prot · H109127 · 2014-06-17 00:00:00 — Alla ska ha rätt att lyckas i skolan. Det kräver tid, duktiga lärare och tidiga insatser i form av särskilt stöd när det behövs. Vi har ett gemensamt ansvar för att ge våra unga en bra start och möjligheter i livet. Då har vi också ett ansvar för att prioritera de gemensamma resurserna på bästa sätt. Där är skolan det allra viktigaste vi har att satsa på. 86 (S): Jag vill börja med att säga att jag instämmer helt i det som , och har anfört i sina inlägg. Regeringens självbild är att den har den största bostadspolitiska reformagendan i modern tid i vårt land. Bostadsbristen har ökat med nuvarande regering. Nio av tio kommuner uppger själva att de har brist på hyresrätter. Unga människor tvingas tacka nej till drömutbildningar. Och företag kan, inte minst på grund av ungdomars bostadsbrist, inte rekrytera arbetskraft. förlorar möjligheter för framtiden bara beroende på bostadsbristen. Regeringens agerande, eller snarare brist på agerande, när det gäller de omfattande problemen på bostadsmarknaden och svårigheterna att få till stånd ett tillräckligt bostadsbyggande lämnar mycket i övrigt att önska. Vilken är regeringens lösning för de 289 000 ungdomar som saknar en egen bostad? Bostadsbristen för såväl ungdomar och studerande som övriga grupper kräver politiskt initierade åtgärder för att byggandet av vanliga bostäder, och då med särskild tyngdpunkt på hyresrätter, ska öka. Sådana förslag har lagts fram av Socialdemokraterna här i . Jag förstår att regeringspartiernas företrädare i denna debatt ligger lågt i de bostadspolitiska diskussionerna. Det finns mer att göra, säger i den här debatten. Det är väl dagens understatement när det gäller bostadspolitiken. I handlingen till denna debatt finns det, såvitt jag kan se, i princip två förslag från regeringen som handlar om bostadssituationen för ungdomar. Det som det har refererats till, alltså fler bostäder till unga och studenter, handlar i princip om undantag för hissar i bostäder. Man skulle kunna tro att denna proposition skulle handla om vilka åtgärder regeringen nu föreslår för att öka bostadsbyggandet för unga och studenter. Men denna proposition är kliniskt ren från den typen av förslag. Det finns ingenting i den som handlar om detta. Denna rubrik lämnar, precis som sade, mycket i övrigt att önska. Regeringen har också lagt fram förslag om åtgärder som kan vidtas utan krav på bygglov. Det har anförts i debatterna här i kammaren att det är Attefallshusen som är regeringens lösning på problemen med bostadsbristen för ungdomar, det vill säga att ungdomar ska bo i ett Attefallshus på sina föräldrars eller någon annans tomt. Det är alltså där man ska börja sin bostadskarriär på den svenska marknaden. Det är i princip dessa två propositioner som regeringen har lagt fram i den här kammaren som är lösningen på dessa problem. Vi socialdemokrater föreslår en byggbonus för byggande av små hyresrätter och studentlägenheter. Vi föreslår även en särskild tillväxtmiljard för de kommuner som bygger hyresrätter. Det är, enligt oss, bättre än det förslag som regeringen har, det vill säga att denna miljard ska gå till landets rikaste kommuner. Kortfattat tycker vi att staten ska stimulera till ett ökat bostadsbyggande. Vi tycker att det är statens uppgift att vara med och göra det. Det måste vara fler som tillsammans hjälps åt för att komma till rätta med bostadsbristen. 