prot · H10993 · 2014-04-01 00:00:00 — Det är inte alls fel att väcka frågan: Kan det finnas möjlighet till ett skyddat område för just flyende flyktingar? Det skulle jag välkomna. 19 (S): Kriget i är fruktansvärt. I den Unicefrapport som kom pekar man på att det är jordens djävligaste plats att växa upp i och den absolut farligaste för barn. Våldet har blivit brutalt grövre mot barn än vad man har sett. tar ett jättestort och viktigt ansvar när det gäller asylsökande och ger skydd till människor som är på flykt, som flyr för sina liv. Ministern lyfter fram i svaret att vi har tagit emot närmare 35 000 asylsökande under detta krig. Tillsammans med är det som har tagit emot den stora delen av dem som har kommit till . Min fråga är egentligen: Vad kan ministern och regeringen göra, och gör, för att trycka på resten av ? ska vara ett land som tar ett stort ansvar. Vi ska fortsätta att vara den plats som ger skydd för människor som flyr från krig. Men fler länder i skulle behöva komma med i den matchen och tydligare ta ett ansvar när det handlar om situationen i . 20 Utrikesminister (M): Om det senare kan jag bara självfallet hålla med. måste jag påpeka att så enkelt är det inte. När flyktingarna kommer till , innanför den europeiska gränsen, är det de själva som väljer vart de ska åka. Då väljer de att åka till och och något annat land. I huvudsak är det först, sedan och sedan praktiskt taget inget. Den princip vi har är att de har rätten att söka sig vart de vill. Det finns extrema omständigheter som gör att man kan upphäva denna princip, och vi argumenterar i den europeiska unionen för att det ska bli en bättre bördefördelning. Men det är lättare att säga än att åstadkomma det. Jag vill bara säga det utan att ha någon invändning vad gäller strävan. Jag har heller absolut ingen invändning när det gäller att ställa frågan om skyddszoner, tvärtom. Jag tycker att det är viktigt att varje möjlighet prövas. Det är en desperat situation, så allting måste prövas. Men just nu är vi i den situationen att den förutsättning som har funnits är att de facto ha skyddszonerna, om vi nu använder det uttrycket, på andra sidan gränserna. Skyddszonerna finns i , i och i . Dess värre finns de också i , med cirka en miljon människor utspridda över hela det landet. Skulle vi gå in militärt i för att skydda vissa områden? Ja, det kräver till att börja med en resolution av säkerhetsrådet. Mot bakgrund av de svårigheter vi hade med framför allt , för att vara mycket explicit, men för all del även med , för att få till stånd resolution är jag inte påfallande optimistisk på den punkten. Till detta kommer att det därefter handlar om att få länder att gå in i en kapitel 7-operation, det vill säga aktiva militära operationer inne i , för att freda vissa områden. Jag tror inte att de möjligheterna finns för dagen, men jag tror i alla fall att det är viktigt att vi håller diskussionen levande. Det har i den internationella debatten förekommit en tanke om det som kallas humanitära korridorer, som är en variant av detta och som mer har handlat om att få humanitärt tillträde till olika delar av där detta har varit svårt. Även det har visat sig vara förenat med betydande komplikationer. Det bör väl sägas att de humanitära organisationer – FN-systemets humanitära delar och de frivilliga organisationerna, Röda Korset och andra – som vi rätt mycket replierar på och som har vissa förutsättningar att nå in i , till människor som är långt borta från några zoner som vi inte ens skulle komma i närheten av att kunna etablera, är mycket skeptiska mot den typen av tankar. De tror att det bara skulle förvärra de svårigheter som de har med tillträde till andra delar av . Vi ska inte glömma att sådana här zoner med nödvändighet skulle bli mycket gränsnära områden. Hums är ett område som vi med all säkerhet inte skulle ha någon möjlighet att nå, även om de andra svårigheter som jag har refererat skulle gå att övervinna. Jag säger detta med både ödmjukhet inför frågeställningen och med respekt för interpellanten och andra debattörer därför att det är viktigt att i ett sådant här desperat läge pröva varje möjlighet att nå fram med hjälpen till människorna. Vi ska vara stolta över att vi tar emot 35 000, men det är dess värre en rännil i förhållande till det enorma mänskliga lidandet i och i regionen i dess helhet. 