prot · H10987 · 2014-03-20 00:00:00 — Jag tror inte att det räcker med att sätta tummen i ögat. Vi såg i går hur det fungerar inom barnomsorgen om man förlitar sig på marknadskrafterna, och vi har sett det inom äldreomsorgen. Jag ska upprepa frågeställningen. Jag tycker att landsbygdens folk ska få ett besked. Det sitter säkert hundra tusen tv-tittare och ser på frågestunden. Kommer statsrådet att säkerställa yttäckning så att landsbygdens folk kan ringa med mobiltelefoni? Kommer ni att säkerställa yttäckning i 700-bandet och 900-bandet? 78 Statsrådet (C): Resultatet av att jag och regeringen har skärpt tonläget till operatörerna är att vi nu har tre mobiloperatörer som gör rekordinvesteringar i att bygga ut mobilnäten. De har alla tre förbundit sig att till 2015 respektive 2016 täcka in av yta med . öronmärker regeringen 700-bandet för mobiltelefoni, vilket gör att de kommer att få ännu bättre möjligheter att snabbt bygga ut mobiltelefonin framöver. Huruvida just 700-bandet kommer att förses med yttäckningskrav är någonting som vi nu kommer att be PTS att titta på. Det vi behöver göra från nu fram till dess att vi har frigjort 700-bandet är att se till att vi ställer om de tv-sändningar som använder det utrymmet. Det arbetet behöver inte minst SVT och TV4 göra. ska förbereda den licenstilldelning som ska ske för 700-bandet. Gör man bedömningen att det är lämpligt att ställa yttäckningskrav i just 700-bandet har PTS också det tydliga uppdraget och den tydliga möjligheten att göra det. Stödet till familjehemsplacerade barn 79 (M): Jag har en fråga till statsrådet . Alla barn och ungdomar och också familjehemsplacerade barn behöver en bra skolutbildning. Många studier om familjehemsplacerade barn har visat att de av olika anledningar ofta har sämre resultat i skolan än andra barn. Läskunnighet och läsförståelse är två olika begrepp för det som är grunden till alla ämnen i skolan. Ett barn som inte läser har svårt att tillgodogöra sig utbildningen och gå vidare i systemet. Min fråga till statsrådet är: Hur kan vi utveckla stödet till dessa barn? 80 Statsrådet (KD): Jag håller verkligen med frågeställaren om att skolan är en fantastiskt stark skyddsfaktor. Vi har tyvärr när det gäller omhändertagna barn inte bra statistik. Det har varit en angelägen fråga för regeringen att söka förbättringar i. Det står tydligt uttryckt i socialtjänstlagen att man när samhället har omhändertagit barn har att säkerställa att barnet eller den unge får en bra skolgång. Det vi har gjort är att låta tillsammans med ta fram en vägledning för socialnämnderna för hur de kan arbeta med barn som är familjehemsplacerade när det gäller deras skolgång och hälsa. Den metodutveckling som sker visar på positiva exempel. Det finns en metod som heter Skolfam som har använts i några kommuner. Vi siktar nu på att nationellt samordna det och också sprida det till fler kommuner i landet. Det är en mycket angelägen fråga. Dessa barn förtjänar en fullföljd skolgång. 81 (M): Jag tackar för svaret. Statsrådet nämnde hälsa. Hur ska man kunna koppla på stödet till hälsa? Vi vet att många barn har psykiska och fysiska störningar som ofta följer dem hela livet när det har varit sämre placeringar. 82 Statsrådet (KD): Det är viktigt att jobba förebyggande. Därför har vi haft ett stort arbete med att utveckla föräldrastöd. Kan man ge stöd åt föräldrar och barn i familjer som har det lite trassligt och undvika ett omhändertagande är det en stor vinst. När ett omhändertagande ändå måste ske har vi skärpt socialtjänstlagen och sett till att familjehem ska ha utbildning. Man ska ha ett kontrakt skrivet om vem som tar ansvar för vad. Behövs insatser från barnpsykiatrin ska det anges vem som ska stå för de kontakterna. Det tror jag skapar en trygghet åt familjehemmen, och det är en väldigt viktig del. Dessutom förser vi varje barn med en egen socialsekreterare som just har till uppgift att följa barnets skolgång och hälsosituation och se till att nödvändiga kontakter