prot · H109124 · 2014-06-12 00:00:00 — Efter ytterligare tillkännagivanden från svänger regeringen och går med på att införa redovisningscentraler, men regeringen går tyvärr emot skatteverk, taxiförbund och transportstyrelse och lägger fram förslag på redovisningscentraler utan krav på taxameter. För en hyfsad del av taxibranschen går det inte att göra den skattekontroll som behövs. Regeringen föreslår att den nya regleringen ska träda i kraft . Det är , närmare , efter det att gjorde sitt tillkännagivande och utan att ställa krav på taxameter, vilket är en förutsättning för att redovisningscentraler ska fungera. Tycker att är en rimlig tid för att lägga fram ett bristfälligt förslag? 46 (M) replik: Jag tackar för att han håller sig till det vi faktiskt debatterar. Det är en stor fördel i debatten. Precis som jag sade i mitt anförande har tillkännagivanden lämnats av trafikutskottet i sex olika ärenden . överlämnade regeringen en proposition om redovisningscentraler för taxi, som refererar till. överlämnade regeringen en proposition om sanktionsavgifter för överträdelse av bestämmelserna om cabotagetransport på väg. Det är naturligtvis angeläget, som vi har konstaterat, att det vidtas åtgärder för att komma till rätta med de problem som finns inom yrkestrafiken och taxinäringen. Där har vi inte olika mening. Debatten handlar om hur regeringen har hanterat de tillkännagivanden som har levererat. Då ville som ordförande i trafikutskottet att vi skulle upprepa de sex tillkännagivandena till regeringen mindre än efter det att de hade gjorts första gången. Då menar jag att man har lämnat det seriösa riksdagsarbetet och ägnar sig åt hämningslös populism i valrörelseanda. Här pågår alldeles uppenbart ett arbete i samtliga frågor, och regeringen får anses, som utskottet konstaterar, underrättad om inställning i frågorna. Om inte är nöjd med regeringens proposition om redovisningscentraler för taxi får han ta den diskussionen i trafikutskottet när propositionen behandlas. 47 (S) replik: Jag är ledsen om inte hörde mina frågor. Då ska jag naturligtvis göra tjänsten att upprepa dem så att han har möjlighet har svara. Tycker att det är rimligt att efter tillkännagivanden, efter det att det finns ett färdigt förslag, lägga fram ett förslag på bord som saknar det bärande elementet? Är en rimlig tid för en regering? Trots två minuters talartid och en massa invektiv fanns inte skymten av ett svar på frågan. 48 (M) replik: Jag vet inte om är rätt person att komma dragandes med ordet invektiv i sammanhanget med tanke på den tidigare debatten. får gärna stanna och lyssna på mitt svar. Det brukar väl höra till god ton att man gör så innan replikskiftet är avslutat. När det gäller sakfrågan, som tar upp, har jag konstaterat att det har lämnats sex tillkännagivanden för mindre än sedan. När det gäller förhistorien till frågan om taxicentralerna ska jag villigt erkänna att jag inte känner till hur det ärendet har beretts under de år som refererar till. Jag är inte ledamot av trafikutskottet, utan jag är här för att debattera betänkande om regeringens svar på skrivelser. Den frågan får ställa till mina värderade kolleger i trafikutskottet. Jag konstaterar att på ett populistiskt sätt försöker göra sak av något där vi i grunden är överens, nämligen att det är viktigt att ha ordning och reda på både yrkestrafiken och taxinäringen. Det är naturligtvis en viktig debatt. Jag konstaterar att , bortsett från en reservation från ett parti, anser att regeringen har god kännedom om inställning och därför inte menat, i motsats till oppositionspartierna i trafikutskottet, att det finns skäl att upprepa lagda tillkännagivanden. Den genomsnittliga handläggningstiden för tillkännagivanden nu är densamma som den har varit , , vilket är inom ramen för det som KU bedömer som rimligt. Det är vad debatten handlar om. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 17 §.) 10 § En politik för en levande demokrati betänkande 2013/14:KU34 En politik för en levande demokrati (skr. 2013/14:61) föredrogs. 