prot · H109106 · 2014-05-05 00:00:00 — Jag är lite undrande över att Socialdemokraterna vill ha en äldrepolitik med en helt ny inriktning. När jag läser vad Socialdemokraterna vill är det väldigt likt det som regeringen och Alliansen redan genomför. Vi använder kanske lite olika svenska ord för det . En tydlig åsiktsskillnad är LOV, och det har debatterats i flera av inläggen. Man certifierar vårdgivare så att de sedan kan verka i äldreomsorgen. Detta kräver en dialog mellan kommun och utförare och sedan uppföljning. I var inriktningen vård och omsorg till lägsta pris, inte kvalitetshänsyn. Det har tagits upp hur mycket pengar som satsas på omsorgen i olika kommuner. När man tittar närmare på kvalitet i relation till pengar finner man att det inte är någon parallellitet. Det är andra faktorer som ligger bakom om man når kvalitet. Man kan till och med uppvisa högre kvalitet och ganska låga kostnader därför att man har kommit till rätta med pengasvinn där läkemedel har använts på ett felaktigt sätt. Jag tycker att den satsning som regeringen har gjort på en bra läkemedelsbehandling av årsrika människor är oerhört viktig. I boenden där man har kommit till rätta med läkemedelsproblemen har man kunnat visa att personalen har fått mycket mer tid. Flera debattörer har tagit upp detta med tid för de personer som bor i särskilda boenden. Om man ger rätt behandling och samarbetar på ett effektivt sätt vinner man tid, och då får man den tid som behövs för att göra sociala aktiviteter. Ett mycket gott exempel är Tomtebogården i , där man fick ned antalet läkemedel per boende till 3,14 från att ha legat på över 10 läkemedel per boende. Människor vaknade till, kunde gå upp och själva fylla dagen med innehåll. riktlinjer, demensvården och så vidare har tagits upp. Där finns en dialog med SKL, och det är viktigt att den tar sin tid. Riktlinjer ska kunna användas på ett bra sätt. Då är det tillfredsställande att en fruktbar dialog är på gång. Boendefrågan har tagits upp. Man räknar antalet boendeplatser. Ja, det är en brist att kommunerna inte har grepp om vilka behov som finns framöver. Jag vill verkligen slå ett slag för att den utredning som kommer i gång, baserad på analys av trygghetsboendena, leder till en utveckling av den idén, som jag tror är bärkraftig. I vård- och omsorgsboendena behöver människor som är väldigt sjuka plats. Man kan säga att det är moderna sjukhem där man har ett eget boende. Sedan finns de mycket gamla personer som har nekats plats i ett särskilt boende men som egentligen skulle ha behövt ett bra trygghetsboende fast det inte har funnits. applåderar att regeringen nu går vidare i den frågan. Statsrådet gav en bred och fin redovisning av vad vi gör. Men jag kan säga att vi vill mer och kommer att göra mer – om vi får förtroendet från väljarna. 57 (V) replik: Först vill jag säga att inte tänker lägga ned äldreboenden. Det är kommunernas skyldighet, och staten har i och för sig också en skyldighet att se till att vi har en bra äldreomsorg. Det är i stället så att de här ställena får drivas vidare genom att man själv vill fortsätta utveckla äldreomsorgen och då gör om sitt företag till ett företag som inte är vinstsyftande. Eller också kanske man är ett kooperativ eller är , och då fortsätter man bara, eller också är man en kommun. Det är inte valfriheten som vi vänder oss emot. I hela mitt inledningsanförande pratade jag om att öka äldres inflytande över vardagen. Då finns det självklart kopplingar till: Är det tillräckligt mycket personal? Finns det tid för mig, som pratade om? Min erfarenhet, efter att ha varit på många äldreboenden, är att man visst kan spara genom att organisera arbetet bättre och bli av med för mycket läkemedelsanvändning och annat. Men i många fall är man väldigt få. Man är inte fler än man är, och man ska hjälpa människor , med hygienen och med frukosten, man ska städa, diska och förbereda mat. Allt det ska man göra, och sedan ska man hitta något meningsfullt innehåll . Jag är väldigt förvånad