87 (KD) replik: Det var intressant att vi hamnade i en bostadspolitisk debatt. Det är naturligtvis också en del av problematiken kring ungdomspolitiken, precis som också var inne på. Det som jag vänder mig mot i ditt anförande, , är att du förringar Attefallshusen. Jag har hört er göra det ganska mycket. Vi menar inte att de är lösningen på problemen för ungdomar att få bostäder. Men de är möjligen en del av det hela. När vi tog upp detta i civilutskottet sade Socialdemokraterna bara usch och fy. Det här tyckte ni inte om. Men sedan gick ni ändå med på det. Ni tycker alltså inte att det är helt fel. Jag tror att det beror på att det här är någonting som människor egentligen tycker är ganska bra. Jag skulle vilja att du kommenterar detta lite grann och om du inte tror att Attefallshusen kommer att ha något slags funktion framöver. När friggeboden presenterades framfördes det mycket kritik. Vid omröstningen i kammaren blev det 162 mot 162, och det var faktiskt som fick avgöra den gången. Då sade en socialdemokrat att det var en skenreform som snarare skulle förvärra det som den är avsedd att bekämpa, nämligen byråkratin. Kan du inte se någonting positivt i att det ges frihet för människor att få förverkliga en del av sina drömmar genom Attefallshusen och att man i viss mån låter ungdomar få tillträde till en bostad? 88 (S) replik: Tänk vad skönt det skulle vara den dag som utbrister i dessa frihetstermer när det gäller ungdomars möjligheter att skaffa sig en hyresrätt. Den dagen har vi i denna kammare fortfarande inte sett. Vi socialdemokrater är inte alls motståndare till Attefallshusen. Men till skillnad från regeringen har vår ingång i denna diskussion inte varit att Attefallshusen är en lösning när det gäller ungdomars situation på svensk bostadsmarknad. Ni bygger nu hela er bostadspolitik på dessa två reformer. Ni bygger er bostadspolitik på att ungdomar ska flytta in i Attefallshusen. Det finns 289 000 bostadslösa ungdomar i . Hur många av dessa ungdomar räknar ni med ska få en bostad genom denna reform? Ni måste ha en idé om vart ni är på väg med bostadspolitiken. Ni föreslår Attefallshusen. Ni är fullt medvetna om att det är 289 000 ungdomar som saknar en bostad. Men ni är helt oförmögna att tala om hur många ungdomar ni räknar med att man ska kunna dra av från dessa 289 000 till följd av den reformen. Vi har efterlyst det tidigare i denna kammare men aldrig fått något svar på det. Ni måste ha en idé med de reformer som ni lägger fram och på vilket sätt de ska ge ungdomar ett ökat tillträde till bostäder. Ni har fortfarande inte presenterat detta. Det är ingen som vet vad dessa reformer beräknas ge i form av nya bostäder. Där är ni faktiskt svaret skyldiga till landets ungdomar. Jag har här redovisat vilka förslag vi har. Vi är helt öppna med att staten behöver ta ett ökat ansvar för bostadsbyggandet i detta land. För att man ska komma till rätta med bostadsbristen behöver det faktiskt byggas bostäder. Det kan låta som en överraskning. Man kan inte lösa problemen med bostadsbristen bara genom att låta ungdomar ta andrahandskontrakt till marknadshyror och flytta in i Attefallshus på föräldrarnas tomt. Någonting mer får ni faktiskt komma fram med. 89 (KD) replik: Frågan om marknadshyror tycker jag att vi kan lämna därhän eftersom det inte är aktuellt. Det vill jag klart säga. Du vet likaväl som jag, , att bostadsproblematiken har funnits i några decennier. Det har byggts för lite. Man upptäckte att nästan ingenting byggs. Man ställde frågan: Vad ska vi göra? Man försökte komma i gång. Till att börja med stod man ganska handfallen. Attefallshusen är naturligtvis inte lösningen på bostadsproblemen, utan de är en del av det hela. Jag tycker dock inte att man ska förringa den heller. Villaägarna påstår att det kan bli 200 000 Attefallshus runt om i . Det är möjligt att det är överdrivet, men en del av dem ska väl befolkas av ungdomar. Det är ett lite bredare tänk än bara ungdomar, men det kan vara en del av det. Regeringen har varit otroligt aktiv när det gäller försök att komma i gång med bostadsbyggandet, och ökar det. byggdes det lika många hyresrätter som bostadsrätter, och det ökar även . Jag ska alltså inte säga att det ser helt bra ut, för vi ser att det finns enorma behov runt om. Regeringen har i det stora hela 112 förslag när det gäller bostadspolitiken. Vi tror inte på det du och oppositionen tror på, , nämligen subventioner. Vi tror att det till stor del hamnar i byggherrarnas fickor. Sedan kan vi kanske ta upp själva hyresrätten och den ojämlikhet som finns mellan den och bostadsrätten. Det är också ett problem, men det känner vi ju till. Det är nog en vidare diskussion än vad vi kan hinna med just här och . 