21 (S): Tack, utrikesministern! Jag tycker efter det senaste inlägget att det ändå finns en öppning, inte när det gäller själva grundtanken, för det är precis som utrikesministern säger ingen lätt sak. Under normala omständigheter skulle inte diskussionen vara adekvat att lyfta, men vi är allt annat än i ett normalt läge. Frågan är – om inte detta skulle utmynna i det som vi alla hoppas på, en politisk och diplomatisk lösning – om man då i FN och Europeiska unionen ska lyfta den här typen av frågor. Ingen av oss kunde väl förutse att fredliga krav på det som vi i stora delar av västvärlden tar för givet – demokrati och mänskliga rättigheter – skulle utmynna i ett sekteristiskt våld där grannar ställs mot varandra och där grupper som tidigare levt sida vid sida står med vapen mot varandra. har vi dödstal på en nivå som är helt horribel. Jag hoppas, utrikesministern, att vi kan fortsätta hålla diskussionen levande och stödja, som utrikesministern ger uttryck för, förhandlingslösningar, att vi kan vara öppna och fortsatt vara ett land som är generöst med att hjälpa människor på flykt. Jag hoppas att vi kan hålla frågan öppen om att på plats hjälpa grupper som lätt hamnar emellan, etniska och religiösa minoriteter, och att vi kan tänka oss lösningar som under normala omständigheter över huvud taget inte skulle bli aktuella. Tack för interpellationsdebatten, utrikesministern! 22 (S): Som interpellanten framhåller finns det ofantliga mängder med rapporter och kunskap om det fasansfulla som för tillfället sker i . Det är en miljon barn som bedöms vara fast i områden och som inte nås av humanitär hjälp. Av över en miljon barn som är på flykt är mer än hälften . släppte FN sin rapport som lyfter fram det fasansfulla med nya krigsmetoder i form av sextortyr på barn. Allt detta leder till slutsatsen att vi behöver göra allt vi kan för att hantera situationen och mildra lidandet i . Men vi behöver också ta ansvar som omvärld. Här gör ett bra arbete. Jag är jätteglad att vi är ett land som har den tydliga inställningen att asylrätten är en mänsklig rättighet; man ska få sin sak prövad. Tillsammans med gör vi skillnad för människor som kommer hit. Jag saknar dock fortfarande svaret på frågan vad utrikesministern gör för att ligga på övriga länder i att ta ett större ansvar än vad de gör så att vi gemensamt kan göra än större skillnad. 23 Utrikesminister (M): I den senare frågan handlar det snarare om att uppmuntra dem som kommer till att söka sig till också andra länder. Det är deras val som styr uppehållsort i väldigt stor utsträckning. Låt mig tillägga till vad som sades om barn att det som inträffar och som vi ofta glömmer bort är att tusentals barn föds i flyktingläger i andra länder. Det ställer helt nya krav på flyktingläger, och det tänker vi inte på. Dessa barn föds med en osäker framtid. Det är klart att omständigheterna i flyktingläger för nyfödda barn är mycket besvärliga, också de. Alla dessa aspekter på ett krig som har pågått så länge som detta är förfärliga i varje tänkbar del. Det är en bred enighet i denna debatt. Det har vi alla förväntat oss, och det är så det ska vara. Det är en situation där vi alla måste pröva varje tänkbar möjlighet att hjälpa till. Ingen möjlighet får lämnas utan att prövas. Det innebär inte att varje möjlighet är möjlig eller ens att varje möjlighet är lämplig. Men vi måste aktivt pröva varje möjlighet som vi, och därmed det internationella samfundet, kan använda oss av för att föra detta framåt. Det handlar om det som vi själva kan göra. Det kan vara flyktingmottagande, men framför allt är en enorm humanitär satsning som vi från svensk