om kopplar bort detta med inflytande och verklig valfrihet och pratar om tillräckligt med personal, för det har vi inte på många äldreboenden. Jag skulle verkligen höra: Är det tillräckligt med resurser? Tycker och det? Vi kan sedan se på , som har många äldre med stora omsorgsbehov. Har man tillräckliga resurser i för att ge den omsorg som behövs till dem som är dåliga, för att jobba rehabiliterande, för att ha ett socialt innehåll, för att följa upp att man äter ordentligt och för allt annat man ska göra? 58 (FP) replik: Det finns naturligtvis inte en enda lösning på hur man ska driva ett vård- och omsorgsboende eller på ett optimalt sätt. Jag var inne på läkemedelsbehandlingen. Jag var också inne på samordningen av resurser för att vinna just den där tiden. Jag var på ett boende där man hade sett att alla i medarbetarskaran sprang ned i källaren och hämtade blöjor och glödlampor och allt möjligt annat. Sedan anställde man en vaktmästare, en pensionerad person, som hämtade alla blöjor, skruvade i glödlamporna och så vidare, och då vann man tid. Vårdanalys, och har i sitt arbete visat att det är personalbrist på sina håll, och de har också tagit upp det med kommunalt ansvariga och dem som är ansvariga i företag. När man genom sina inspektioner hittar detta förutsätter jag att man också får en lösning på problemen. Men det är problem med att försöka sätta exakta siffror på att det ska vara ett visst antal personer per boende, eftersom behoven hos dem som bor på ett sådant är så olika. Det är där riktlinjer, som diskuteras med SKL, kommer in. 59 (V) replik: Jag tycker att det är väldigt oturligt att det drar ut så väldigt mycket med de riktlinjerna. Det hade behövts att det styrdes upp bättre. Det kan finnas bättre förslag än det som fanns i riktlinjer. Men när jag besöker äldreboenden ser jag på många håll att det är väldigt lite personal, till exempel på kvällstid eller genom att avdelningar kopplas ihop. Man är inte många, och man får stötta upp för varandra. I värsta fall får man inte in vikarier heller. Den tid som man skulle ha till sociala frågor blir ibland dubbla-turen-tiden, när man helt enkelt får gå hem mitt . Det handlar om ekonomi. Det handlar om att man har för lite resurser till äldreomsorgen i kommunen. Ser något behov av rationella satsningar när det gäller högre bemanning i äldreomsorgen? Är det helt och hållet kommunernas sak? Sedan funderade jag lite över arbetsförhållandena. Vi kan se att det har blivit mycket tuffare att sköta jobbet för många inom äldreomsorgen. Det har blivit stressigare. Man har fått ett tyngre jobb. I vissa fall är det rent utnyttjande: Man har inte kollektivavtal, man har inte fasta tjänster, och man har inte heltider, utan personalen får försöka klara sig bäst de kan genom att hitta jobb, pussla hit och dit och inte veta om det går att leva på sin lön och klara hyran. när jag ser på den typen av företag funderar jag: Finns det tid för personalen att reflektera, att diskutera sitt jobb, att fundera över arbetsrutinerna? Jag tvivlar på att det fungerar. Vi vet ju att när det är många timanställda får de inte delta i speciellt mycket arbetsplatsträffar, kompetensutveckling och annat. Behöver vi göra något för att öka heltiderna? Vill vi göra något för att få ned timanställningarna? Ska vi ställa krav på kollektivavtal på den som driver äldreomsorg? 60 (FP) replik: Det finns en tydlig ansvarsfördelning mellan vad staten har ansvar för och vad kommunerna har ansvar för. Staten har ansvar för lagstiftning och tillsyn. Vi kan ge stimulansbidrag till vissa projekt och satsningar. Sedan har vi utjämningspengarna. De riktlinjer som går ut med innebär att det kommer att kosta pengar för en del kommuner – men kanske inte för alla, för när riktlinjerna kom fanns det kommuner som redan levde efter dem, och deras ekonomi gick inte över styr. Andra kommuner och också SKL tog fram underlag över vilka kostnader det skulle föra med sig. Jag följer inte de diskussionerna, men jag antar att diskussionerna