90 (S) replik: Jag tycker att det är intressant att när jag lyfter fram två propositioner väljer att helt bortse från den som har varit det stora numret i den här kammaren när det gäller bostäder åt unga och studenter. Det betyder ju att det måste ligga någonting i det vi ändå framför som kritik mot den, det vill säga att det inte finns någonting där som kommer att lösa situationen för ungdomar på svensk bostadsmarknad. Det är ändå på det viset att bostadsbyggandet visserligen ökar, men det är svårt att låta bostadsbyggandet minska utifrån det läge som faktiskt har varit. har vi dock inte tagit del av någon form av idéer kring vad det är för förslag regeringen har lagt fram , 2012 och 2013 som skulle ha medverkat till att det har blivit ett ökat bostadsbyggande. Det där är ju någonting regeringen inte kan redovisa. Det är också på det viset att antalet studentbostäder i det här landet har varit rekordlitet . har det byggts 5 879 studentbostäder, och med Socialdemokraterna var det 17 414. Det är ändå inte bara tur som är skillnaden, utan det är också huruvida man för en aktiv bostadspolitik eller inte som avgör om det blir fler studentbostäder och ungdomsbostäder. Där har ni alltså fortfarande mer att redovisa. Sedan tycker jag att det är intressant att du inte vill tala om marknadshyror. Nej, din partiledare är ute och aviserar ökad marknadsprissättning på hyrorna – någonting som är väldigt svårt att höra i den här kammaren. Jag tycker dock att det är modigt att man faktiskt säger det. har redovisat samma sak på sina stämmor, alltså att man vill se en ökad glidning mot marknadshyror. Det där är någonting som absolut inte är en lösning för ungdomar. Ungdomar behöver nämligen bostäder med rimliga hyror. (Applåder) Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 15 §.) 11 § Kyrkoantikvarisk ersättning och övriga kulturarvsfrågor betänkande 2013/14:KrU10 Kyrkoantikvarisk ersättning och övriga kulturarvsfrågor (skr. 2013/14:152) föredrogs. 91 PER (S): Den debatt vi nu ska ha kan man säga är en upprepning. Det var väl ungefär så här betänkandet såg ut också. Det enda som har tillkommit är en skrivelse som handlar om kyrkoantikvarisk ersättning, och det är en beskrivning av hur det ser ut. Därför tänkte jag fokusera på två av våra reservationer. Vi står naturligtvis bakom alla våra reservationer men väljer att lyfta fram reservationen om det industriella kulturarvet. Jag blev inspirerad av Ohlys anförande tidigare. Han lyfte nämligen fram en dimension vi faktiskt sällan talar om: Vi är väldigt specifika i våra sakfrågor, och vi hamnar inte jätteofta på den ideologiska plattformen och i de visionära resonemangen. Det kanske man inte heller ska göra i den här talarstolen, men jag tänker faktiskt ta mig friheten att göra det. I våra reservationer pekar vi på en del brister och stora risker för att vi kommer att tappa stora delar av kulturarvet, både det industriella och det rullande. Anledningen till att vi ser det som ett hot i sig är, precis som många faktiskt har talat om, just förhållningssättet när det gäller hur vi ser på samhällsbygget. Gör vi det tillsammans, eller gör vi det enskilt? Jag är hyfsat verksam lokalt, och vår hembygdsförening har förvärvat ett tröskhus. Jag vet inte om jag sagt det tidigare. Det är i alla fall lite spännande, för i tröskhuset står det en liten maskin. Det är en kultändare. Det finns ett antal människor som kan fixa till en kultändare , men de är inte så många. I takt med att den ideologi som sveper över landet får mer och mer fäste kommer det att bli färre och färre som väljer att engagera sig ideellt för att lyfta de här delarna. Sedan finns det några som jag, som är lite halvnördig och vill lära mig samt kanske kan lista ut saker själv. För samhället och samhällsbygget tror jag dock att det är ganska vitalt att vi tar vara på den historia vi bär med oss och inte lämnar saker