tas. Det har skett ett stort förbättringsarbete. Jag hoppas att det också ska visa resultat framöver. Polisens transporter av frihetsberövade 83 i (S): Jag vill ställa min fråga till justitieminister . Det har gått utredningen om transporter av frihetsberövade överlämnades till statsrådet. hade justitieministern och jag en interpellationsdebatt. Ministern sade då att betänkandet, Statskontorets konsekvensanalyser och remissvaren bereddes i . har det gått . går en hel del av polisens resurser till att utföra handräckningar och transporter som borde kunna utföras av andra. Vi kunde läsa i medier att antalet handräckningar ökar ytterligare. I den tillsynsrapport som kom 2013 menar man att det är 23 000 handräckningar , och 2010–2012 har de ökat . Det är viktigt att polisen utför de uppdrag som är farliga. Ändå blir min fråga: Kommer regeringen att komma med något förslag till förändringar när det gäller transporter av frihetsberövade? 84 (): Jag tackar för frågan. Det är ett jättelikt och växande problem inte bara när det gäller handräckning utan också när det gäller efterfrågan på polisinsatser som finns inte minst från akutmottagningar och annat. Det är ett stort problem. Vi har inte löst frågan . Vi arbetar intensivt för att se vad man kan göra. Med de problem som finns är polisen så här långt den enda institution som man kan begära den här hjälpen av. Det krävs ganska stora insatser för att avlasta polisen detta uppdrag. Det är inte heller så att frivilliga räcker upp handen, om man får uttrycka det så, för att leta efter lösningar och sätt att ta sig an detta. Däremot har Kriminalvården i sin transporttjänst en hel del kompetens där en del av transportverksamheten möjligen skulle kunna hanteras på ett annat sätt. Det finns utredningsunderlag och lösningar att söka, men vi är inte färdiga med förslag . Jag vågar inte lova konkreta resultat, åtminstone inte i det korta perspektivet. 85 TREDJE VICE TALMANNEN: Jag får tacka statsrådet , justitieminister , statsråden och samt försvarsminister för dagens frågestund, som jag härmed förklarar avslutad. 7 § (forts. från 5 §) Författningsfrågor (forts. KU18) 86 (SD): Jag yrkar bifall till vår reservation som gäller punkten om karantänsregler för politiker och höga statstjänstemän. Goda relationer och samarbeten mellan näringslivet och den politiska sfären är någonting som vi i grunden betraktar som konstruktivt. Men det finns situationer där en alltför nära relation kan medföra att allmänintresset kan komma i kläm. En majoritet av har någon form av karantänsregler för politiker och höga statstjänstemän. I är området, med undantag för , i det närmaste oreglerat. Frågan om någon form av karantänsregler för politiker och höga statstjänstemän bör därför utredas. I grunden handlar det om en ganska allvarlig förtroendefråga. Vi bör ha ett regelverk som gör att allmänheten egentligen aldrig ska behöva fråga sig: Vems ärenden går du ? 87 (V): har tre reservationer i betänkandet. Den första handlar om ansvaret för penningpolitiken och tillsättningen av ledamöter i direktion. Vår uppfattning är att tillsättandet av ledamöter i direktionen bör kunna ske på ett betydligt öppnare sätt än och med större insyn i hela processen. Vi tycker också att bör utforma de mer exakta målen för penningpolitiken. Det operativa ansvaret för penningpolitiken ligger på direktion. Ledamöterna där får inte ta emot instruktioner gällande penningpolitiska uppgifter. uppfattning är att bör utforma de mer exakta målen för penningpolitiken och att utifrån dessa mål ska utforma den löpande penningpolitiken. Vi har också en reservation som handlar om karantänsregler. Självklart bör personer som avslutar politiska uppdrag återgå till ordinarie arbetsmarknad . Men ibland kan det finnas risk för en intressekonflikt, och det finns fortfarande inga särskilda regler och rutiner gällande de situationerna. menar att regeringen bör utreda frågan om karantänsregler för statsråd och höga statstjänstemän. tredje