prot · H20914 · 2014-10-24 00:00:00 — Först och främst vill jag dock ha lite mer kött på benen när det gäller hur samhällsskyddet och polisens insatser ska involveras i varandra, just med tanke på att budgetpropositionen inte nämner någonting om detta, mer än att Rakelsystemet måste fås att fungera effektivare. 31 Statsrådet (S): Jag tackar för detta. För det första måste jag understryka att regeringen fattar beslut som ett kollektiv. Allt beslutsfattande i regeringen är enligt regeringsformen kollektivt, vilket innebär att rättskedjan är obruten. Som sakkunskap kan jag upplysa om att även åklagarväsendet och ligger under inrikesministern i regeringen. Jag är naturligtvis glad över att ägnar departementets organisation detta stora intresse, men medborgarna hade kanske blivit lite mer imponerade om samma intresse hade ägnats åt uppklaringsprocenten. med alliansregeringen sjunker uppklaringsprocenten. Färre och färre brott upp. Om det har vi inte hört ett ord från . Om uppdelningen av departementsorganisationen har vi hört många ord från . Jag kan glädja interpellanten med att vi kommer att återkomma med de synergieffekter som organisationen ger. Vi har trots allt bara suttit i regeringen , och de borgerliga partierna som bildade den tidigare regeringen hade regeringsinnehav med en sammanhållen rättskedja och sjunkande uppklaringsprocent. Vi ska förhoppningsvis kunna fokusera mer på uppklaringen. Den departementsorganisation som vi har valt med en inrikesminister för både krisberedskapen och polisen är den departementsorganisation som är vanligast i nästan alla andra EU-länder. Om vi tittar på hur EU sorterar sitt arbete i , rådet för rättsliga och inrikes frågor, är det samma uppdelning där. Jag känner mig trygg med att när vi nu flyttar polisfrågor till en dedikerad minister kommer vi att få ett starkare fokus på polisens arbete, och vi kommer att kunna jobba vidare med det som de borgerliga partierna i regeringsställning misslyckades med, nämligen att klara upp brott. 32 (M): Att regeringen fattar beslut kollektivt är känt – även för mig. Det innebär dock inte att alla statsråd har ansvar för alla myndigheter. Ett exempel är den konflikt som kan uppstå när det blir oklarheter om vilka statsråd som har ansvar för vad. uttalade sig justitieminister i SVT om polisens ”jakt” på papperslösa flyktingar. Han fick en fråga om hur det är möjligt, och uttalade sig kritiskt. Justitieministern svarade att de frågorna inte var hans ansvar utan att polisfrågorna ligger hos Ygeman. läste jag i om kritiken från och mot de långa häktningstiderna i . Då svarade polisminister att de långa häktningstiderna nog kan vara motiverade när det gäller grova brott och grov organiserad brottslighet. Häktningsfrågor och häktningstider regleras i och ligger inom kriminalvården. Hur ska man förhålla sig till att statsrådet helt plötsligt tassar på den marken? Det är inte heller helt glasklart. Uppklaringsprocenten behöver absolut bli bättre. Det är därför vi sjösätter en ny polisorganisation . På de den nya regeringen har jobbat har ni inte hunnit ta fram den. Det är den tidigare regeringen som har arbetat fram den. Det kan vi vara överens om. Jag vidhåller att jag inte är särskilt fixerad vid departementsindelningen. Det är inte orsaken till min fråga. Det framgår av min interpellation att jag undrar på vilket sätt omorganisationen gynnar medborgarnas trygghet mot brott. Det är vad jag vill ha svar på. Eftersom man gör en rätt omfattande organisationsförändring, som inte har skett i , tycker jag att det går att ge något mer besked än att det ser ut så i hela , att det nog ska gå bra och att statsrådet kan göra en kraftfull insats. Jag vill ha lite mer tydliga besked om vilka överväganden som ligger bakom förändringen. 