är fokuserade på vilka resurser det handlar om. Är det så att staten har ansvar för att kostnaderna går upp blir det också en förhandling mellan regeringen och SKL. Denna tågordning tar tid, liksom mycket i en demokrati. Men det måste få ta tid, för slutresultatet blir då något som man kan leva med. Om man hastar för att visa dådkraft, så att säga, kan det bli hur tokigt som helst. Det finns många andra frågor, som jag inte hinner komma in på här. När det gäller vikarier, till exempel, finns det kommuner som har löst frågan väl och organiserat det hela på ett bra sätt. Vi måste lyfta fram hur man har löst sådana här frågor på ett bra sätt i olika kommuner. Men vi svartmålar och talar mer om skandaler än om de positiva lösningarna. 61 (S) replik: gjorde en indirekt apostrofering genom att nämna Socialdemokraterna, så jag kände att jag var tvungen att gå upp. Rätta mig om jag har fel, , när det sägs någonting om att vi vill ha en helt ny äldreomsorg trots att vi egentligen håller med om mycket. Vi känner oss ganska delaktiga i utformandet av den äldreomsorg vi har . Den har inte växt fram , precis. Vi känner oss nog ganska skyldiga till rätt mycket av det som finns. Vi ser dock stora utmaningar. Det är det här jag saknar i samtliga regeringspartiers anföranden. Ni är väldigt nöjda. Det är klart att man ska kunna lägga fram ett testamente och berätta om allt vad man har gjort. Men om man gärna vill fortsätta borde man se en del av utmaningen och inte bara tala om att man är så bra i alla jämförelser. Det beror ju alltid på vem man jämför med och hur långt framför man har legat även tidigare. Det är som att jämföra svensk förskola nu och för 10–. Då låg vi också långt framför, men det betydde inte att vi var nöjda. Jag vill peka på några saker där det finns skillnader. Det är inte så lätt som att säga att vi tycker lite olika om valfrihet. Jag tycker att ni samtliga förenklar diskussioner rätt mycket och negligerar de olikheter som finns. Det handlar om marknadiseringen – att man börjar se äldre rätt mycket som kunder som ska välja och välja bort på en marknad där styrsystemen handlar just om detta. Jag tycker att det är helt klart problematiskt. Det andra handlar om det som man ofta hör: Hur ska resurserna räcka ? Vi får nog vara beredda att betala mer själva. Vi har tilläggstjänster som är möjliga för privata aktörer att nyttja. Är det rätt väg att slå in på? Det är nummer två. Jag ska nämna de andra punkterna, så får jag återkomma sedan. Det handlar om heltidsfrågan, som ingen talar sig särskilt varm för. Det är inga stimulansmedel som har avsatts till att stimulera några heltider eller några sjysta villkor, utan då handlar det mer om att stimulera privat ägande. När det gäller utbildningsplatser drar man ned på vuxenutbildning och så vidare trots att vi vet att vi behöver utbilda många fler. Detta var några exempel. får gärna reflektera över dem. 62 (FP) replik: Vad bra – jag hade en del av dessa punkter på min lista, men då hade de passerat! Detta med att betala mer själv är en jätteviktig etisk fråga. Den har tagit upp som en prioriterad fråga på sitt bord, och man utreder nu medfinansiering och egenfinansiering. Vi har en hälso- och sjukvård och en omsorg som är baserad på solidarisk finansiering. anser att så måste det förbli. Vården och omsorgen måste genom den solidariska finansieringen vara så bra att man kan få sina behov tillgodosedda genom den. Det är viktigt att vi tar itu med medfinansiering och egenfinansiering, som har dykt upp på arenan. Jag har inte svaret ännu, för detta är någonting som vi började med för i . hoppas vi att i alla fall komma upp med ett första diskussionsunderlag. Frågan har kommit upp i samband med starroperationer – om man betalar själv kan man få en mer avancerad operation och så vidare. Vi ifrågasätter om detta är en väg som man ska gå vidare på. Jag får nog tala om styrsystemen i mitt nästa inlägg. Jag har varit på ett seminarium där man sade att vården och omsorgen är ostyrbar. 