sida har gjort. Det handlar om diskussionerna inom Europeiska unionen, där man kommer att diskutera detta igen när Europeiska unionens utrikesministrar samlas i för att diskutera de utmaningar som vi står inför. Det handlar också om FN-systemet, att försöka att få säkerhetsrådet att agera, att ge ett stöd till och ge ett konkret stöd i det mycket svåra arbete som utförs av och andras stora internationella humanitära hjälpinsatser. Det stöd som vi gemensamt kan ge till dessa insatser tror jag betyder mycket för de människor som utför arbetet ute i verkligheten. Överläggningen var härmed avslutad. 9 § Svar på interpellation 2013/14:371 om avregleringen av bilbesiktningen 24 Statsrådet (M): har frågat finansmarknadsminister om resultatet av avregleringen blev det som regeringen syftade till med sitt beslut, och om han avser att ta initiativ till att rätta till de problem som många bilägare upplever. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen. Resultatet av beslut att omreglera fordonsbesiktningen blev det som regeringens förslag syftade till, även om det tar tid för en ny marknad och nya aktörer att etablera sig. Före omregleringen var det enda landet i unionen som bedrev fordonsbesiktning i statligt monopol. Omregleringen innebär att den här verksamheten har anpassats till den svenska huvudregeln för provning och kontroll. Huvudregeln innebär att oberoende och självständiga organ utför kontroll i konkurrens. Omregleringen har också förtydligat rollfördelningen mellan myndighet och utförare genom att klargöra vad som är statliga åtaganden i form av myndighetsuppgifter, det vill säga regelgivning och tillsyn. Priset på en kontrollbesiktning styrs helt av marknaden. Swedac ackrediterar besiktningsorgan och utför sedan löpande kontroll av den tekniska kompetensen och utrustningen i verksamheten. Den regelgivande myndigheten följer också aktivt omregleringen för att ha beredskap att vidta lämpliga åtgärder i de fall det behövs. Enligt lag ska Transportstyrelsen följa upp att besiktningsverksamheten fungerar väl med avseende på trafiksäkerhet, miljö, prisutveckling, teknikutveckling och tillgänglighet. Uppgifter från Transportstyrelsen visar också att marknaden för fordonsbesiktning fortsätter att utvecklas såväl avseende antalet aktörer som antalet besiktningsstationer. Totalt finns drygt 300 besiktningsstationer för lätta fordon i , vilket ska jämföras med ca 190 stationer vid omregleringen . Listpriset för en kontrollbesiktning av personbil varierar nu . Myndigheten konstaterar att de företag som har trätt in på marknaden håller en likvärdig kvalitet på sina besiktningar jämfört med AB och har inte lämnat några förslag till åtgärder. 25 (S): Tack, ministern, för svaret! Avregleringen av bilbesiktningen har ju inte varit helt enkel att förstå, måste jag erkänna. Det har nog inte heller varit helt enkelt att genomföra den. Regeringen valde dock att genomföra avregleringen, trots att regeringens egen utredning pekade på att nyttan med en sådan var minst sagt diskutabel. Risker som det pekades på var bland annat högre kostnader för bilisterna och kvalitetsproblem. När avregleringen trots allt drevs igenom visade det sig att marknadens intresse var svalt. För att få in privata ägare tvingades man mer eller mindre skänka bort delar av . Och, fru talman, det var en ideologiskt genomdriven avreglering där skattebetalarnas tillgångar såldes billigt för att lösa ett problem som kanske inte ens fanns. kommer det klagomål, och de går ut på att priserna har blivit högre och att bilägarna har fått det krångligare med bilbesiktningen. Då kan man fundera över hur vi kunde hamna i den här situationen. Redan från början fanns det exempel på mindre lyckosamma resultat. Bland annat har och genomfört avregleringar, och där fanns det erfarenheter att hämta. I resulterade detta i att man visserligen fick ett ökat antal stationer . Det var många som ville komma in på marknaden, men regleringen var så dålig att resultatet blev