33 Statsrådet (S): Även om den tidigare borgerliga regeringen har jobbat fram reformen av polismyndigheten vill jag för tydlighetens skull säga att vi till fullo står bakom den. Vi har inte några planer på att göra några övergripande ändringar av den. Det är en riktig politik som vi också har deltagit i. Det ska inte råda några tveksamheter för den som lyssnar på debatten. Sedan var det frågan om de långa häktningstiderna. har en erfarenhet både som jurist och som journalist. Då kanske man kunde begära att hon lite bättre kunde citera inrikesministern. Min poäng var att brottsutredningarna ibland är så komplicerade att det inte går att korta häktningstiderna. Det finns fall där rättssäkerheten och samhällets förmåga att utreda brott faktiskt gör att det krävs långa häktningstider. Det beror helt enkelt på att brotten är så svåra att reda ut. I fallen med de extremt långa häktningstiderna rör det sig om mycket grova brott och mycket komplicerade utredningar. Jag tillhör absolut dem som tycker att vi ska ha så korta häktningstider som möjligt och att restriktionerna ska vara så få som det bara går. Men jag tänker inte kompromissa på möjligheten att utreda brott och grova brott grundligt. Häktningar omprövas av domstol . Det är upp till domstolen att bedöma om det finns skäl att förlänga häktningen . Skälen till den nya departementsorganisationen verkar vara kärnan i intresse för frågan. Jag tycker att är lite orättvis. Jag har sagt att vi kan få ytterligare fokus på polisens organisation. Vi kan leda ett arbete för att öka uppklaringsprocenten, som den borgerliga regeringen misslyckades vid makten – trots en sammanhållen rättskedja på departementet. Vi går stärkta in i EU-arbetet eftersom vi får samma typ av organisation som i många av de andra länderna. Och det finns synergieffekter i att samordna allt som har med säkerhet och skyddsverksamhet att göra. Med detta sagt: Jag hoppas att har förståelse för att hon får vänta på detaljerna. 34 (M): Jag har förståelse för detta, och jag väntar gärna på svar. Jag kommer inte att släppa frågan utan återkomma till den. Däremot tror jag att statsrådet ska akta sig för att ge sig in i diskussioner om att analysera arbetets gång i domstolar. De flesta som har intresse för kriminalpolitiska frågor och rättsfrågor vet att brottmål kan vara komplicerade. Men detta är en illustration av hur svårt det kan bli att förhålla sig till vem av ministrarna, justitieministern eller polisministern, som har ansvaret för rättspolitiken. Det hade varit mer befogat om hade svarat på just frågan om synen på häktningstider. Det får ni göra upp sinsemellan. Där kommer jag in på nästa led i frågan. Så länge statsråd på samma departement är överens, i detta fall om rättskedjan, är det bra. Men vad händer den dagen det blir konflikt? Vad händer den dagen när statsrådet vill ha mer pengar till sin polisorganisation och justitieminister säger att pengarna behövs för att bygga fängelseplatser? Det är en diskussion som jag gärna ser fram emot att ta med er längre fram. Jag konstaterar att det som var kärnan till min interpellation var frågan om hur involveringen av polis och civil beredskap ger synergieffekter. Vi har fått reda på att det blir synergieffekter – dock inte vilka. Det är intressant för den rättssökande allmänheten och den allmänhet som vill ha sina brott uppklarade, det vill säga frågan om uppklaringsprocenten. Det finns inga besked alls. Det kan jag bara tolka på ett sätt, nämligen att statsrådet inte riktigt vet vad han ska ha den nya organisationen till. 35 Statsrådet (S): Det hade inte spelat någon roll vilket svar jag hade gett . Slutanförandet var skrivet på förhand: ”Det här var inget svar!” Jag hade kunnat stå här i timtal och läsa upp olika synergieffekter och möjligheter, ge exempel på fördelar från olika europeiska länder. Men det var inte poängen. poäng var att säga att det inte var ett svar. À la bonne heure! Det är oppositionspolitikerns roll. Jag förstod också att hade stor erfarenhet av bråkande ministrar med en borgerlig regering. Må så vara. har vi en ny regering. Det kommer säkert att vara diskussioner i den också, men regeringen fattar beslut som kollektiv. Det finns inget annat beslutsfattande. Därmed finns det bara en uppfattning i regeringen, oavsett hur arbetet är fördelat mellan de olika statsråden. Det är min förhoppning att den nya samarbetsregeringen ska dels ha en bättre