prot · H109129 · 2014-06-23 00:00:00 — Men man säger: Ja, det är viktigt men inte så viktigt att. Min sista fråga är: På vilket sätt gynnar det personer med funktionsnedsättning att det finns så många undantag? Hur gynnar undantagen? Jag behöver inte återigen höra det här med början och att det blir förändringar. Just nu finns det runt en miljon – på vilket sätt gynnar undantagen den grupp som förändringen ändå är till för? 105 Statsrådet (FP) replik: Det ligger väl i sakens natur att undantagen inte gynnar tillgängligheten. Då träffar inte diskrimineringsförbudet. Jag kan dock berätta att tillgängligheten i det svenska samhället kommer att bli betydligt bättre eftersom vi äntligen får ett beslut om ett diskrimineringsförbud på grund av bristande tillgänglighet. Det är det som är hela syftet. Men det är klart att det som är undantaget inte träffas av lagstiftningen. Jag blir lite förvirrad när jag lyssnar på . Ni låter lite som hela vänstersidan gjorde när ni var emot den här typen av lagstiftning över huvud taget. Ni säger att vi lämnar ifrån oss makten till domstolar i stället för att politiker har den. Det är hela poängen. LSS och stärkte individen. Därför avgörs de fallen i domstol. kan fråga de berörda ifall det var bättre när det inte fanns en rättighetslagstiftning, när man inte kunde gå till domstol och politikerna hade hela makten. Man tyckte att det var sämre eftersom det inte fanns någon tydlig rättighet. Om man gillar rättighetstänkande kommer en del att hamna i domstol. Det innebär – och det är en svaghet för mig som politiker – att jag inte alltid kan berätta hur det går i domstol. Om det går på ett sätt i domstol som jag inte gillar är det i så fall mitt ansvar att ändra lagstiftningen. Jag är dock lite förvirrad av hela eftermiddag. Du är nämligen bekymrad över att det ska hamna i domstol och tycker att politikerna borde ha makten. Men hela poängen är att det ska hamna i domstol. Hela poängen är ett svar till alla i handikapprörelsen som har sagt: Varför kan vi inte driva saker till domstol? Visst innebär lagstiftningen att vi som politiker lämnar ifrån oss lite makt till domstolen för att individer ska få upprättelse. LSS och innebar att vi lämnade ifrån oss ganska mycket makt. Men socialnämnder runt om i är skyldiga att se till att man har personlig assistent annars kan individen få rätt i domstol. Det blir fler beslut i domstol, men det blir betydligt bättre för individen. Det är ändå det som jag som politiker ägnar mig åt. Jag försöker se till att individen får det bättre. Jag hoppas och tror att det dunkelt sagda också var det dunkelt tänkta och att egentligen inte tycker att det är ett problem att vi har en rättighetslagstiftning där vi avgör saker i domstol. Om vi inte ska avgöra i domstol har vi nämligen ingen rättighetslagstiftning. 106 (V): Jag tänker inte bli långrandig eftersom det har varit en lång, men viktig, debatt. Den har också varit klargörande i vissa delar – tyvärr alltför klargörande i några delar. Det har talats om en historisk dag. Jag kan hålla med om att det är det – till viss del. Vi ska nämligen äntligen få en diskrimineringslagstiftning när det gäller bristande tillgänglighet. Det har tagit oändligt . Själv började jag jobba de här frågorna när jag var kommunalråd i och jobbade med funktionshindersfrågor där. Jag vet att det behövs en starkare lagstiftning för att det ska gå fortare och hända något. Den här historiska dagen hade kunnat vara verkligt historisk om vi hade fått en skarp diskrimineringslagstiftning. har gått , men han tackade torsdagsaktionen. Det gjorde han helt rätt i. Det var nämligen en kamp att stå i eftersom Bortom fagert tal låg där och samlade damm, att stå i ur och skur och påminna regeringen om att den inte får ligga där. Den ska bli en lagstiftning. glömde dock att säga att torsdagsaktionen blev tisdagsaktionen när man läste regeringens lagförslag, läste alla undantagen och blev besviken på många punkter och såg att det inte blev det verktyg som man ville