dåligt. Priserna föll, lönsamheten i branschen är dålig och kvaliteten har blivit sämre. I hade man en något annorlunda utveckling. Där var det lite svårare att få in aktörer på marknaden. Resultatet blev då att det inte var så många aktörer som kom in. Det var bara ett fåtal när man kontrollerade detta. Det finns en rapport som hänvisar till händelser , och då hade man visserligen väldigt god lönsamhet bland de få företag som kom in på marknaden. Men resultatet var egentligen bara att man hade bytt ett statligt monopol mot ett av riskkapital ägt oligopol. Där hade priset fått betalas av de finska bilisterna. Genomsnittet för en besiktning i ligger på . Det var de resultat som man kunde se innan vi genomförde avregleringen. De frågor som man skulle kunna ställa sig är om priset för i stiger – visserligen från en ganska låg nivå – kan man argumentera så, att det får väl de svenska bilägarna tåla. Frågan som återkommer är ju: Varför? Om trafiksäkerheten i skulle bli lite lägre från en hög nivå skulle det väl inte vara någon katastrof för trafiksäkerheten, kan man naturligtvis argumentera. Men frågan som uppstår är: Varför? Det är kanske inte hela världen om rättssäkerheten vid skulle minska. Men återigen blir frågan: Varför? När man har besiktigat sin bil, fru talman, och fått anmärkningar på den åtgärdar man dem förhoppningsvis . Men när det gäller det svenska systemet med , om det nu inte var så att var underkänd, att det inte fanns stora problem, varför genomför man då detta över huvud taget? Jag tycker inte att jag har fått några svar på mina frågor av ministern . Det handlar om motivet. Man kan självklart argumentera för att det inte är några större problem om det blir lite dyrare och lite sämre. Men det finns ju inget motiv till att man skulle behöva stå ut med det. Den frågan hänger fortfarande i luften, och jag skulle vilja ha svar på den. 26 (S): Före avregleringen hade vi den billigaste i , med mycket hög kvalitet. Jag undrar också varför. Det finns väl ingen anledning att rota i något som fungerar. Transportstyrelsen har ju analyserat vad som har hänt. Det har inte gått jättelång tid, men man har ändå kunnat se vissa effekter. Det har inte blivit prissänkningar, som var ett argument, snarare tvärtom. Både Opus och har höjt priserna. Visserligen har det blivit fler stationer där man kan besiktiga sin bil, men tendensen är densamma som vid avregleringen av apoteken. Det är framför allt i större städer som antalet växer. I inland är det i princip bara en station per kommun, så man kan tydligt se att glesbygden inte har någon fördel av detta system. De privata som etablerar sig har såklart ett vinstintresse, och det blir svårt att hålla priserna nere när man vill ha ett överskott i verksamheten. Transportstyrelsen har också tittat på hur bilägarna upplever det nya systemet. Många upplever det som krångligare . Ett av de största problemen är att man inte längre får information när det är dags att besiktiga bilen, och det kan leda till förvirring för bilägaren. En del kanske inte har uppfattat att de själva ska hitta ett datum utan väntar på kallelsen, och det kan vara lite svårt att hålla reda på det. Det riskerar att gå ut över bilägare, som då bryter mot reglerna, men i förlängningen också över trafiksäkerheten, som är grundsyftet med hela besiktningen. Jag tycker att det är ett allvarligt problem. Det har också rapporterats att bilägare som ska boka upplever att det är svårt att välja mellan de olika företagen och svårt att boka tid. Det har till och med förekommit att man måste påbörja en bokning av besiktning för att se priset. Mot bakgrund av detta borde man göra någonting åt de problem som vi redan kan se på området. Jag frågar mig såklart varför. Men det är redan gjort, och det verkar inte som att regeringen har någon ambition att återreglera. Då har vi att ta ställning till de problem som har dykt upp. Hur garanterar man glesbygden en bra trots att det är vinstintresset som styr i större utsträckning? På