt. Vi begränsar detaljplanekravet och gör det som kallas för enkelt förfarande till standard. Vi inför nationella byggregler och slår hål på myten att byggandet blir bättre om varenda kommun själv får hitta på egna regelverk för byggande. Vi föreslår att fler planer ska kunna antas direkt av byggnadsnämnd eller kommunstyrelse. Vi föreslår att en detaljplan inte ska behövas i lika många fall som och att det dessutom införs en ny lag om riktlinjer för kommunala markanvisningar. När man radar upp denna typ av enskilda förslag i en rätt omfattande proposition kan det ju låta ganska tekniskt. Det är dock precis den här typen av förenklingar och förtydliganden som måste till om man menar allvar med att vilja göra planprocessen enklare. Att det är just dessa förslag som ligger på bord är inte ett resultat av att Alliansen eller har suttit på sin kammare och varit kreativ och hittat på det själv. Det är resultatet av seriösa utredningar där människor med uppdrag att se över detta har kommit fram till sätt att gå vidare på. och har tagit fram dessa förslag med utgångspunkt i den gemensamma problembilden och med målsättningen att förenkla, förtydliga och effektivisera. Vi har länge efterfrågat gemensamma besked om bostadspolitiken från oppositionen, och jag hade nog förväntat mig att beskeden så här några månader före valet skulle handla om mer än att bara vara överens om att säga nej. Det är nämligen precis vad man gör . använder man också en argumentation som är svår att förstå. Ta förslaget om att begränsa detaljplanekravet. Det handlar om att till exempel kunna bygga till en skola i ett område som redan är bebyggt eller lägga till ytterligare några hus i ett område där människor redan bor. Det är alltså precis den typ av förenkling som många efterfrågat i debatten och där man pekat på andra länder som har hittat modeller för att få detta att fungera. Men oppositionen säger nej. Socialdemokraterna menar i sin motion att det kan leda till utpressning och korruption, och nämnde just de orden i sitt anförande. Socialdemokraterna säger alltså att deras förtroende för sina egna kommunpolitiker är så minimalt att ett förslag som ger kommunpolitiker lite större frihet skulle leda till korruption. Snacka om att avslöja hur de ser på sina partivänner som styr rätt många kommuner i . På samma sätt förhåller det sig med förslaget om att låta eller kommunstyrelsen anta fler detaljplaner. Också det är en tydlig förenkling. Omfattande och principiella planer ska absolut tas av kommunfullmäktige, men de som inte är av lika stor principiell betydelse kanske kan tas direkt i kommunstyrelsen. Därmed kan man kapa av uppskattningsvis tre i processen. Det tänker de också rösta nej till. Det är samma misstro mot de egna kommunpolitikerna som visar sig igen. I det fallet är det extra tydligt eftersom en lång rad S-styrda kommuner tillstyrkt det förslaget i remissrundan. Gemensam problembild eller ej hade jag inte förväntat mig att betänkandet skulle ha varit fritt från reservationer eller att oppositionen skulle ställa sig upp och ropa: Hurra! Så fungerar inte politik, tack och lov, höll jag på att säga. Tvärtom har vi vant oss vid att oppositionspartierna är djupt splittrade när det gäller bostadspolitiken. Faktum är att av de fem stora bygg- och bostadspolitiska förslag som har lagts på kammarens bord har man på den andra sidan inte varit överens om en enda. Inte en enda av de fem propositionerna har man lyckats ha en gemensam uppfattning om. För varje förslag, oavsett vad det har gällt, ser agerandet ungefär likadant ut. säger kategoriskt nej till allting, säger nej till det mesta, och Socialdemokraterna står och velar lite. stöder de reformer, men det gör de uppenbarligen inte . Det som förvånar mest är den socialdemokratiska hållningen. har de på många områden om än motvilligt stått upp för behovet av reformer och röstat annorlunda än sina tilltänkta koalitionspartner. Vi såg det i debatten om studentlägenheter, och vi har sett det när det gäller bullerregler och annat. har även Socialdemokraterna fallit in i den oppositionskör som aktivt röstar nej till förenkling och nya reformer. Det är så klart problematiskt för bostadsbyggandet, men framför allt visar det helt tydligt vad som väntar vid ett eventuellt maktskifte. Då går den reformagenda som alla säger behövs i baklås. Jag beklagar djupt att samsynen kring bostadsfrågorna bara verkar sträcka sig till problembilden och aldrig någonsin