ha. Tisdagsaktionen stod här ute , svartklädda, för att protestera mot de undantag som finns i förslaget till lagstiftning. Bristande tillgänglighet ska bli en ny form av diskrimineringsgrund i lagen. Med alltför många undantag legitimerar lagförslaget diskrimineringen, säger man. Det är just det som vi har diskuterat här. Med de undantag man gör, till exempel för företag med mindre än tio anställda, ger man helt enkelt ett frikort till en väldigt stor del av det som är viktigt för människor med olika funktionsvariationer som lever runtom i vårt samhälle. Det som ska ändras med lagen ska nämligen inte vara tillgängligt inom hälso- och sjukvården. Det är en del av livet som funktionshindrad. Men andra viktiga delar är att jag är en hel person. Jag vill kunna veta att jag kan komma in i affären, jag vill veta att jag inte behöver leta efter restauranger och kaféer och jag vill veta att jag kan gå dit jag verkligen gillar maten och inte dit jag kan komma in. Alla de sakerna har vi diskuterat. Det finns en fara i att vi håller på att vända utvecklingen tillbaka igen, från medborgare till patient, som det var då den viktiga propositionen Från patient till medborgare – en nationell handlingsplan för handikappolitiken kom. Man blir placerad i facket som vård- och omsorgstagare om man har en funktionsnedsättning, inte som en människa med medborgerliga rättigheter som ska vara fullt delaktig i samhällets alla olika delar. talade om LSS och personlig assistans. Ja, det var jätteviktigt att den drevs igenom. och ska ha en eloge för det. är det väl ödets ironi att det nu när vi har en borgerlig regering igen sker försämringar av den personliga assistansen. Det gör att människor blir väldigt oroliga vid tvåårsprövningarna. De kan då förlora sin assistans, och det blir återigen färre som får assistans. Det sker försämringar och neddragningar. är funktionsrörelsen på bettet igen och säger att vi måste ändra lagstiftningen, något som instämmer i. Jag tycker ändå att det allra viktigaste i den här debatten är de skilda synsätt som finns när det gäller synen på människors rättigheter, på medborgerliga rättigheter. Människor med olika funktionsvariationer ska vara delaktiga. Man ska välja tillgänglighet, delaktighet och jämlikhet före detta med att det är så viktigt med företagen och näringslivet att man inte får riskera att det kostar något. Man får inte riskera att ställa för hårda krav på dem, för det kan bli väldigt tufft för en småföretagare. pratar till och med om att man kan minska valmöjligheten för människor. är man helt blind för de begräsade möjligheter som ges till människor med funktionsnedsättning genom att man accepterar dessa undantag, genom att säga att verksamheter som har färre än tio anställda lämnas utanför lagstiftningen. Det är här som jag ser en skillnad. För är frågor om mänskliga rättigheter avgörande. För oss är det helt avgörande att vi ska ha ett tillgängligt samhälle, och vi är helt säkra på att det kommer att gynna oss alla. Det är inget litet särintresse och ingen liten grupp vi pratar om. Vi pratar om över en miljon människor i detta land, och det finns många människor runt omkring. Jag är helt säker på att – förutom att vi får ett samhälle som blir mycket bättre om det är tillgängligt – vi kan få ett samhälle som fungerar bättre för de företag som ni är så oroliga för. Det blir då fler människor som kan använda sig av deras tjänster och som väljer att gå dit därför att det är tillgängligt. kommer att fortsätta att slåss för ett tillgängligt samhälle som är jämlikt och där människor med olika funktionsvariationer kan leva som hela människor utan de begränsningar som finns . Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) 16 § Insatser för vissa nyanlända invandrares etablering m.m. betänkande 2013/14:AU9 Insatser för vissa nyanlända invandrares etablering m.m. (prop. 2013/14:104) föredrogs. 