åt sidan. Tittar vi på det industriella kulturarvet kan vi konstatera att det har bolagiserats och fixats till i våra myndigheter på ett sådant sätt att man nästan begränsar sig själv när det gäller att ta vara på det egna kulturarv de enskilda myndigheterna bär. Det är ju en jätterisk, för helt plötsligt faller statens organisation i bitar, och vi tappar en stor del av det vi behöver bära med oss och som har byggt starkt . Ett elitistiskt och ett egoistiskt tänk är inget kulturen och kulturarvet behöver ha. Det där kan man spåra till den förra debatten. Hur långt kan man dra det? När faller det i bitar? Jag har en god kompis som brukar säga: När krubban är tom bits hästarna. Det är en fullständig sanning, och det innebär också att man när krubban är tom pekar ut någon häst som inte får något över huvud taget. Vad vill jag då ha sagt med detta? Jo, att det när vi bygger den typen av samhälle blir ett vi och de. När vi bygger den typen av samhälle blir det lätt att säga: Det är deras fel. Det är de som har gjort fel, och här har vi orsaken till att det är som det är. Eftersom jag bor i den bygd jag gör vill jag ta upp raggarkulturen. Den känner ni till. Den är rätt spännande. Det handlar inte bara om att fara runt på gatorna, svarva och ha det trevligt och kul utan också om en del högteknologi – fast i ett historiskt perspektiv. Det som håller på att hända är att all den här informationen håller på att gå om intet. Jag tycker att riksdag och behöver ta ganska kraftiga tag för att kunna bevara det här, både när det gäller fyra och när det gäller två hjul. Det gäller dessutom metallhjul, för backar vi bandet extra långt har vi faktiskt maskiner som i princip ingen kan få ordning på. Det är en jätteförlust, kan jag tycka. Man ska inte skylla på folk – det är fult att göra så – men när samhällsutvecklingen är som den är finns det ganska stor risk att vi släpper de här bitarna. Då säger vi i samma andetag att det inte är meningsfullt för vårt samhälle – vi behöver inte ha det i vårt samhälle, utan någon annan ska ta hand om det. Då kan man gå tillbaka till lokalplanet och titta på mängden människor som engagerar sig ideellt för att bevara våra kulturminnen. De blir färre och färre. Jag är ganska säker på att anledningen till det är att tesen sköt dig själv och skit i andra börjar slå igenom alltmer. Det kommer hela samhället att drabbas av, inte bara kultursektorn. Till mina kamrater som sitter i regeringen säger jag: Betänk detta faktum när ni ska fatta beslut och tänka till om den framtida utvecklingen! Att bygga visionen om att ensam är stark tror jag är helt lönlöst och ett jättemisslyckande, så därför krävs ett omtag. Det här är mitt sista anförande i denna kammare. Efter att ha gjort någon typ av ideologisk utsvävning vill jag tacka talmännen och talmanskansliet och även kulturutskottets kansli. Jag vill också tacka alla mycket trevliga ledamöter som sitter i kulturutskottet för en otroligt fin mandatperiod. Ni ska ha en riktigt god sommar. Ha det gott! 92 (MP): Det här är kulturutskottets debatt om kyrkoantikvarisk ersättning och övriga kulturarvsfrågor. Betänkandet bygger på en skrivelse från regeringen om hur vi bevarar och vårdar det kyrkliga kulturarvet. I skrivelsen redovisas hur ersättningen har använts –2012, och den handlar om tillgängligheten till de kyrkliga kulturminnena, kompetens- och kunskapsfrågor och samarbetet mellan och myndigheterna inom kulturmiljöområdet. I utskottet finns det egentligen inte så stora meningsskiljaktigheter. Troligtvis ser vi alla att behovet av resurser för många kyrkor förändras. På många håll har vi många kyrkor, men på många av dessa platser minskar befolkningsunderlaget. Det är i sig allvarligt och på många sätt en brist i politiken, skulle jag vilja tillägga. I detta ärende har vi från valt att inte lägga fram några egna förslag, men vi stöder en reservation som har skrivit, för det är en fråga som vi har drivit . Den handlar om att museisektorn ska införa och tillämpa ett