reservation i betänkandet handlar om behovet av skydd för vår gemensamma egendom. I svensk grundlag finns ett uttalat starkt skydd för privat egendom, men skyddet för det vi äger tillsammans är betydligt svagare. Det är ett problem att tillgångar som har byggts upp för det gemensamma bästa kan säljas ut med ett enkelt beslut med en rösts övervikt. Visserligen ska gemensam egendom inte få säljas till underpriser, men det har ändå skett. Det har då också ibland konstaterats att det har varit felaktiga utförsäljningar. Politiska majoriteter kan skifta, och beslut kan ändras efter nästa val. Problemet med den här formen av beslut är att när något väl är sålt går det inte att köpa tillbaka. Andra saker kan man ändra under nästa mandatperiod. Egendom som har byggts upp och som sedan säljs finns det inte en chans att få tillbaka efter ett val med en ny majoritet. Det är inte rimligt att det ska vara möjligt att fatta denna typ av beslut med enkel majoritet. Vi har i vissa sammanhang regelverk som gör att beslut ska vara lite svårare att fatta, till exempel när vi överlämnar makt till en annan beslutsfattare. Det gäller i EU-ärenden, exempelvis. Vår uppfattning är att det bör krävas kvalificerad majoritet eller två beslut med val emellan vid försäljning av gemensam egendom över ett visst belopp. Självklart står jag bakom alla tre reservationerna, men för att vinna tid vid voteringen yrkar jag bifall endast till reservationen om grundlagsskydd av gemensam egendom, det vill säga reservation nr 7. 88 (S): Jag yrkar bifall till utskottets förslag i betänkandet. Beträffande den del som gäller , kronan och eurofrågan vill jag ändå säga att det egentligen sedan vår anslutning till EU är klart att en sådan central fråga som en eventuell övergång till euron ska föregås av en folkomröstning. Det kommer att bli en folkomröstning om detta därest det skulle bli aktuellt. Någon möjlighet att, som sade, snabbt övergå finns inte. När det gäller karantänsreglerna refererar vi från utskottet till det förhållande att utskottet uttalar sig minst två gånger i sak bejakande till problemställningen. Men slutsatsen har både –2006 och –2010 varit att det är upp till regeringen att överväga en reglering. Man kan säga att det finns en möjlighet för vilken regering vi än har att anta regler som naturligtvis ska göras tydliga för riksdag och allmänhet men som ändå kan innehålla vissa variationer. Det är ett önskemål att det skulle kunna vara möjligt för en regering att vara tydligare. Men positionen från är – och jag menar bör förbli – att det kan vara upp till de skiftande regeringar vi har att lägga fast olika regelverk i sammanhanget. Jag vill också ta upp sista del, den som har att göra med offentlig äganderätt. Tankegången är att vi skulle ha grundlagsregleringar, kvalificerad majoritet eller den vanliga grundlagsändringen för att kunna sälja egendom. Det har funnits sådana tankar på många håll efter det – låt oss säga – ganska tveksamma förlopp som har varit. Men jag vill ta upp en fråga. Om man nu skulle vilja göra det när det gäller försäljning, kunde man tänka sig att resonera kring att vi borde ha ett kvalificerat förfarande också för att köpa egendomar? Skulle det offentliga ha särskilda regler för att köpa till exempel fast egendom eller finansiella tillgångar med, kan vi säga, samma förhållningssätt från dem som inte vill ha ett stort eller ökande offentligt ägande? Nej, det här ska vara någonting som i så fall ska underställas folket i val i den meningen att det på något sätt förs upp på dagordningen inför ett kommande val. Jag tycker inte att den tankegången låter övertygande, och det gör att jag faktiskt heller inte tycker att tankegången som företräder, nämligen att man ska lägga en sådan här restriktion över försäljningar, är rimlig. Vi har systemet att misstag eller misslyckanden kommer till allmänhetens och offentlighetens kännedom. Det har till exempel vad gäller inneburit att den nuvarande, moderatdominerade ledningen i kommunen har satt stopp för försäljning och privatisering av många vård- och omsorgsföretag därför att väljarna uppenbarligen var emot det. Jag tror att det klokaste är att låta det vanliga politiska ansvarsutkrävandet och demokratin fälla utslaget. Folket tar i val ställning till misslyckade försäljningar men också lyckade eller misslyckade inköp. 