107 (S): Vi ska nu debattera regeringens proposition om insatser för vissa nyanlända invandrares etablering med mera. Självklart står vi socialdemokrater bakom alla våra reservationer, men för att vinna lite voteringstid yrkar jag bifall endast till reservation nr 10 som vi har tillsammans med och . Att vara kvinna , , borde rimligen innebära ett jämställt och rättvist liv. Men tyvärr är det fortfarande en dröm för många kvinnor världen runt, så även för kvinnor som bor i . Nyanlända kvinnor och kärleksinvandrade kvinnor drömmer om att få en ny start på livet, att få leva ett jämställt liv, att få försörja sig själv och slippa diskriminering och hot. Trots att vi har en lång erfarenhet och djupa kunskaper om att en jämställd samhällsmodell är ett vinnarkoncept ser samhället faktiskt inte ut så för både individer och samhället. Det är djupt tragiskt – om vi ska vara riktigt ärliga – att vi fortfarande debatterar lika lön för lika arbete och rätten att inte bli utsatt för våld i en nära relation. Att bosätta sig i borde vara relativt enkelt för en nyanländ kvinna, men det är inte så. Det blir en kamp mot diskriminering, en kamp för att erövra ett nytt språk och en ny boendemiljö. Men den största och viktigaste kampen handlar om att få ett arbete med villkor som är sjysta, där kollektivavtal är tecknade och med en lön som det går att leva av. Vissa av de nyanlända kvinnorna har med sig en hög utbildning medan andra kanske nästan inte har någon utbildning alls. Många kämpar med minnen av krigssituationer och lever med ångest över vad som hänt med vänner och övriga släktingar i hemlandet. Lättnaden över att själv ha klarat sig blir kanske det som övergår till psykisk ohälsa i slutänden. En del av de nyanlända kvinnorna måste dessutom kämpa mot fördomar, kulturkrockar och allmänt nedlåtande syn på deras förmåga till arbete och till att de faktiskt har något viktigt att tillföra till och till oss som redan har bott här . Många kvinnor med utländsk bakgrund är undersysselsatta och har svårt att försörja sig själva. De ska dessutom kämpa med arbeten med dålig arbetsmiljö, monotona arbetsuppgifter och dålig löneutveckling. Vi socialdemokrater tillsammans med och konstaterar i vår gemensamma reservation att det behövs en utredning som tar avstamp i dessa kvinnors situation. Det behövs en jämställdhetspolitik som, bland många andra perspektiv, tar sikte på invandrade kvinnors behov av utbildning, språkutveckling, behov av välfärd och hur valideringen av deras tidigare kunskaper går till. Att få sina tidigare kunskaper omsatta till erfarenheter, som det går att söka jobb på, kan vara det som till slut öppnar dörren till samhället. Vi konstaterar att det också behövs ett omtag i valideringsarbetet så att inga kunskaper förblir i det fördolda. Jag känner mig trygg i vårt socialdemokratiska förslag om det livslånga lärandet, vuxenutbildningen och satsningar på sfi, även om det inte behandlas i det här utskottet. Språket och sfi-undervisning är nog det viktigaste som finns, det brukar en majoritet i den här kammaren poängtera. Jag brukar besöka sfi-undervisningen i , och det är en fröjd att få möjlighet att se hur duktiga lärare bygger upp det svenska språket från grunden hos nyanlända. Det är roligt att se skratten och de första försöken att på en stapplande svenska lära sig att handla, räkna pengar och säga vad man vill köpa till att ha invecklade samtal med dem som kommit längre i sin språkutveckling. Därför avvisar vi socialdemokrater bestämt att antalet terminer inom sfi ska begränsas. Det är inte rättvist mot de människor som behöver för att lära sig språket. Vi i det här utskottet konstaterar gång på gång att språket är en viktig del på arbetsmarknaden. Det finns ett talesätt som säger sent ska syndaren vakna, och det är väl att ta i, men det är ändå glädjande att den borgerliga regeringen har tagit sitt förnuft till fånga och genom den här propositionen nu tar bort sfi-bonussystemet som man införde . känns det skönt att få säga vad var det vi sade. Ett bonussystem inom svenska för invandrare var nog inte så lyckat som man kanske hade hoppats