stämning, dels ha ett bättre samarbete med och samtliga partier. I ett så litet land som har vi inte råd att ha en väldig massa olika uppfattningar om hur vi ska gå framåt. Jag hoppas att även ska kunna vara med i arbetet för att skapa ett tryggare och bättre , där vi klarar upp fler brott och där tryggheten hos medborgarna ökar. lovade att återkomma i fler debatter. Då kan jag bara säga att jag ser fram emot dem och tackar för den här debatten. Överläggningen var härmed avslutad. § 16 Svar på interpellation 2014/15:10 om ekonomiskt utsatta barns hälsa 36 Statsrådet (S): har frågat mig:  vad jag avser att göra för att hitta strategier för att motverka de ökande sociala och ekonomiska klyftorna när det gäller hälsa  vilka åtgärder jag avser att vidta för att minska den psykiska ohälsan hos barn och unga  vad jag avser att göra för att stödja kommuner och landsting i det förebyggande arbetet för en jämlik hälsoutveckling. Jag vill börja med att tacka för de mycket angelägna frågor som hon ställer. De sociala hälsoklyftorna och utvecklingen av den psykiska ohälsan är några av de mest aktuella utmaningarna inom folkhälsoområdet, inte minst när det gäller hälsosituationen bland barn och unga. Det är fortfarande så att folkhälsan i utvecklas positivt för befolkningen i helhet. De flesta av oss kan se fram emot ett både längre och friskare liv än tidigare generationer. Ur hälsosynpunkt är ett bra land att leva i för de allra flesta av oss. Men den goda hälsan är inte jämlikt fördelad. Klyftan mellan de grupper som har den bästa hälsan och dem som har den sämsta har ökat . Och det finns tydliga samband mellan hälsa och socioekonomiska förhållanden nästan oavsett vilka hälsoproblem det gäller. Det är också uppenbart att risken för sämre hälsa är större hos barn som växer upp i ekonomisk utsatthet. Så vill vi inte ha det. Regeringen redogjorde i regeringsförklaringen för ett antal åtgärder inom ett flertal politikområden som har betydelse för folkhälsans utveckling. Också i den budgetproposition som lämnades till i går föreslås en rad åtgärder som syftar till att förbättra människors sociala och ekonomiska livsvillkor och som därmed också bidrar till bättre förutsättningar för en god och jämlik hälsa. Ett exempel är förslaget om att receptbelagda läkemedel ska vara kostnadsfria för barn och ungdomar från . Utöver de insatser som görs inom olika politikområden för att skapa bättre sociala levnadsvillkor för alla kommer regeringen att tillsätta en särskild kommission för jämlik hälsa. Kommissionen ska bland annat identifiera förhållanden som orsakar skillnader i hälsa och lämna förslag på hur skillnaderna kan minskas. Den psykiska ohälsan är en stor utmaning, bland annat när det gäller den oroande utvecklingen bland barn och unga. Insatser på detta område är därför prioriterade för regeringen. Också här är de socioekonomiska skillnaderna tydliga, och det kommer därför att vara en viktig fråga för kommissionen att arbeta med. Men regeringen föreslår också andra åtgärder som har betydelse för barns och ungas psykiska hälsa. Till exempel har de insatser som regeringen föreslår för att förbättra skolan och för att öka ungdomars möjlighet till arbete stor betydelse för den psykiska hälsan. Kommuner och landsting har ett stort ansvar i det förebyggande arbetet. Det finns redan en stor medvetenhet om detta i många kommuner och landsting. Genom finns tillgång till folkhälsodata på kommunnivå och också kunskapsunderlag och metodstöd. och Kommuner och Landsting har skapat Mötesplats social hållbarhet, som är ett forum för både offentliga och privata aktörer med syfte att stärka den sociala hållbarheten och minska skillnaderna i hälsa. Regeringen ser positivt på detta initiativ, och jag är övertygad om att också kommissionens arbete kommer att ge oss ytterligare kunskap om hur staten, kommunerna och landstingen på bästa sätt kan samverka för att nå målet om en jämlik hälsa för alla. 37 (V): Jag vill tacka statsrådet för ett fylligt svar. Jag är väldigt glad att det blir en folkhälsokommission och hoppas att den kommissionens