49 i (S): Demokrati handlar om frihet; frihet att uttrycka sin mening, kritisera, upplysa och bilda opinion. Demokrati är mer än en ordning att fatta och verkställa beslut. Demokrati är ett värdesystem som måste genomsyra hela samhällslivet. Grunden för den svenska demokratin regleras i grundlagarna. Regeringsformen inleds med följande: All offentlig makt i utgår från folket. Den svenska folkstyrelsen bygger på fri åsiktsbildning och på allmän och lika rösträtt. I 2 § står: Den offentliga makten skall utövas med respekt för alla människors lika värde och för den enskilda människans frihet och värdighet. Demokratin måste vinnas av varje generation. Demokratin får vi inte ta för given, och politiken måste ta ett ansvar för och vara medveten om vilka utmaningar vi kan stå inför och vilka hot mot demokratin som kan blåsa upp. Skrivelsen omfattar både en tillbakablick och vad som planeras framåt. Vi har i vår motion och i våra reservationer koncentrerat oss på den framåtsyftande delen. Vi står nu inför ett riksdagsval, och en mandatperiod är snart slut. Valdeltagandet är ett uttryck för demokratins förankring i samhället, och alla önskar vi att valdeltagandet blir högt . Regeringen har vidtagit en hel del åtgärder för att öka valdeltagandet. I vår motion pekade vi på ytterligare en åtgärd som vi såg var effektfull, nämligen demokratiambassadörer som i tidigare val hade samtalat direkt med röstberättigade i områden med lågt valdeltagande. I motionen pekade vi på möjligheten att återinföra den satsning som gjorts tidigare. Men vi nöjde oss med att i den gemensamma skrivningen i utskottets betänkande lyfta fram denna åtgärd och peka på att den har haft en mycket positiv effekt, vilket alla utvärderingar har påvisat. Politiken har ett ansvar att värna demokratin. Men också civilsamhället har en betydelsefull roll i att sprida och arbeta med de demokratiska principerna. I skrivelsen pekas främst trossamfunden ut som mottagare av stöd för att stimulera till informationsinsatser inför de allmänna valen. Trossamfunden har en mycket viktig roll i ett demokratiskt samhälle. Men vi menar att även andra folkrörelser, exempelvis idrottsrörelsen och handikapprörelsen men även företagarnas organisationer och de fackliga organisationerna, har ett ansvar och bör kunna få stöd för sitt arbete med att stimulera ett ökat valdeltagande. Den stora knäckfrågan i detta betänkande är dock frågan om politisk information i skolan. Frågan är komplicerad. Jag är ändå glad att vi i utskottet har haft en djup diskussion och kunnat enas om en gemensam text. Detta är nämligen en fråga där vi inte bör ha några politiska skiljelinjer. Ska skolan under rektors ansvar kunna göra begränsningar i fråga om vilka partier som ska bjudas in för att ge valinformation i skolan? Först ska vi slå fast: Skolan är ingen allmän plats, och rektor ansvarar för vad som sker inom skolan och hur exempelvis en information eller en valdebatt ska organiseras. Men även skolan lyder under grundlagar. Likabehandlingsprincipen gäller här precis som i resten av samhället, liksom att inget parti får utestängas på grund av sina åsikter. Ska en begränsning ske måste det vara på objektiva grunder. JO och JK har uttalat sig i enskilda fall som har blivit anmälda, och och har informationsmaterial som baseras på dessa uttalanden. Det råder en stor osäkerhet om tolkningen av begränsningsmöjligheterna och objektivitetskriteriets förlängning. Många skolor överväger möjligheten att inte släppa in några partier över huvud taget inför höstens val. Det tycker jag och Socialdemokraterna skulle vara mycket olyckligt. I går var alla partier i inbjudna till utbildningsministern för information och överläggning. JO, JK och informerade om sin syn på rättsläget. Diskussionen avslutades med att utbildningsministern meddelade att regeringen tänkte tillsätta en juristutredning med en parlamentarisk referensgrupp som ska se över frågan och eventuellt