till lösningarna. Det enda positiva som möjligen finns i detta är att väljarna ställs inför ett oerhört tydligt val när det gäller svensk bostadspolitik. Konflikten är på bostadspolitikens område tydligare än någonsin, skulle jag vilja påstå. Vi har från vår sida ett uppenbart och tydligt löfte. Vi tänker fortsätta att driva en gemensam politik där reformer står i centrum och där målsättningen är att byggandet ska öka. Vi tänker fram till valet kräva besked av dem som säger att de vill regera men som i praktiken bara är överens om en enda sak, att säga nej. Vill man åstadkomma förändringar måste man också våga fatta beslut och våga lägga fram skarpa förslag. Det är därför som jag avslutningsvis yrkar bifall till reservation 4 i betänkandet. 27 (MP): Är regeringens proposition om en enklare planprocess en stopplag för bostadsbyggandet? Den frågan kan onekligen ställas. Jag instämmer i mycket av det sade i sitt anförande. Det är också intressant att lyssna på när han beskriver förutsättningar för bostadsbyggande i , som jag håller med om att vi är överens om. Problemet är att de förslag som regeringen lägger fram i många delar, anser en stor del av remissinstanserna, riskerar att få en rakt motsatt effekt än den avsedda. Det är därför vi motsätter oss en del av förslagen. Vi är överens om problembilden och vad vi ska lösa. Men vi vill helst gå åt rätt håll och inte gå bakåt. Därför har vi andra förslag än dem regeringen lägger fram som vi tror är effektivare för att lösa problemet. I civilutskottets betänkande 31, som har samma namn som regeringens proposition, En enklare planprocess, föreslår regeringen bland annat att fem av förslag behöver utredas ytterligare. I den delen tycker vi att regeringen gör en klok bedömning. Vi menar att det är viktigt att man har en grundlig förankringsprocess när man föreslår så genomgripande förändringar som det handlar om. Det tycker vi att man har missat i en del andra delar. Det vi i förvånar oss mest över i propositionen är att regeringen valt att gå vidare med förslaget att stoppa de så kallade kommunala särkraven. Trots att man från regeringens sida har väldigt tydliga uttalade mål om energieffektivisering och klimatmål – miljömål – och mål för minskad total energiförbrukning – även om vi i inte tycker att de är tillräckliga – väljer regeringen ändå att förbjuda ett av de verktyg som visat sig vara ett av de mest effektiva verktygen, nämligen möjligheten för kommunerna att ställa tuffa krav på dem som vill bygga. Motivet till det förbudet hämtar man från fastighetsbolagen och byggindustrin som hävdar att de kommunala särkraven fördyrar byggandet. Standardisering, likriktning och kontrollbehov, och inget nytänkande eller utrymme för kreativitet för arkitekter eller andra kreatörer. Tråkigt, billigt och förutsägbart, det är vad regeringens politik i praktiken handlar om. Känner ni igen den ideologin från andra politikområden alliansregeringen har utvecklat? Kadaverdisciplin i skolan, och ingen får sticka ut. Den sämsta dagen avgör din framtid, och en andra chans får du minsann inte. Tar du inte jobbet som erbjuds , även om det splittrar familjen, så kastas du ut ur kassan. Så utvecklingsfientlig är allianspolitikens ideologi. Varför hävdar då att regeringen har fel när man förbjuder krav utöver en dålig byggnorm? Eftersom vi formar vår politik med forskning och fakta som grund är naturligtvis det som regeringen gör fel. lyssnar självklart också till olika särintressegrupperingar, men vi är medvetna om att den information som paketeras av alla sådana grupperingar mycket medvetet är utformad för att påverka i en avsedd riktning. Därför är det alltid viktigt att komplettera sådan information med så mycket neutral forskning som möjligt och oberoende fakta. Eftersom regeringen inte är så intresserad av att ta vara på kunskap, vare sig i skolan, arbetslivet eller i sina beslutsunderlag, utan föredrar likriktning, standardisering, snabba cash och kontroll, blir beslutsunderlagen oftast inte så väl genomarbetade som vore önskvärt. Vad säger då kunskapsläget om de kommunala särkraven? Visst blir det aningen dyrare i själva byggprocessen. Men driften blir å andra sidan så pass mycket billigare, när man från början bygger för långsiktighet och har hållbara ambitioner, att livscykelkostnaden i verkligheten blir betydligt lägre. Eftersom det nu inte finns någon fungerande marknad – den där som bostadskonsumenterna i Alliansens förväntas