89 (V) replik: Visst kan man diskutera hur vi gör när vi köper in saker till det gemensamma för gemensamma pengar. En skillnad mellan att köpa och att sälja är ju att om man köper in någonting kan man oftast sälja det . Men en verksamhet som har byggts upp under en mycket – och som man har tyckt är viktig att äga tillsammans – kan säljas ut med bara en rösts övervikt, och det är ett beslut som inte går att åtgärda efteråt. Vi kan se på stora infrastruktursystem som vi har haft i landet och som har byggts för det gemensammas bästa och som sedan bara har sålts ut. Det är en skillnad mellan att köpa och att sälja, tycker jag, på det sättet att en lång process får ett abrupt slut. Den skillnaden kan väl även se? 90 (S) replik: Ja, jag kan se att det kan upplevas på det sättet. Men pekar inte det egentligen på att priserna har varit felaktiga? Att man kan sälja med en rösts övervikt och att samhället, staten eller någon annan sedan gör en stor förlust som det är svårt att återta pekar på fel prissättning. Här har det offentliga mycket att lära, det vill jag säga. Vi har offentliga tillgångar som vi har köpt och som blir värdefulla. Ska vi sälja dem är det en sak. Vi kan köpa in till felaktiga priser och därmed också få svårt att sälja dem. Jag tycker att svaret på fråga här är att vi har anledning att vara självkritiska när det gäller prisberäkningar vid både köp och försäljningar. Vi har mycket att lära oss där, men jag tycker nog att den offentliga kontrollen fungerar genom medierna. Det kommer fram, och medborgarna blir upprörda över den typ av förhållanden som till exempel har rått under den moderatdominerade regimen i . Alltså sätter man stopp där. Man vågar inte möta väljarna med den politiken fortgående, utan man försöker hitta en annan form. Jag vidhåller att det är tänkvärt att argumentera på det sätt som jag har försökt att tillåta mig, nämligen att göra en parallell med inköp. 91 (V) replik: Det kan absolut vara så att prissättningen är fel, och det är ett problem i sig. Men även när det gäller saker som säljs till rätt pris kan man efter en försäljning upptäcka att man inte skulle ha velat göra det, och det är fortfarande omöjligt att köpa tillbaka det som man har sålt. Problemet när man säljer är att om man ångrar sig krävs det att den som har köpt vill sälja igen. Många stora offentliga infrastruktursystem som järnvägsnät och telefonsystem äger vi fortfarande gemensamt. Det kan absolut vara till rätt pris som man säljer ett sådant, men det kan ändå vara något som man vill åtgärda senare, och då finns det inte möjlighet att köpa tillbaka det. När man har byggt upp det har man köpt stegvis . Vi har ett sådant system att när det gäller statligt ägande kan man inte göra på det sättet när man köper. Det är inte alls lika enkelt att köpa tillbaka som att sälja något som man har köpt och sedan ångrar. Det blir helt olika effekter i de besluten. Jag undrar om det inte skulle vara möjligt att vi tittar vidare på frågan och att även kunde tycka att det är en poäng att borra lite mer i det här med att man snabbt och lätt säljer ut gemensamma saker. 