funktionsnedsättningsperspektiv på samma sätt som uppdrag har getts om att tillämpa ett genusperspektiv. Jag vill särskilt lyfta fram det som jag tycker är en viktig ambition inom kyrkan. I skrivelsen till regeringen, Ett rum öppet för alla – redovisning till regeringen angående de kyrkoantikvariska frågorna inför kontrollstationen 2014, lyfter man fram många väsentliga perspektiv på kulturarvet. Kyrkan menar bland annat att delaktighet i kulturarvet kan beskrivas i termer av medborgarskap, rättigheter och demokrati, att alla som bor i har rätt till den historia som tidigare generationer har skapat. Också för dem som anlänt till är tillgång till kyrkans kulturarv en rättighet. Här är det enligt viktigt att minnas att många som kommer till redan känner sig hemma i kyrkans rum och att kristna över hela världen delar bilder, symboler och berättelser. På så vis menar att man kan säga att kyrkans kännetecken, världsvid och universell, ger särskilda förutsättningar för gemenskap och integration i . Även människor med annan tro och religiös tradition söker sig gärna till kyrkans miljöer. De kyrkliga kulturminnena kan utgöra resurser för lokal och regional utveckling och som kulturella och sociala centrum och för upplevelsenäring, lokalt föreningsliv och företagande. menar att de kyrkliga rummen också kan användas för konserter, teater, dans, konstutställningar och andra kulturevenemang. framhåller också att de kyrkliga kulturminnena är platser för sammanhållning, identitet och trygghet i bygder där det inte finns några andra offentliga rum att tillgå och att de är pedagogiska resurser för skolor och andra utbildningsinstitutioner. Det här tycker jag är bra och positivt och något som jag vill lyfta fram. Det finns en skatt runt de kyrkliga kulturminnena. Jag kan ta några exempel. Trönö gamla kyrka i är eller kanske äldre. Den är väl bevarad och har fantastiska träsniderier. är en fin landsortskyrka som vilar på minnet av , som vi alla känner till. En av äldsta kyrkor, Svenneby kyrka i , är och med en fin klockstapel intill. Den är troligtvis . Det här är en unik kulturhistoria och ett unikt kulturarv. Kyrkobyggnaden symboliserar verkligen kulturella värden och förknippas med bygders historia. I ett internationellt perspektiv har , som få andra länder, ett stort antal välbevarade kyrkor med tillhörande inventarier. Det här tycker jag är väldigt spännande. På tal om den diskussion som jag hörde här om vad som är konst, om kroppsdelar och nakenhet och vad som får avbildas nu och vad som avbildats tidigare finns det sådana avbilder även inom kyrkan. I kalkmålningarna i Tierps kyrka, på södra väggen till höger, träder fram inför som smärtoman på sarkofagen. Hon håller en naken figur, själen, vid armen, bakom denna en djävul. Rundhyllta nakna änglabarn finns det gott om både på museer och i kyrkor. En omdebatterad och omtalad installation, Father and Son, visades i . Självklart har vi rätt att bli upprörda över nakenhet, våld och misshandel av djur, människor eller vad som helst. Men vi kan och ska inte avgöra vilken konst och kultur som ska finnas var. Vi ska inte som politiker avgöra konstens och kulturens innehåll, om vi nu inte menar att vi ska göra det, för då är det viktigt att det kommer fram. Avslutningsvis ställer jag mig bakom den reservation som jag nämnde, reservation 2. 93 (SD): Det är allmänt känt att sedan och staten gick skilda vägar har församlingarna fått det ekonomiskt svårt. De ekonomiska förutsättningarna skiljer sig naturligtvis åt i landet, som nämnde, och det är ett stort bekymmer. Storleken på ersättningen och förhållandet mellan denna och kyrkans insatser bör därför vara rimlig. Annars riskerar vi att se vårt kulturarv försvinna bit för bit. Mycket har förändrats . Många församlingar tampas med bristande medlemstal och en tröghet i systemet. Jag tycker därför att det känns angeläget att vi här i tar ett förnyat grepp om statens och kyrkans roll, just för vårt gemensamma kulturarvs skull. Den kristna kulturen i vårt land