mötas av – finns det emellertid inte någon koppling mellan verkliga kostnader och de hyror som tas ut. När bostadskonsumenten inte har någon valmöjlighet på grund av att det inte finns något utbud att välja från fungerar inte marknadsekonomin. Jag tror att det är många politiker som inte har förstått skillnaden mellan marknader och marknader. Marknadsekonomin kan fungera väl på livsmedelsområdet även om det bakas betydligt färre limpor än vad konsumenterna vill köpa och även om den sista limpan på marknaden därför blir orimligt dyr, eftersom konsumenten kan äta andra livsmedel i stället. Med bostäder är det inte på det viset. Bostaden är inte vilken vara som helst. För det första går det inte att hyra en bostad i en kommun och ta med sig den till en annan, vilket gör att bostadsmarknaderna är väldigt lokala. Om det byggs färre bostäder än de som konsumenterna efterfrågar och priset därför blir orimligt högt för den sista bostaden kanske den bostadssökande fryser ihjäl, eftersom man inte på samma sätt som med kläder, mat, bilar och möbler kan välja ett annat alternativ. Det finns inga alternativ till den sista bostaden som marknaden erbjuder, utom möjligen de som inga partier i vår riksdag vill se, nämligen bostäder med social prioritering. Den som inte får hyra den sista bostaden kan inte välja hotellboende i stället, om man nu ska försöka beskriva ett alternativ på marknaden för boenden som kan jämföras med till exempel äpplen eller skorpor som alternativ till bröd på livsmedelsmarknaden. Det är därför som Allmännyttan med självkostnadsprissättning har utgjort ett så viktigt komplement till den privata hyresmarknaden med alla dess fel och brister. Bostadsmarknaden i är ett exempel på det som brukar betecknas som ett marknadsmisslyckande. Utgångspunkterna för regeringens arbete med en förenkling av både byggandet och planprocessen är lite märklig. Man utgår inte från det land man är satt att regera utan enbart från en problembild man tror sig se i de största tätorterna. Regeringen faller kritiklöst in i den bild som byggföretag och många bostadsföretag sprider om att det saknas byggklar mark och att det tar att få fram bygghandlingar. I verkligheten har företagen stora portföljer med byggklara tomter även i de kommuner som har det största trycket på byggande. En sammanställning av drygt 30 kommuner i visar att byggbolagen här sitter på över 70 000 klara byggrätter. Mot denna ganska tveksamma bakgrund föreslår alltså regeringen en förbudslagstiftning som innebär att kommunerna kan medverka till att har möjlighet att leva upp till EU-direktivet om byggnaders energiprestanda. Det är inte bara fördyrande för bostadskonsumenterna utan dessutom både kortsiktigt och beklagligt. Även har kommit fram till att vi inte har väl fungerande bostadsmarknader i och påpekar att regeringen inte har gett kommunerna de rätta verktygen. Allbolagens tillkomst har inneburit att vi har fått många svårigheter på bostadsmarknaden för hyrda lägenheter. Personligen är jag övertygad om att vi noga bör studera det som inom EU kallas för tjänster av allmänt ekonomiskt intresse med syfte att försöka ge kommunerna möjligheter att återigen så långt som möjligt ta initiativet och vara de som driver när det gäller bostadsförsörjningsfrågor. Tyvärr har de blivit fråntagna möjligheten till det . Kommunerna har ju ett ansvar, och de har också skyldigheter enligt lagen. Men de saknar numera verktygen; dessa har regeringen tagit ifrån dem. Till detta kommer att de förslag som just nu har presenterats om nya skattelagstiftningar ytterligare kommer att försvåra för kommunerna att medverka till att det byggs bostäder. I det aktuella betänkandet föreslår en majoritet att ett antal av regeringens förslag inte bifalls av . Det handlar dels, som vi hörde berätta, om att kraftigt begränsa kraven på när detaljplan ska upprättas, dels om förändringar vad avser beslutsnivå för detaljplaner och slutligen om att bestämmelser i en detaljplan beträffande utformningsfrågor och tomter ska upphöra att gälla när genomförandetiden har gått ut. delar den oro som har framförts av många remissinstanser vad gäller regeringens förslag i dessa delar och menar att motiven för att detaljplaner bör upprättas i huvudsak är desamma som när de lagstiftades. Vi ser inget underlag för en förändring där. Vi är särskilt oroade för den försvagning som regeringens förslag innebär, så som många har tolkat det, just när det gäller