samma sätt som med apoteken är det här en säkerhetsfråga, där bilägare även i glesbygden har rätt att inom rimliga avstånd och med rimlig kvalitet få tillgång till besiktning. Ju färre företag det finns och ju längre man måste åka, desto sämre upplevs det av bilägarna. Jag hoppas att regeringen tar till sig de problem som Transportstyrelsen själv har sett. När det gäller prisutvecklingen hoppas jag att det inte kommer att fortsätta på detta sätt med ytterligare prishöjningar. Den undersökning gjorde på regeringens uppdrag inför genomförandet visade just på risken för prishöjningar. Många vet inte ens om att det är fri prissättning, så risken är att man inte jämför priser tillräckligt mycket och att man då får en saftig nota, och därmed upplevelsen av ett krångligt system. Man måste ändå ta fasta på att det är försämringar som människor upplever med det nya systemet. 27 FINN (M): Tack, interpellanten, för en intressant interpellation! Den väcker en del djupt ideologiska frågor, precis som interpellanten skriver: en ideologiskt driven avreglering. Det är ofta ett skällsord, fru talman, som man hör från Socialdemokraterna och vänsterfolk. Motfrågan är naturligtvis: Är det någon idé att ha en ideologiskt driven monopolisering av verksamhet som klarar sig alldeles utmärkt utan att vara styrd av ett enda, konkurrensbefriat företag där kvalitet och även prisbilden oftast förändras till det sämre? Det tror jag inte. Jag får också passa på att tacka ministern för ett fullödigt svar, där det framgår att det finns en väldigt stor skillnad i beskrivning av verkligheten. En utveckling där vi har fått fler tillfällen till besiktning av lätta fordon kan väl knappast vara en försämring. På samma sätt beskrivs en prisbildsutveckling, som Transportstyrelsen har koll på, som verkar helt rimlig. Låt mig, fru talman, kort beskriva detta själv. Jag är , och jag har haft bil ganska länge eftersom jag fick körkort när jag var . Jag har besiktigat min bil regelbundet . Jag känner inte igen mig i den beskrivning som interpellanten gör av att allt har blivit sämre och att det har blivit dyrare. Senast fick jag faktiskt möjlighet att inom en kvart åka ned och besiktiga bilen hos en konkurrerande ensamföretagare, som dessutom konkurrerar med sänkt pris för sin besiktning när man kommer med kort varsel. Den typen av möjligheter fanns inte i systemet med monopol. När vi tidigare hade monopolet för taxiväsendet fick man ofta ringa och höra var god dröj. Man kan fundera lite grann på hur avregleringen av monopol egentligen sker. Ofta är det tyvärr mycket lättare att instifta ett monopol, för det är en enkel lösning som på ytan förefaller väldigt bekväm. Men när man sedan konfronteras med monopolets nackdelar, som konkurrensbristen och bristen på vilja att utveckla kund- och kvalitetsmedvetenhet, är det i stället långa köer med successiva fördyringar på grund av att det läggs påslag på påslag som man inte kan välja bort. När vi talar om en marknad där man har full kontroll på att kvaliteten finns – jag vill påstå att det är fallet när det gäller , eftersom Transportstyrelsen har ett långtgående ansvar just för tillsyn och uppföljning – kan vi nämligen vara säkra på att vi får en situation där vi i stället kan både välja och välja bort. Tyvärr är det en svår problematik för socialdemokratin och vänsterfolk att över huvud taget tillåta medborgare att själva välja – politiker vet ju oftast bäst vad medborgarna ska välja. Det blir lite slående med en enkel omvärldsanalys. tillskapades i , och vi var det enda land i unionen som fortfarande hade kvar en i ett monopolväsen, med de nackdelar det rimligen har. Andra länder i unionen hade väl insett detta, och det skedde en avmonopolisering. Motfrågan är naturligtvis: Vill nu och återreglera, som vi hörde säga? Det är en drömtanke för många socialdemokrater när det gäller svunna monopol, som inte längre har något existensberättigande. Vill man återreglera detta? Då kan vi ställa frågan varför andra länder som har lyckats välta de konkurrensbegränsande monopolen över ända inte återgår till samma ordning. Här är Socialdemokraterna på ett ideologiskt plan skyldiga väljarna en betydligt större genomlysning. Vilka andra monopol som vi har lyckats avskaffa till förmån för kunder och medborgare vill ni återreglera? Den frågan hänger i luften. Men är det som är i fokus. Jag kan inte se annat än att statsrådets svar är ett fullödigt, uttömmande svar om fördelarna med avmonopolisering så här långt. 