63 (S) replik: När det handlar om tilläggstjänster tycker jag att det vore bra om bidrog lite mer i denna regeringskonstellation, för jag har inte hört någon vara särskilt bekymrad över detta. Man betalar lite extra om man vill det, om man har levt ett bättre liv tidigare och om man har satt undan pengar på banken. Ska man då inte få köpa sig lite extra? Det är en problematisk fråga när man diskuterar den i ett solidariskt perspektiv, tycker jag. Det vore intressant att veta om detta är ett FP-besked eller ett regeringsbesked. Jag skulle gärna vilja beskriva marknadiseringen lite vidare. Det handlar om fri etablering, som vi har på skolans område – om än med regleringar. Det som regering med näbbar och klor har kämpat för att få in i vården och i äldreomsorgen bygger på att den som är brukare ska välja. Om det är dåligt ska man välja bort det. Sjukvården kan vi lämna därhän; nu talar vi om äldreomsorg. En dålig hemtjänst ska man välja bort, och sedan ska man välja en ny hemtjänst. Det är inte så svårt i en kommun som har ett par utövare. Men i , med 140 utövare, är frågan: Är det stjärnexemplet? Är det skyltfönstret? Eller är det skräcken att sitta med 140 aktörer, som allihop börjar på a därför att man vet att ingen orkar läsa till slutet. Den stackars person som är beviljad bistånd för hemtjänst ringer kommunen, som säger: Vi kan inte vägleda dig, för det är fri konkurrens. Är det verkligen en bra ordning för att organisera omsorg för människor när de är i allra störst behov av omsorg? Det handlar inte om dem som har fyllt 65 och är pigga och friska. Det handlar om att man har omvårdnadsbehov som är ganska omfattande. Det är den gruppen vi ser framför oss. Vi tycker att det är bekymmersamt. Vi vill hitta en lagstiftning där det inte är fri etablering utan människors behov som styr resurserna. Det handlar inte om mig som riksdagsledamot eller någon kommunpolitiker som sitter i fullmäktige, utan det handlar om demokratiskt fattade beslut. 64 (FP) replik: Det som tappar bort är att kommunerna har ett ansvar för vad jag vill kalla för certifieringen – att de som erbjuder tjänsterna gör det med den kvalitet som vi kräver för att det ska vara en god hemtjänst och en god vård och omsorg. Jag ser en fördel med möjligheten att etablera sig. Det börjar växa fram boenden för människor som kommer från andra länder. Persikan i är ett gott exempel. Det kommer också boenden med inriktning på olika hälsoproblem. Vi har ett hbtq-boende, Regnbågen, på i . Det är det här som växer fram tack vare LOV och denna etableringsmöjlighet. Men jag är helt med på att det krävs att det är kvalitet värd namnet. När det handlar om att man vill byta kan det ofta – jag ska väl modifiera det lite – bero på personkemi. I trivs man med olika människor. RUT-tjänsterna har blivit populära, och det går tillbaka till att man har möjlighet att välja precis vem som ska komma hem genom det företag som erbjuder RUT-tjänster i form av hemtjänst. var inne på styrsystemen. Det är klart att man har prövat uppifrån och ned och på olika sätt att försöka styra med pengar. Detta har i intresserat sig särskilt för eftersom det finns en styrning nedifrån, utifrån människors behov. Här har man inte riktigt hittat den salomoniska lösningen på hur det hela ska styras. 65 (MP) replik: Jag tänkte tala lite om de föreskrifter som har om äldreboenden. Jag tycker att det är tragiskt att det tar så ; det är ändå vi fattade ett beslut i om detta. Jag vet inte om man kalla det att hasta fram något när man har haft så på sig, utan det handlar kanske lite mer om viljan att få fram föreskrifterna. Då kan man undra en sak. Det finns ändå i socialtjänstlagen att all omsorg ska bedrivas med god kvalitet. Det finns ju; det är så att säga inget nytt. Om vi tittar på det som står i riktlinjerna handlar det fortfarande om att det ska vara en god vård, men det står dessutom att det på demensboenden ska vara bemanning dygnet runt och så vidare. Det här borde inte vara något nytt för kommunerna. Min fråga är: Är det okej att inte uppfylla de här kraven? Det är nämligen så vi ser att det är . Annars hade aldrig uttryckt sig som de gjorde, och annars hade initiativet i inte gått igenom. Det är ändå majoritet för det. Då kan man fråga sig: Tycker majoriteten – Alliansen – att det är okej att strunta i det som finns i socialtjänstlagen? 