arbete blir hands on och att det inte blir en folkhälsobyråkrati, något som vi har sett alldeles för mycket av . Vi måste göra någonting på riktigt. Hur står det då till med folkhälsan? Precis som statsrådet själv sade ser det bra ut för som helhet. Men när vi dyker ned i siffrorna ser vi någonting helt annat, och det är att skillnaderna ökar markant. De har ökat markant . När det gäller alla stora dödsorsaker – cancer, stroke, olyckor, självmord – är det den del av befolkningen som har kort utbildning som drabbas mest. Det här är också en grupp som har en sämre hälsoutveckling än andra i samhället. I ser statsrådet helt andra hälsoproblem än i den stadsdel jag bor i, . Det här är nämligen en fråga om klass. Kvinnor som endast har en grundskoleutbildning är en grupp som på olika sätt har farit väldigt illa . Dödligheten i åldersgruppen 35–har minskat under . Kvinnor som har mer än gymnasieutbildning har en helt annan hälsoutveckling. Den har nämligen blivit bättre. Det är alltså markanta skillnader. Att vara kvinna med kort utbildning är en riskfaktor när det gäller hälsa. Det här är en väldigt viktig fråga. I slutrapporten the Gap in a Generation som WHO överlämnade, eller den så kallade , säger man att detta är ett mycket stort politikområde, precis som statsrådet själv sade. Det handlar inte bara om att dela ut broschyrer om alkohol, utan det handlar om att göra mycket annat inom skola, arbete, bostadsområden och så vidare. gav oss några riktmärken: förbättra utsättningarna för människors dagliga liv, angrip den ojämna fördelningen av makt, pengar och resurser, mät och förstå problemen och bedöm effekterna av åtgärder, det vill säga att man ska följa upp. Det har vi tyvärr sett väldigt lite av i . Den regering som avgick har inte direkt tagit fasta på detta. Man har mer satsat på livstidsfrågor utan större räckvidd. Det är bra att den budgetproposition som ni har förhandlat fram tillsammans med är mer fokuserad på att man ska göra någonting på riktigt, alltså mer hands on. Den dåvarande regeringen gav i uppdrag att ta fram riktlinjer och titta på hur hade arbetat. Men det hände inte mycket efter det, nästan ingenting. Man kan säga att den förra regeringen inte alls hade syftet att minska hälsoklyftorna, utan den har i stället mer fokuserat på att ta fram reformer som har gynnat en redan välbeställd medelklass. ska vi ta nya tag, och det gläder oss att ni ska gradera upp folkhälsan till en större samhällsfråga; därav den första frågan till statsrådet. 38 Statsrådet (S): Jag är väldigt glad över att kunna konstatera att jag och i det stora hela är överens, både om politikens inriktning och om vilka utmaningar vi står inför. Just det faktum att problemet med de stora hälsoklyftorna berör många fler politikområden än bara folkhälsoområdet och måste mötas på många fler politikområden är en av de stora anledningarna till att vi vill tillsätta en nationell kommission för jämlik hälsa. Kommissionen ska brett kunna se över vilka utmaningar vi står inför men också, precis om var inne på, kunna presentera förslag som blir mer hands on. Jag ser väldigt mycket fram emot att i det arbetet samarbeta med aktörer utanför den politiska sfären – med forskningen, med olika delar av vårdkedjan och naturligtvis också med aktörer på andra politikområden – för att med en god faktagrund kunna ta mig an detta, som kanske är en av de största utmaningarna . Det handlar ofta inte bara om enskilda individers hälsa utan också om stora samhällskostnader som kan sparas in. Det innebär att vi kan lägga resurser på att förbättra vår övriga välfärd och bygga till ett bättre land, inte bara för några utan för alla. Jag ser fram emot att samarbeta med i det arbetet. 