28 Statsrådet (M): Jag tror att det var ett oerhört bra initiativ som togs av staten, tillsammans med de olika branschföreträdarna inom yrkestrafiken och inte minst försäkringsbolagen, för att gemensamt göra skillnad och se till att vi inte har bilar ute i trafiken som inte borde vara där, av trafiksäkerhetsskäl, hälsoskäl eller dåliga skäl över huvud taget. Det har satt sig i det svenska medvetandet att vi gärna vill ha bra fordon. Många människor tar också ett stort, aktivt ansvar för att ha en bra bil. Det är i grunden bra. Jag har haft diskussioner med kolleger i övriga om just besiktningen och kan konstatera att ligger långt framme. frågade om motivet. Den frågan fanns inte med i interpellationen, fru talman, och därför svarade jag inte specifikt just på den. Jag svarade på frågorna som fanns i interpellationen. Jag kommer också ihåg hur det var när jag skulle besiktiga bilen. Människor upplevde en irritation på grund av att man inte fick tid när man behövde och inte hade så mycket att säga till om. Men det funkade ganska bra. var det enda land i EU som inte hade gjort en omreglering, utan det sköttes av ett statligt monopol. Tanken med att göra denna omreglering var att se om det var möjligt för andra, med bra kompetens, erfarenhet och vilja att satsa i branschen, att bli ackrediterade och utföra denna service. Det är alldeles riktigt, som säger, att det gjordes en genomlysning innan. Jag tycker att det är bra att man gör det, att man tar reda på risker så att man är aktiv om riskerna börjar visa sig. Kan det bli prisökningar, kan det bli kvalitetsbrister, i synnerhet när vi går från ett sätt att utföra besiktning till ett annat sätt, för att inte tappa det som vi har varit bra på? Det vi kan konstatera, eftersom det enligt lag är Transportstyrelsen som tittar på det här, är att det i viss mån har blivit en prisökning. Men vad menar man med prisökning? Den vanliga, gängse besiktningen ligger på ungefär samma pris som för – det skiljer kanske . Det som däremot har tillkommit är möjligheten att få drop in-tider och besiktiga och . Det är dyrare, men det har blivit en fantastisk möjlighet för människor som annars kanske måste ta ledigt från jobbet och avstå från lön – och vi är ju för arbetslinjen i alla dess led. När det gäller kvalitetsbrister säger att det inte finns några sådana. Det är en sådan del som den har ansvar för att kontrollera. Det jag skulle vilja veta mer om – för jag tycker ändå att frågan är angelägen – är det nämner både i sin interpellation och här i talarstolen, nämligen klagomålen. Vem är det som klagar? Vem är det som har gjort just den sammanställningen? Jag får, fru talman, rätt ofta brev till mig som statsråd. Jag har knappt fått något, tror jag, under mina som statsråd som har rört just besiktningen. Det säger också någonting om hur andan är hos människor. Därför är jag verkligen angelägen att få veta vem som har tagit reda på det här, vem som har undersökt om det har blivit sämre och vilka som har klagomål. Är det vänner och bekanta som träffar? De kan vara nog så viktiga, men jag tycker att det är viktigt att också ta fasta på alla som tycker att det har blivit väldigt mycket bättre. Jag tror att det här är någonting som vi får fortsätta att jobba med. Staten är fortfarande kvar som en ägare bland många. 29 (S): Före avregleringen 2009 gjorde man en undersökning. av kunder var nöjda kunder. Det var ett mycket bra resultat. Vi hade hög trafiksäkerhet, vi hade hög rättssäkerhet och vi hade låga priser.