66 (FP) replik: Vi struntar inte i det. Det finns ett datum utsatt för när riktlinjerna ska ha gått i mål, men det innebär ju inte att ingenting görs . Vi har socialtjänstlagen, och vi har skapat Myndigheten för vårdanalys just för att kvaliteten ska ligga på den nivå som krävs för att människor ska få en god vård och omsorg. gör sitt jobb på sin kant, vi har Inspektionen för vård och omsorg och vi har andra statliga myndigheter – nämndes, och vi har Statskontoret och så – som är inne på just olika delar av kvalitetssäkringen. Vårdanalys kommer med den ena boken efter den andra där man har god nytta av kvalitetsregistren. Den här kunskapen går ut till kommunerna, och är man kommunalt ansvarig för verksamheten vill man inte vara den som ligger längst ned på listan. Jag ser ju när jag åker ut i kommunerna att man tar inspektionerna, kvalitetsregisterinformationen och allt det här på stort allvar och arbetar för förbättringar. Att riktlinjerna inte har kommit i mål innebär alltså inte att ingenting görs, utan det görs en väldig massa ute i bygderna. 67 (MP) replik: Jag uppfattade inte detta som ett svar på det jag frågade om. Det kanske inte är så konstigt att vi blir lite misstänksamma när det gäller det ni inte får igenom egen majoritet för. Det här var ingenting ni ville, och det kanske är en orsak till att det inte går så fort. Ett annat område där ni inte heller fick som ni ville är brist på delaktighet som diskrimineringsgrund, vilket har gått om möjligt ännu långsammare och där resultatet dessutom inte har blivit alltför strålande för dem som är beroende. Jag återkommer alltså till frågan, som handlar om vad socialtjänstlagen säger och när det inte uppnås. Det vi vill och det beslutet gäller är att det är skarpare regler än det som var tidigare. Jag tror inte heller att inget gjordes tidigare, men uppenbarligen gjordes inte tillräckligt eftersom det här är ett majoritetsbeslut. Anser Alliansen, nu i form av , att det är okej för kommunerna att inte uppfylla det socialtjänstlagen säger? Det var ju ändå det som var själva meningen med initiativet och med beslutet från : att skärpa reglerna för att försäkra sig om en bättre kvalitet. 68 (FP) replik: Det vi var oense om var framför allt att sätta siffror på hur bemanningen skulle se ut i boendena. Vi i Alliansen tyckte – och det är också det som har framkommit i riktlinjearbete – att det inte går att sätta exakta, numeriska tal, för behoven hos dem som bor i ett vård- och omsorgsboende varierar. Har man många med långt gången demens behöver man fler, och har man människor med lätt demens behöver man färre. Vårdtyngden är nämligen olika. Har man några som behöver palliativ vård – ja, då behövs extrainsatser för det. Att sätta numeriska tal är dock riskabelt, för då kan man invaggas i falsk säkerhet där man tänker: Jag lever upp till de där tre – eller vilken siffra man nu har valt – som det står i riktlinjerna, så allt är gott och väl. Det kanske är helt fel, för det kan vara fel antal och fel kompetens på dem som deltar i vården och omsorgen. Det är det vi gav uttryck för. Riksdagsbeslutet är dock till för att följas, och har kommit med riktlinjeförslag. Men läser vi dem noga ser vi att också har problem med att skriva så precist att man riskerar att invagga vårdgivarna i falsk säkerhet om de uppfyller riktlinjerna. Vårdgivarna måste se till målsättningen – en god vård – och sedan analysera vad det är för insatser den boende behöver. 