att det skulle vara. Samhällsorienteringen har vi i den här kammaren debatterat . Jag har väldigt svårt att förstå varför det ska finnas en åldersdiskriminering när det handlar om samhällsorienteringen. Vad är själva poängen med det? Och varför verkar det vara helt omöjligt att göra samhällsorienteringen neutral? I den här propositionen utvidgar nu helt plötsligt regeringen gruppen till att även omfatta nyanlända invandrare som har beviljats uppehållstillstånd som familjemedlemmar till en utlänning som har beviljats arbets- och uppehållstillstånd för högkvalificerad anställning. Regeringen menar att det är viktigt att säkerställa att vissa anhöriga till arbetskraftsinvandrare – ja, till de högkvalificerade alltså – ska få samhällsorientering. står till exempel kärleksinvandrare, som ofta är kvinnor, utanför möjligheten att ta del av samhällsorientering. Jag har väldigt svårt att begripa varför den borgerliga majoriteten inte gör samhällsorienteringen neutral, när vi alla egentligen tycker att det också är en dörr till det svenska samhället. I den här propositionen står det att en nyanländ invandrare inte ska kunna neka till ett arbetserbjudande som han eller hon omfattas av etableringsplanen. Men i ärlighetens är det ju inte det som är problemet. Det är inte så att det finns en mängd nyanlända invandrare i som tackar nej till jobb. De får ju inga jobb. De är undersysselsatta och har mycket högre arbetslöshet än vi som är infödda svenskar. Därför är vi socialdemokrater övertygade om att Arbetsförmedlingen i det här fallet har ett viktigt jobb framför sig, och vi anser att också kommunerna kan göra ett gott jobb. När det gäller lotsverksamheten som bedrivs av Arbetsförmedlingen har vi undrat varför den inte kan bedrivas av kommunerna. Det är en fråga som jag tycker att den borgerliga majoriteten haft svårt att svara på. Varför är inte kommuner lämpliga att göra jobbet med att stödja nyanlända invandrare? Det är obegripligt, måste jag säga. Det var ett slöseri med kunskap och resurser när regeringen kapade bort kommunerna från att vara en part i lotsverksamheten. På tal om lotsar visar om lotsverksamheten på brister. I min valkrets i har endast 12 av 1 600 nyanlända fått ett arbete med hjälp av ett lotsföretag. Problemen med regeringens lotsverksamhet hopar sig. Uppdraget är luddigt, det är problem med uppföljning, få människor får arbete och så vidare. Det värsta är kanske ändå att av lotsleverantörerna själva upplever att deras bransch präglas av oseriösa aktörer. Fiasko är ett starkt ord, men resultatet av lotsverksamheten imponerar inte. I morse var en av nyheterna att vi i inte direkt är bäst i klassen på integration, snarare nästan sämst. Därför borde om lotsverksamheten mana till en del eftertanke. Propositionen handlar om många olika små saker gällande integrationen av de nyanlända. Jag har bara tagit upp några av dem. Slutligen, herr talman, vill jag, eftersom det här är min allra sista kammardebatt, tacka all fantastisk personal som finns i tillgänglig för oss ledamöter, och önska talmannen och alla andra en trevlig sommar. Vi ses säkert i valrörelsen! 108 (M): Vi behandlar nu betänkandet Insatser för vissa nyanlända invandrares etablering m.m. I grund och botten är det ett betänkande som består av fyra smärre justeringar i redan befintlig lag, varav en är borttagandet av sfi-bonusen. En utvärdering kom fram till att den hade positiv effekt endast i , och därför väljer man – till stockholmares förtret – att plocka bort den. Man väljer att använda pengarna på annat, vilket vi gått igenom i samband med budgeten. Vi har kravet på nyanlända att acceptera ett erbjudet lämpligt arbete. Det är inget annat än en teknisk konstruktion. Precis som med a-kassan tycker vi att det är rimligt att man inte tackar nej till ett arbete – även om det är mycket få arbetslösa som blir erbjudna arbete och tackar nej. När det gällde a-kassan hade Socialdemokraterna inga problem med att genomföra den lagstiftningen, men när det kommer till