miljö- och naturresurshänsyn. har kommunfullmäktige möjligheter att i viss utsträckning delegera beslut i planfrågor, exempelvis när det gäller sådant som nämnde: där planärendet inte är av principiell betydelse eller annars av stor vikt. anser att det därutöver saknas underlag för ytterligare delegering. Vi tror att detta tyvärr kan innebära att förankringen hos kommunmedborgarna försvåras och att man därmed får ett demokratiskt underskott i samhällsplaneringen på lokal nivå. Vi menar att även förslaget om att planbestämmelser automatiskt ska upphöra att gälla när genomförandetiden har gått ut riskerar att hota själva syftet med reformen, nämligen att underlätta byggandet. Vi menar att just denna del betyder att exploatörerna förmodligen kommer att vänta ut genomförandebestämmelserna. Det försenar byggandet med kanske fem eller . Det kan också leda till att kommunerna inför längre plantider, vilket förmodligen innebär en längre process för besluten. Det kanske försenar det hela med . Det handlar om de reaktioner som vi har fått beskrivna av kommunerna när det gäller hur de kommer att hantera förslagen. Det är det som är intressant. Hur kommer kommunerna att hantera de förslag som regeringen lägger fram? Inget av de sätt som de ser sig behöva arbeta på för att hantera lagstiftningen leder till det regeringen vill, utan tvärtom. Vi tycker att det är olyckligt att man i praktiken genomför lagstiftning som leder till att vi får längre ledtider. Även regeringens förslag att ge möjlighet till bygglov i strid med gällande detaljplaner – någonting som vi har diskuterat i andra sammanhang – gör det mer omöjligt för en kommuninnevånare att förstå och därmed påverka. Det verkar som att regeringen i detta betänkande, men även i många andra, strävar mot en situation där förvirring och rättslöshet tycks vara ett mål i sig som man vill uppnå. Det tycker inte vi är en lämplig utveckling av den kommunala demokratin. vill att samhällsplaneringen i mycket större utsträckning än i stället ska präglas av en utökad medborgardialog, i skarp kontrast till regeringens förslag som på många områden utestänger medborgarna från medverkan utanför den egna fastigheten. Men det är ju inte alla som har en sådan, och de som inte har en egen fastighet blir helt utan möjlighet att påverka samhällsutvecklingen och samhällsplaneringen på den ort där man bor. anser att samhällsbygget är någonting som i stället bör involvera och engagera medborgarna. ställer en fråga om detta. Det är därför vi i mot regeringens förslag ställer en politik med utökad tidig dialog med medborgarna. Det är så vi ser att man löser problemen så att man kan få en snabbare hantering när man kommer till detaljplanenivån. Jag yrkar bifall till reservation 3. 28 (M) replik: När man lyssnar på tycker jag alltid att man får känslan av att detta är en person som har försökt sätta sig in i detaljerna i de olika förslagen för att fundera på vilka konsekvenser de kan ge. Sedan beklagar jag såklart att funderingarna leder fram till att röstar nej till olika typer av förslag. Vi har sett i en lång rad olika propositioner att olika funderingar leder fram till att det är bra som det är, alternativt borde utredas igen eller kanske tas någon ytterligare fundering som gör att man fattar beslut sedan i stället, . Jag fastnade lite grann för det som var inne på om utökad medborgardialog, att man kanske ska fatta beslut lite närmare medborgare och så vidare. brukar inte bara i Europavalrörelser prata subsidiaritet på detta sätt – att man ska lita på att beslut kan fattas på rätt nivå. Jag skulle därför vilja ställa en fråga som gäller de remisser som har gått ut. lyfte fram dem och sade att det har kommit kritik från remissinstanserna. Det han glömde bort att nämna är att när det gäller planbestämmelserna, antagande av detaljplan och en del annat är de förslag som regeringen lägger fram förändrade jämfört med utredningsförslagen. Men det tar inte hänsyn till när man bara hänvisar till remisskritiken. Det jag undrar över är naturligtvis de kommuner där finns med, har makt och inflytande och är en del av den styrande koalitionen och majoriteten. Så är det i . När det gäller till exempel förslaget om att eller kommunstyrelsen ska kunna anta fler detaljplaner säger regerande koalition, med bland andra i ledningen, att det är ett bra förslag och att det skulle kunna leda till förenklingar. Vi kan gå till , där också finns med i den styrande koalitionen.