92 (S) replik: Jag tycker att vi ska fortsätta att ha en offentlig diskussion. Men det jag saknar i motionen och i reservationen, som är ganska detaljerade från sida när det gäller försäljningsproblem, är att det inte finns någon referens till det motsatta, nämligen frågan: Vad ska det offentliga ha för regler när man vill och behöver köpa? Ska det då vara ett annat regelverk? Visst, man kan sälja någonting som har byggts upp . Man kan sälja det till ett pris som verkligen inte upplevs som bra, och det blir, som säger, omöjligt att köpa tillbaka. Det är inte säkert att det är omöjligt, utan det är en fråga om pris på nytt om man verkligen skulle vilja. Hur är det när staten köper? Det kan ju ha varit ett privat företagande som har byggts upp och som har skötts korrekt men som har hamnat i stora svårigheter. Det behöver göras en snabb affär, och det är lämpligt att staten gör det – ska det då inte vara möjligt för staten att göra det på det nuvarande sättet? Jag tycker att det ska vara det, men jag måste be att få ställa frågan om logiken i den argumentation och de tankegångar som och har här. Vi är alla upprörda över misstag och felaktigheter, men vi bör tänka på konsekvenserna av att införa ett sådant här regelsystem endast på säljsidan för offentlig egendom. 93 (M): Vi debatterar betänkande som behandlar motioner som rör författningsfrågor. Vi har hört föregående talare tala varmt för sina reservationer. Jag kommer att beröra några motioner som jag tycker är intressanta. Karantänsregler för politiker och höga statstjänstemän är en ständigt återkommande fråga och har behandlas av utskottet om inte varje så . I betänkandet hänvisas till en om när politiker och tjänstemän byter sida, och det har ställts en interpellation i frågan. Å ena sidan har det i både rapporten och utskottets tidigare ställningstaganden funnits resonemang kring karantänstider för statsråd, statssekreterare och generaldirektörer. Å andra sidan har vi gällande lagar och regler om hur insiderinformation, jäv, tystnadsplikt och bestämmelser i offentlighets- och sekretesslagen ska hanteras. Jag anser, liksom beträffande de tidigare ställningstagandena, att varken regeringen eller bör ta något initiativ i den här frågan och att nuvarande ordning fungerar tillfredsställande. Det är också utskottets mening. När det gäller frågan om och dess uppgifter tycker jag liksom utskottet att den finns till för att granska den statliga verksamheten. Att börja klampa in på mark är fel, då det finns möjligheter för laglighetsprövning enligt kommunallagen och även justitieombudsmännen har ett tillsynsansvar. Om vi ska låta agera på begäran av kommunerna tycker jag att vi blandar äpplen med päron. Enligt grundlagen ska självständigt besluta om vad de ska granska med stöd i bestämmelser som finns i lag. Det är att granska statens verksamheter. Kommunerna har stort självbestämmande. Vi har principen, och en god tradition, om kommunalt självstyre. Kommunerna har revisorer som med stöd i kommunallagen kan agera effektivt. Det är min egen erfarenhet då jag varit kommunalpolitiskt aktiv . Den offentliga äganderätten är intressant. Här håller jag med – vi är inne på samma resonemang. menar att det ska krävas kvalificerad majoritet alternativt två likalydande beslut med mellanliggande val vid försäljning av gemensamt ägd egendom. Då borde rimligtvis också det omvända gälla, alltså att samma principer ska gälla när man förvärvar egendom till det allmänna. Det tycker jag inte håller. berörde inte denna fråga om den offentliga äganderätten, vilket jag tycker var klokt. Den ordning vi har är bra. Partierna har full frihet, till exempel i samband med val, att uppmärksamma medborgarna på detta och göra det till en valfråga. Mer demokratiskt än så kan det inte bli. Avslutningsvis vill jag nämna att jag håller med utrikesutskottet och i fråga om säte. Parlamentet bör lokaliseras till en ort, . Vi måste få slut på flyttcirkusen, då den är kostsam och otidsenlig. Den är heller inte miljövänlig. Med detta yrkar jag bifall till utskottets förslag i betänkandet. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) 8 § Tryck- och yttrandefrihetsfrågor betänkande 2013/14:KU23 Tryck- och yttrandefrihetsfrågor föredrogs. 