föreslå ändringar i skollagen, dock inte i grundlagen. Det tycker vi från Socialdemokraterna är bra. Det är också bra att , utifrån gårdagens diskussion, gör en genomgång av sitt material för att se om skrivningarna kan uppfattas som oklara och tolkas på olika sätt. Även JK och JO kommer att gå igenom sina skrivningar och se om behov finns av att klargöra vissa ståndpunkter. Utredningen kommer inte att kunna ge någon ytterligare vägledning till höstens val, men det är bra att frågan ses över på ett djupare sätt. måste ha ett bra och rättssäkert underlag att luta sig mot om det skulle bli tal om att förändra något i lagstiftningen. Den sista frågan som jag vill ta upp gäller universitetens och högskolornas ansvar för demokratin. och gymnasieskolan har ett klart uttalat demokratiuppdrag: Skolan ska stå för en demokratisk fostran. Utbildningen ska förmedla och förankra respekt för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande demokratiska värderingar som det svenska samhället vilar på. Detta står i skollagen. Men i högskolelagen finns inget motsvarande. I högskolornas verksamhet ska vetenskapens trovärdighet och god forskningssed värnas, och forskningens frihet har en grundläggande betydelse för det demokratiska samhället. Lagen ger universiteten ett ansvar för att främja bland annat hållbar utveckling och jämställdhet, men ger inget uttryckligt uppdrag att främja medvetenhet om demokrati och mänskliga rättigheter. Vi ser inte att det behöver vara någon motsättning mellan forskningens frihet och ett uppdrag att ta ett ansvar för att främja en ökad medvetenhet om demokrati och mänskliga rättigheter. Vi tycker att frågan bör bli föremål för en utredning. Med detta yrkar jag bifall till våra reservationer 1 och 2. 50 (V): Vi diskuterar betänkandet med anledning av skrivelsen En politik för en levande demokrati. Självklart står jag bakom samtliga reservationer där jag finns med, och jag delar helt uppfattning om dem. Jag tänker tala om reservation 3 från , som jag yrkar bifall till. Denna reservation handlar om insatser för att värna demokratin mot våldsbejakande extremism. Jag vill börja med att säga att inget av det som föreslås i skrivelsen är direkt fel. Det är inte därför som jag har en reservation. Men det är alldeles för lite och bygger inte heller på den kunskap som finns och den utveckling som vi kunnat se . I samband med att skrivelsen släpptes skrev tre ledande experter på högerextremism en debattartikel i där man pekade på brister i regeringens slutsatser. De är några av alla de experter som har varit med i arbetet inför skrivelsen utifrån att de faktiskt är just experter. Ändå valde regeringen att inte använda deras kunskap när man drog sina slutsatser och föreslog åtgärder. Experterna kritiserade bland annat att man i skrivelsen har landat i att huvudsakligen föreslå sociala insatser för ungdomar som förebyggande åtgärd mot alla former av extremism och att man inte tar hänsyn till de ideologiska skillnader som finns mellan vänsterextremism, högerextremism och våldsbejakande islamism som utreds i skrivelsen. Experterna menar också att man måste ha olika insatser för olika former av extremism om arbetet ska vara framgångsrikt. Men det väljer alltså regeringen att bortse från. Jag anser att det är väldigt beklagligt och anmärkningsvärt att regeringen inte använder den kunskap som faktiskt finns inom området. Förutom att de ideologiska drivkrafterna är olika ser vi också av utvecklingen att hoten från de olika miljöerna skiljer sig åt. Den högerextrema miljön är den som rent konkret är det största faktiska hotet mot människors liv och demokratin. Vi har sett hur svenska högerextremister har attackerat politiska motståndare och fredliga demonstranter, till exempel vid demonstrationen i och vid attacken mot feminister i . attackerades en partikamrat till mig, , vid ett möte i av nazister. Attacker sker mot flyktingboenden, och antalet hatbrott utförda av nazister ökar. ger också uttryck för