har väldigt långa anor. Alltsedan tid har varit ett odelbart rike på grund. lämnade vi dock den katolska läran, då den aldrig riktigt var anpassad för det svenska kynnet. Vi antog i stället den lutherska tron. Många generationer fostrades sedan med . Hårt arbete, flit och att göra rätt för sig har varit ledord i många släktled. Mycket av det tankegodset har vi med oss än , även om inte alla är så medvetna om det. Ingen annan idé och ingen annan institution har varit lika betydelsefull för formandet av den svenska kulturen som kristendomen och den . Men , när den förvandlats till en blandning av plantskola för utomparlamentariska aktivister och rödgrönrosa tankesmedja, känns det allt viktigare att bevara det kristna kulturarvet . Vi vill ju inte stå helt kulturlösa när det gäller det mer ursprungliga, och vi har alla rätt till vår historia. I alla händelser är bevarandet av det kristna kulturarvet en angelägenhet för alla troende såväl som icke-troende utifrån vår gemensamma historia, som har format vår identitet. Det gäller även dem som kommer hit från andra länder och har en bakgrund. De kyrkliga kulturminnena utgör också den största samlade delen av det materiella svenska kulturarvet. En del av arbetet ligger naturligtvis på kyrkan, men för statens del bör den fördjupade utvärderingen, som är tänkt att ske först , tidigareläggas . Vid den utvärderingen anser vi att man bland annat bör utreda en förhöjd nivå på den kyrkoantikvariska ersättningen, men inte bara så att den täcker de faktiska behoven – det bör även inkluderas en översikt av de regelverk som omger ersättningen. Det känns angeläget att kyrkan får möjlighet att använda ersättningen till administration, till det kyrkoantikvariska arbetet och till bevarandet av även den immateriella delen av det kristna kulturarvet. Andra parametrar bör vara hur fördelningsmodellen för ersättningen ska se ut samt kompetens och styrning på olika nivåer. Jag yrkar därför bifall till reservation 1. 94 (V): Den kyrkoantikvariska ersättningen kanske inte är den mest uppseendeväckande fråga som diskuteras i kammaren under riksdagsåret. Det är inte heller en fråga med oerhört vitt skilda uppfattningar i de flesta fall. Min egen bakgrund ska jag gärna redogöra för. Jag har nämligen varit guide i . efter högmässan mellan och 16 stod jag till tjänst med att hålla kyrkan öppen och förevisa de konstföremål som finns där. Ni kan för övrigt gärna åka dit. Det är nära utanför . Det är en av de kyrkor i landet som har flest konstverk. Detta säger i sin tur en del om kyrkans krigiska historia. I princip alla dessa konstverk är nämligen krigsbyten från Braheättens härjningar i sydliga länder. Jag hade , utan kollektivavtal. Antagligen fick jag jobbet för att jag var släkt med prästen. Den kyrkoantikvariska ersättningen tror jag inte är någon stor partiskiljande fråga. Kulturarvet utvecklas , men även det kulturarv som finns i form av kyrkokonst och kyrkobyggnader är naturligtvis viktigt att bevara. Däremot finns det vissa andra frågor som hör till det här betänkandet och som jag skulle vilja lyfta fram. Den första handlar om det som tog upp om funktionshindersperspektivet för museerna. Utskottet säger att motionen delvis redan är tillgodosedd och att man därför inte behöver göra någonting. Men det menar jag är felaktigt, framför allt av det skälet att jag har erfarenhet av hur den här regeringen har behandlat tillgänglighets- och funktionshindersperspektivet på andra håll. Det finns till exempel ett stort problem med den proposition som har lagts fram om att bristande tillgänglighet ska ses som diskriminering: Så fort det bränner till och riskerar att kosta pengar kommer man med undantag. Det har gjort att handikapporganisationerna befarar att av kulturinstitutionerna inte kommer att behöva uppfylla lagens krav angående bristande tillgänglighet som diskriminering på grund av alla de undantag som byggts in. Undantagen beror på att det inte får kosta för mycket pengar. Det är på ett liknande sätt här.