nyanlända är det plötsligt ett problem. Det är lite märkligt. Även om det är fråga om få personer är det viktigt att lagen finns. Man har som nyanländ ungefär samma regler att hålla sig till som i vilket arbetsmarknadsprogram som helst. Det innebär att om samhället erbjuder dig resurser för att du ska kunna etablera dig, söka arbete och rusta dig har du en skyldighet att ta det arbete du blir erbjuden. Jag tror att Socialdemokraterna talat om något i stil med gör din rätt, kräv din plikt. Just i det här fallet är det märkligt att till exempel tycker att det är onödigt. Vi har etableringsinsatserna i form av sfi-bonus. Det gjordes en utvärdering som visade att det hade en viss positiv effekt, att man kunde märka av reformen, men effekten var helt enkelt inte tillräckligt stor för att motivera att man skulle allokera så mycket samhällsmedel dit. Effekterna kunde främst ses i . Sedan har vi reglerna om samhällsintroduktionen, vilket den stora striden verkar ha kommit att handla om i . När vi kommer till integrationspolitiken är det intressant att se att de stora reformerna, de som verkligen har effekt – program, ersättningssystem, övergång till arbete, finansiella företag etcetera – på något sätt hamnar i skymundan, och i stället blir de små frågorna plötsligt väldigt heta. Sfi-bonusen, som är en liten del, blir extremt viktig liksom frågan ifall EU-medborgare ska ha rätt till samhällsintroduktion eller ej och det som diskuteras, frågan om så kallad åldersdiskriminering, alltså vilka de hypotetiska minus ungdomarna är som inte får ta del av den samhällsintroduktion som vi tycker är så extremt viktig. Det är ett mycket litet samhällsproblem att ett hypotetiskt antal människor, som oppositionen inte ens kan peka på, inte har rätt till de samhällsintroduktion, timmar som man för övrigt får anta ska vidareförmedlas av skolan. Går man i gymnasiet ska skolan förmedla samhällsintroduktionen, och är man plus 65 och inte omfattas av etableringslagen är det ganska rimligt att man inte behöver gå samhällsintroduktionen. Det är som sagt inte världens största fajt. De effekter det kommer att ha på svensk integration och etablering av utrikes födda tror jag inte ens kommer att vara mätbara. Det har lite grann varit problemet med hur debatten förs, nämligen att vi fokuserar all vår energi på nästan icke mätbara småsaker och ignorerar totalt de större reformerna som behöver göras. Just den här propositionen tänker jag inte diskutera alltför . Jag tycker att nästa betänkande som vi ska debattera är betydligt viktigare och tyngre, trots att det är tunnare vad gäller antalet sidor. Det handlar nämligen om hur man ser till att människor hamnar i arbete. Här handlar det om några tekniska justeringar, och jag tror inte att vare sig oppositionens eller våra förslag har någon avgörande effekt på utfallet på den svenska arbetsmarknaden. 109 (MP): Jag vill börja med att yrka bifall till reservation nr 10 som vi har tillsammans med Socialdemokraterna och . När vi diskuterar betänkandet Insatser för vissa nyanlända invandrares etablering m.m. går det att skönja två olika positioner. Den ena handlar om på vilket sätt vi ska göra för att ska bli ett sammanhållet land där bostadsorten eller gatan inte är så viktig. Det viktiga är inte var man är född utan vilka förutsättningar man har för att kunna tillgodogöra sig de insatser och den värdegrund som finns i skolan och kunna utvecklas på många olika sätt. Vi är olika som människor. För innebär dessa olikheter en styrka i samhället. Vi har ett antal reservationer, och jag kommer att gå igenom några av dem. En av dem, reservation nr 9, handlar om urbant utvecklingsarbete. Där tar vi upp frågan om våra förorter och miljonprogramsområden. Jag har rest runt i ett femtiotal av dessa områden; kallar dem utanförskapsområden. Jag har besökt områdena, träffat människor som bor där och haft överläggningar med företrädare för de kommunala bostadsbolagen. I vissa av orterna är i majoritet endera med S och V eller med någon