att det är den farligaste extremistmiljön vad gäller konkreta hot och attacker. Här är det också ett stort problem att möjligheterna för den högerextrema rörelsen att visa upp sig har ökat. Det bidrar till en väldigt farlig normalisering. Hets mot folkgrupp är förbjudet i . Att bära nazistiska symboler är förbjudet. Ändå gav polisen tillstånd till den nazistiska organisationen att marschera genom på 75-årsdagen av . Man ingrep inte heller mot demonstrationen, som faktiskt var en marsch genom staden. Man ingrep inte när de bar sköldar med samma symboler som användes under pogromerna i Nazityskland. Dessa symboler faller självklart in bland de symboler som ingår i hets mot folkgrupp. De personer som organiserar dessa demonstrationer nås inte av sociala insatser. Men att de tillåts att visa upp sig och demonstrera, trots att de begår brott, flyttar gränserna för vad som är okej. Det skrämmer människor till tystnad, och det är ett mycket allvarligt hot mot demokratin. Ska arbetet mot extremism vara framgångsrikt måste givetvis polisen använda de lagar som finns och göra det på rätt sätt. Det är skillnad på de olika extremistmiljöerna, och ska man på allvar kunna göra något måste arbetet bygga på mycket mer specifik kunskap. Det räcker inte med sociala insatser för ungdomar. För att kunna värna demokratin och skydda människor som uttrycker sina åsikter på demonstrationer, på politiska möten eller på nätet måste man använda de expertkunskaper som finns och inte klumpa ihop alla extremister i en enda sörja. Regeringen måste lyssna på expertisen och anpassa insatserna. Självklart är också sociala villkor viktiga, och sociala insatser behövs. Regeringen konstaterar i sin skrivelse att ökad arbetslöshet, diskriminering, försämrad ekonomi med mera i utsatta områden kan vara en grogrund för individer att söka sig till antidemokratiska miljöer. Det är då anmärkningsvärt att man ändå inte kommer med några förslag för att ändra de stora skillnader i livsvillkor som råder i det svenska samhället . Regeringen fortsätter med en politik som ökar klyftorna och det man själv kallar utanförskapet, och sedan föreslår man samverkan mellan polis, skola och sociala myndigheter som främsta insats mot extremism. Så kan man givetvis arbeta om man tänker att det är konsekvenserna av sin politik man ska ta hand om. Men att kalla det förebyggande insatser, när man inte gör någonting åt orsakerna till radikalisering, är knappast ärligt. menar att verkligt förebyggande arbete handlar om en politik för minskade klyftor, insatser mot barnfattigdom, segregation, bostadsbrist och arbetslöshet. Därmed yrkar jag, som sagt, bifall till reservation nr 3. 51 (M): Vi som har förmånen att leva i en stabil demokrati tenderar att ta den för given. För oss är det självklart att kunna göra det vi gör : delta i det offentliga politiska samtalet, framföra våra åsikter utan risk för repressalier från myndigheterna, ta del av offentliga handlingar och på det sättet informera oss, skriva vad vi vill, ta del av den information vi väljer att ta del av och inte minst i fria, allmänna och hemliga val påverka hur och av vem landet styrs. I efterdyningarna av valet till , där bara hälften av de röstberättigade valde att delta, känns detta extra viktigt att påpeka. Den rätt vi – eller somliga av oss – tycks ta ganska lätt på dör människor för i andra länder. Med risk för att tala i klichéer – något som man alltid bör försöka undvika – vill jag ändå påminna kammaren om att den rätten inte får tas för given här heller. Det är inte så att demokratin är hotad i – det är den inte. Men den måste vårdas, och dess viktiga beståndsdelar måste omhuldas. Vi måste bedriva ett aktivt arbete för att främja demokratin även här. Det är i det ljuset jag tycker att man ska läsa regeringens skrivelse om en politik för en levande demokrati. har behandlat denna skrivelse och tycker att den innehåller många goda tankar, goda idéer och förslag. Utgångspunkten är – och citerar jag; därav det