69 (C): Jag och exempelvis har lite olika erfarenhetsbas i de här frågorna. Det betyder att vi har lite olika utgångspunkter, men våra slutsatser blir desamma. Det är nämligen lätt att tänka att äldrepolitiken bara rör äldre, precis som det är lätt att tänka att pensionerna bara rör dem som är pensionärer. De som borde vara allra mest intresserade av de här frågorna är dock människor i min egen ålder. Det är vi som under de kommande decennierna kommer att finansiera äldrepolitiken, och det är vi som måste se till att det finns pengar kvar när vi själva blir gamla – pengar som ska finansiera vår egen, allt längre, ålderdom. Den ska givetvis finansieras solidariskt via skattsedeln. Regeringen har mål för äldrepolitiken, och de är samlade i tre huvudsakliga inriktningar: värdighet och välbefinnande, självbestämmande och valfrihet samt kvalitet i vård och omsorg. Den stora skiljelinjen mellan partierna i riksdag gäller självbestämmande och valfrihet. Vi hörde säga att det här inte är en marknad som alla andra, där man köper potatis. Hon har helt rätt – det är långt viktigare än så. Det handlar om att människor ska få bestämma själva vem som ska komma innanför deras dörr och hjälpa dem med de allra mest integritetskänsliga uppgifterna. Det handlar om vem som duschar dig, tar hand om dig och sköter många av de saker du behöver för att kunna leva ett värdigt liv. Då är det viktigt att man faktiskt får vara med och bestämma själv vem det är som kommer innanför den där dörren. Det handlar dock inte bara om att bestämma vem som kommer innanför dörren, utan det handlar också om att man ska ha valfrihet i att bestämma vad den tid man har blivit beviljad ska användas till. Det kan faktiskt vara så att solen skiner, att fåglarna kvittrar och att det är en fantastisk vårdag. Då kan det kännas viktigare att få gå ut på promenad än att få duscha för den veckan. Det är också viktigt att ha valfrihet att få lämna det hem man bor i när man känner att man har behov av mer stöd. När man känner att man inte klarar av att bo hemma själv ska man också ha möjlighet att lämna det hemmet. Det finns ganska mycket vi behöver göra för att klara av äldreomsorgen under de kommande decennierna. Det är här min generation kommer att få ta ett stort ansvar. Det handlar bland annat om ett förebyggande arbete. Vi behöver göra mycket mer för att människor inte ska bli sjuka och inte ska behöva lika mycket hjälp som , utan människor ska i stället klara sig bättre därför att man helt enkelt är friskare och mår bättre. Det handlar också om olika typer av effektivisering, och då handlar det inte om att man ska göra saker snabbare och slarvigare. Det handlar inte heller om att människor ska hinna utföra samma arbete , som vissa kommuner vill. Man ska göra saker på ett bättre sätt; man ska göra det smartare. Vi måste satsa på välfärdsinnovationer. Det finns ett lysande exempel i , där man har valt att lägga in stötdämpande mattor i stället för de vanliga golven. Det gör att man inte har haft en enda höftledsfraktur. Man har inga fallskador. Det är klart att äldreboendet i sig inte tjänar så otroligt mycket på det, men tjänar på det. Här gäller det att vi vågar se över de stuprörsgränser som finns och hur samhället får ut mest för pengarna. Det finns också ganska många olika förslag som vi i skulle vilja se . Det handlar om att se över förutsättningarna för de anhöriga. Som vi har hört här drar de ett väldigt stort lass. Och det finns möjligheter att få sjukpenninggrundande ersättning för vård av närstående i livets slutskede. Man skulle kunna fundera på om det är möjligt att se över förutsättningarna att ta ut detta på andra sätt också. Vi har unika system i för hälsovård i form av exempelvis barnhälsovård, skolhälsovård och företagshälsovård. Genom det förebyggande arbetet har vi bland världens lägsta mödradödlighet och spädbarnsdödlighet. Kunskapen finns även om hur en god hälsa kan främjas hos äldre, men det är ett område där det saknas en nationell samordning. Det finns flera goda exempel på lokala program där man med relativt låga kostnader nått goda resultat. Här skulle vi vilja se att det går att få till den kunskapen så att alla svenskar ska kunna få ett friskt åldrande.