94 (MP): Vi debatterar nu ett betänkande från som handlar om tryck- och yttrandefrihetsfrågor. I betänkandet behandlas ett antal motioner från allmänna motionstiden. Vi är överens i de allra flesta frågor, men vi har några reservationer från , sådana som jag skrivit under. I de fallen tycker jag att ett annat ställningstagande hade varit bättre. En fråga handlar om meddelandeskyddet. Jag återkommer till det lite mer utförligt . En annan handlar om att stärka skyddet för hets mot transpersoner. En tredje handlar om att vi behöver en bättre och skarpare lagstiftning när det gäller kränkningar på internet. En sådan diskussion har varit uppe allt oftare . Det finns en del idéer och förslag från regeringens sida, men jag tycker att det skulle behövas fler. Det är en allvarlig fråga. Det är inte okej att vi i så stor utsträckning som trots allt är fallet accepterar kränkande uttalanden bara för att det sker på internet, uttalanden som i andra sammanhang vore förfärliga och helt orimliga. Vi har även en reservation om mediekoncentrationen. Det är en intressant fråga. Många upplever att vi har ett enormt utbud och stora möjligheter att uttrycka oss och säga vad vi vill, bland annat på internet. Det har inte alls funnits i samma utsträckning tidigare. ska man vara medveten om att i de offentliga medier som är mer kvalificerade, såsom tidningar, minskar ofta utrymmet. Mediebranschen är i många avseenden i kris. De offentliga tidningarna har stora problem med sina intäkter, och den kvalificerade journalistiken minskar i omfattning. Jag tycker att hela medieområdet skulle behöva ses över. Vad är egentligen den gemensamma politik som bör finnas på det här området? Vad har staten för ansvar för att det finns en kvalificerad diskussion, debatt, opinionsbildning i samhället när mediesituationen i grunden förändrats så mycket som den gjort ? Det är ingenting som har utretts ordentligt. Därför tycker jag att vi borde göra en mer grundläggande och långsiktig översyn av området för att kunna sätta in den nya mediesituationen i samhällsdebatten och se vad som är den statliga politiken. Låt mig säga lite grann om meddelarskyddet. Det är ett område där vi i har en i grunden hyggligt bra politik. I den offentliga sektorn har människor skydd för att bland annat meddela medier om de upplever att saker och ting inte går till så som de borde. Det är i grunden bra och viktigt. Vi har en bättre lagstiftning än många andra länder på det sättet. Men det har skett en stor förändring. Alltfler verksamheter med offentlig finansiering bedrivs av privata aktörer. Det har i praktiken gjort att området för meddelarskydd krymper. Ska vi bry oss om det? Ja, från sida tyckte vi det. tog vi ställning, enhälligt, för att det måste till en ändring, att det viktiga meddelarskyddet borde omfatta även dem som är privatanställda men i verksamheter som finansieras av det offentliga. Det dröjde lite grann, men för inte så länge sedan kom, efter vårt beslut i , en utredning från regeringen. Där föreslås att även vård, skola och omsorg ska omfattas av meddelarskyddet. Regeringen har ännu inte lagt fram någon proposition, men det finns alltså en utredning på området. Jag måste säga att det är ett stort steg framåt. Det är en mycket viktig åtgärd ifall ändringen genomförs. Men det räcker inte riktigt. Det finns kvar viktiga områden som inte ingår men som borde göra det. Det gäller till exempel kollektivtrafiken med busschaufförer och andra, infrastrukturen, offentliga byggen, vägar med mera. De borde rimligtvis också kunna ingå. Det kanske dessutom finns särskilda skäl inom de områdena, för vi vet att det ibland finns problem med korruption och sådant. Då kanske meddelarskyddet till och med är viktigare än på många andra områden. Vi vill från sida genomföra de förslag som utredningen kommit med, men vi vill att även andra verksamheter som är offentligt finansierade och sker i privat regi ska ingå i meddelarskyddet. Dessutom borde vi ha en ordentlig lag som skyddar whistle-blowers i , vilket också har tagit ställning för och beslutat om. Där har det ännu inte kommit någon utredning. Jag yrkar bifall till reservation 1. I övrigt står jag bakom alla reservationer vi har, men jag tycker kanske inte att vi behöver votera om varje fråga. 95 i (S):