något mer högtravande språket – att tendenser och omständigheter såsom teknikutvecklingen, tillståndet i ekonomin, större händelser i omvärlden och förändringar i befolkningens värderingar och normer påverkar villkoren för det demokratiska styrelseskicket. För att folkstyrets former ska vara relevanta måste demokratin ständigt utvecklas. bör möjligheterna till inflytande och delaktighet vara utformade efter individens förutsättningar. Den offentliga makten ska utgå från människor, och varje individ ska ha makt över de beslut som rör den egna vardagen. Så skriver regeringen i inledningen, och utskottet har inget att invända mot denna beskrivning. Jag tänker helt kort nämna några av de åtgärder som presenteras i skrivelsen, för att sedan koncentrera mig på ett område – detsamma som talade om – nämligen det som handlar om politiska partiers möjlighet att delta i skolan. Först vill jag göra ett svep över en del andra förslag. Det första jag vill nämna är en satsning för att öka valdeltagandet bland unga, som – det hette den till – numera Myndigheten för ungdoms- och civilsamhällesfrågor har ett övergripande ansvar för. Regeringen vill också satsa på att öka representativiteten i de folkvalda församlingarna, på olika sätt att stärka förtroendevalda politiker i deras roll och på insatser för att stärka ungas demokratiska värderingar. Åtgärder för att förebygga våldsbejakande extremism – och då talar vi om både höger och vänster – är andra viktiga inslag i regeringens demokratipolitik. kommer jag till den viktiga, och knepiga, frågan om politiska partiers medverkan i skolan. Det är en svår fråga, som förtjänstfullt redogjorde för. Det cirkulerar ganska många, sinsemellan rätt olika, uppfattningar om vad som egentligen gäller. Den som vill ha en detaljerad redogörelse för rättsläget hänvisas till utskottets betänkande, där det är ganska utförligt beskrivet. Man kan också ta del av anvisningar och SKL:s anvisningar, som går att ladda ned på respektive hemsidor. I likhet med regeringen vill jag konstatera att utgångspunkten är att det är viktigt att skolelever inför skolvalen får så goda förutsättningar som möjligt att kritiskt bedöma och bilda sig en uppfattning om de olika politiska alternativen. Skolelever ska kunna komma i kontakt med representanter för de politiska partierna eller deras ungdomsorganisationer. Dessa kontakter är också betydelsefulla för att skapa möjligheter och förutsättningar för ungdomars eget politiska engagemang. En minimilösning, som i och för sig är tänkbar, är naturligtvis att ingen får komma. Det är åtskilliga skolor – faktiskt mer än hälften, , enligt en kartläggning som gjorde i samband med valet – som väljer den vägen: Ingen får komma. Men det är inte tillfredsställande. Det är inte bra. , och andra, konstaterar att den lösningen är svår att förena med skolans demokratiuppdrag. För att undanröja eventuella oklarheter om vad som gäller har regeringen aviserat en översyn av regelverken som ska förtydliga hur rektorer kan agera och hur man kan göra avgränsningar av formerna för politiska partiers tillträde till skolan. Utskottet välkomnar detta. Jag vill avsluta med att återigen citera direkt ur skrivelsen. Varför hitta på en egen, halvtaskig formulering när någon annan redan har kommit på en som är mycket bättre? Målet för demokratipolitiken är en levande demokrati där individens möjligheter till inflytande förstärks och de mänskliga rättigheterna respekteras. En levande demokrati innebär att makten ska utgå från människorna och att varje individ ska ha makt över de beslut som rör den egna vardagen och känna förtroende för fattade beslut som rör den enskilde individen. Just så är det, herr talman, och därmed yrkar jag bifall till utskottets förslag. 