eller några av allianspartierna, och vi ser att förutsättningarna är mycket olika. Jag skulle vilja ta upp en av de förutsättningar som skapat möjligheter att göra ett sammanhållet ännu bättre. ser inte ut som det gjorde . Mycket har hänt. Bland annat har min pappa och mamma kommit hit, och när jag var gammal blev jag en del av det här landets befolkningsunderlag. När vi tittar på de senaste 45–50 åren ser vi att vissa områden har fått ett befolkningsunderlag som kan betecknas som mångkulturellt. Det är områden som , , , och , men också områden på mindre orter, som Kantarellen i , i och i . Det här är områden som kännetecknas av en relativt hög arbetslöshet och av en relativt hög andel medborgare med låg ålder. Det är också områden som det oftast talas om i problemtermer. Men vi vet att det även finns en enorm potential, och när denna potential gifter sig med de insatser som är adekvata för områdena händer det fantastiska saker. får vi inte höra talas om det. När händelser eskalerar och blir till våldsbrott blir det förstasidesstoff i kvällstidningarna, men när bra saker händer är det sällan som vi bjuds in eller medierna skriver om detta. I vår partimotion 2013/14:C419 tar vi upp flera olika insatser som kommer att kunna leda utvecklingen åt ett håll som vi väldigt gärna önskar. Det handlar bland annat om sociala investeringsfonder och möjligheten för ideella organisationer att vara en positiv del av en upprustning. Det handlar om bostadsområden som behöver upprustning men där det kommunala bostadsbolaget, oftast majoritetsägare av hyresrätterna i kommunen, har väldigt svårt att restaurera och renovera utan att höja hyran alltför mycket. Det är fråga om renovering och restaurering som man är i stort behov av och som kan göras på ett klimatsmart sätt. Anledningen till att vi tar upp detta och att det ingår i betänkandet är att många nyanlända invandrare väljer att bosätta sig i dessa miljonprogramsområden. En kan tycka att det här är ett stort problem och försöka hitta skäl till att människor väljer att bosätta sig i ett område där det redan finns andra med liknande bakgrund. Men jag tror att de flesta som har någon form av förnuftigt tänkande förstår att det här är ett naturligt beteendemönster. Människor som flyttar till ett nytt land vill ha en viss känsla av trygghet, och det hoppas och tror man att man kan finna bland likasinnade, oavsett om det gäller kulturell bakgrund, religiös bakgrund eller för den delen landstillhörighet. vet vi att områden som har vissa sociala utmaningar inte är så enkla att hjälpa med tanke på antalet människor som befinner sig i området och har liknande utmaningar. Skolorna behöver extra stöd. Vi vet att man i vissa kommuner har försökt tillgodose detta, medan man i andra kommuner blundar och hoppas. Men det är också ett ansvar för oss politiker som bor och verkar i dessa områden att vara en del av lokalsamhället. Jag var med och firade nationaldagen i . Tyvärr är det alltför ofta så att politiker hittar till dessa områden bara när det firas. Det är få politiker som bor i dessa områden. Man har sällan någon direkt relation till dem. Man bara hör och läser om dem, vilket sällan är en bra grund för väl avvägda beslut. En del av dessa beslut hanteras på nivå, men vi som rikspolitiker har också ett ansvar att diskutera med våra partivänner och berätta om hur vi ser på tillståndet. Den andra fråga som jag skulle vilja ta upp, herr talman, handlar om invandrade kvinnors situation på arbetsmarknaden. Jag hoppas att vi kommer att hitta en majoritet i för vår reservation när vi voterar . I den globaliserade värld vi lever i har invandrade kvinnor till följd av sina kunskaper och erfarenheter en möjlighet att medverka till en fördjupad internationell förståelse, särskilt i lokalsamhället. Invandrade kvinnor kommer inte till ett nytt land som oskrivna blad, vilket man i debatten ibland verkar tycka. Det är alltför ofta – och det är lika sorgligt varje gång – som det sägs: ska vi hjälpa dessa kvinnor!