52 (FP): är det alla tiders valår. i svensk historia hålls det allmänna val till alla de fyra nivåerna, från kommuner till , under ett och . Med dagens valsystem kommer det inte att ske igen . är demokratins höjdpunkt. Väljarna lämnar då sina röster. De påverkar vilken politik som ska föras, utkräver ansvar och ger förtroende och mandat till dem som ska representera dem för kommande mandatperiod. Regeringsformen, som nämndes här tidigare, lägger grunden för vårt svenska statsskick och inleds med orden: All offentlig makt i utgår från folket. I många av världens länder är demokrati och mänskliga rättigheter fortfarande en dröm, fortfarande en längtan. I kampen för detta offrar människor sitt allt. Även i var det en kamp att införa demokrati. Vi firar av demokrati i vårt land. Som folkpartist framhåller jag förstås gärna att det var under den statsministern ledning som den proposition lades fram som ledde fram till allmän och lika rösträtt för kvinnor och män. Fria allmänna val är en förutsättning för att ett land ska kunna kalla sig demokrati. Att kunna välja sina politiker i allmänna val är nödvändigt för en demokrati, men det räcker inte. Det krävs också individuella fri- och rättigheter. Yttrandefrihet, mötesfrihet och pressfrihet krävs för att kunna skapa och hävda åsikter. I infaller snart ett annat demokratijubileum, nämligen 250-årsfirandet av svensk yttrandefrihet. fick med liberaler i täten världens första tryckfrihetsförordning. Demokratin blir aldrig färdig utan måste ständigt utvecklas. Demokratin måste också vinnas för varje generation. Vårt samhälle och omvärlden förändras, och därför behövs nya tag för att skydda och utveckla demokratin. Detta innebär nya krav på hur inflytande, insyn, delaktighet och ansvar ska kunna utkrävas. Regeringen har lämnat en skrivelse till som vi debatterar . Den heter En politik för en levande demokrati. Där ges en lägesbild av svensk demokrati, de utmaningar som regeringen ser och vilka åtgärder som ska vidtas för att stärka vår demokrati. Skrivelsen är bra. Det verkar också de flesta i tycka eftersom det är få reservationer. Jag vill göra några reflexioner inom skrivelsens område, men också peka på andra viktiga insatser för demokratin som inte utvecklas i just detta betänkande men är väl så viktiga för demokratin. När det gäller valdeltagande har i internationell jämförelse ett högt sådant. Vi ser dock att vissa grupper deltar i betydligt lägre grad. Det gäller främst unga och utrikes födda. Det finns också geografiska områden där valdeltagandet är mycket lågt. har vid fem tillfällen publicerat rapporter som vi kallar Utanförskapets karta där vi ringar in de områden i som i särskilt hög grad präglas av utanförskap. Den senaste upplagan presenterades av . En av de tre faktorer som mäts är valdeltagandet, och en glädjande utveckling är att valdeltagandet i det senaste valet ökade i landet som helhet men allra mest i utanförskapsområden. Den demokratiklyftan har alltså krympt en aning, men den är fortfarande alldeles för stor. I utanförskapsområdena är det ungefär dubbelt så hög andel som avstår från att utnyttja sin rösträtt jämfört med övriga . Att bryta utanförskapet är den kanske viktigaste sociala utmaningen, och den har också med demokrati att göra. Att stärka den demokratiska medvetenheten handlar om många frågor, bland annat om att varje samhällsmedborgare ska ha kunskap om sina politiska rättigheter och demokratins spelregler. Det är viktigt att varje individ har kompetens för att kunna vara delaktig i den demokratiska processen. Då kommer man direkt in på skolan. Så många som var fjärde 15-årig pojke kan inte läsa en avancerad text. Bristande ämneskunskaper ger unga svårigheter att analysera och bedöma uttalanden. Än mindre får de redskap att själva hävda genomtänkta åsikter och delta i det demokratiska samtalet. Regeringens reformarbete under ledning för att unga ska få goda kunskaper i skolan handlar inte bara om att stärka individen utan är också en genuin insats för demokratin. I dagens betänkande tar vi upp frågan om politiska partier i skolan. Det är angeläget att ungdomar får träffa politiker – det är en del av att skapa intresse för politik och demokrati och för att utöva inflytande.