39 (V): Den psykiska ohälsan, speciellt i barn- och ungdomsgruppen, tickar på. Ju sämre ekonomiska förutsättningar föräldrarna har, desto sämre hälsa har barnen. Klasskillnaderna har verkligen förstärkts i under de gångna åtta åren. Jag som vänsterpartist hoppas att vi nu kan ta en annan sväng, en vänstersväng. Denna utveckling har påverkat folkhälsan. Barn till föräldrar med högst socioekonomisk status löper 40–45 procents lägre risk att bli inskrivna på sjukhus än barn vars föräldrar har lägst socioekonomisk status. Barn som lever i ekonomiskt utsatta situationer löper mer än dubbelt så hög risk som barn från andra samhällsgrupper att dö under barndomen. Skillnaden mellan barn i och utanför ekonomisk utsatthet är allra störst när det gäller risken att bli inskriven med en diagnos som är relaterad till psykisk hälsa. Den är nästan så stor för de barnen. Detta är alltså ett väldigt allvarligt samhällsproblem. Precis som statsrådet sade innan har skolan stor inverkan, eller rättare sagt: Hälsan har stor inverkan på för hur det går för barnen i skolan. av barn med psykisk ohälsa får gymnasiekompetens. I gruppen som helhet är det . Det är alltså en markant skillnad. Av dem som har varit inskrivna på grund av psykisk ohälsa har ekonomiskt bistånd . I den populationen som helhet är det annars . Frågan om barns och ungdomars psykiska ohälsa är en jätteviktig folkhälsofråga. I budgetpropositionen kan man se att vi i alla fall går i rätt riktning. Detta är oerhört viktigt och måste prioriteras upp. Det gäller också den psykiatriska slutenvården, som har minskat, men inte för åldersgruppen 15–. Detsamma gäller självmorden. De har också stannat av, men inte i den åldersgruppen. Här krävs ett ordentligt tänk. Det krävs resurser och ett arbete från staten och från kommuner och landsting med ett tydligt förhållningssätt. Detta hänger också ihop med klass. Om vi tittar på vilka grupper som drabbas kan vi se att det är de som har låg utbildning. Den låga utbildningen hänger ihop med hälsan och också med hur barnen till dessa föräldrar får det senare i livet. Detta är en fråga vi måste prioritera. Budgetpropositionen ger hopp, måste jag säga. Det ska bli intressant att följa det här arbetet. Men just den psykiska ohälsan måste vi prioritera på ett helt annat sätt, specifikt när det gäller barn och ungdomar. Jag ser fram emot att statsrådet kommer att göra det i sitt framtida arbete med de här frågorna. 40 Statsrådet (S): Jag kan återigen konstatera att jag och har samma ambitioner på det här området. Det är viktigt att poängtera att även om barn- och ungdomspsykiatrin dras med sina egna specifika utmaningar – både organisatoriska och till viss del när det gäller resurser – är, precis som påpekar, arbetet med den psykiska ohälsan mycket större. Framför allt går det att göra mycket förebyggande, så att barn och unga inte hamnar inom psykiatrin. Med relativt enkla medel går det, i skolan och fritidsverksamhet och under barnens tidiga år, att göra insatser som underlättar för att barnen inte ska hamna i psykisk ohälsa. När vi diskuterar folkhälsofrågor är det därför viktigt att vi gör det ur ett bredare perspektiv än det kanske traditionella synsättet, där vi tar ett ganska smalt politikområde och diskuterar det på dess egna premisser. Detta är utmaningar som måste mötas i princip från alla departement och på i princip alla politikområden för att detta ska få verklig effekt. Med utgångspunkt i den debatt som vi hade under förra mandatperioden och som i stor utsträckning handlade om barnfattigdom har regeringen nu presenterat ett antal reformer. Jag nämnde tidigare läkemedelsreformen, alltså gratis läkemedel för barn . Men vi har också förslag om höjt underhållsstöd, vilket kommer att förbättra för barn i utsatta familjer, och det finns också en rad andra åtgärder som man skulle kunna ta till, just för att ta det breda grepp som behövs för att barn och unga aldrig ska behöva hamna i psykisk ohälsa. 41 (V): Det ser lite olika ut över , och det ser olika ut beroende på vilken den politiska majoriteten är. I har Socialdemokraterna, jobbat ambitiöst med sin folkhälsokommission, som täcker flera områden. Det är en politik på riktigt som gör skillnad. I den kommun där Alliansen har suttit i majoritet har däremot ordet ”folkhälsa” över huvud taget inte nämnts i fullmäktigesalen . Vad kan man då göra för att få ett större tänk om folkhälsa – ett flöde där folkhälsa, precis som statsrådet säger, inte är en livsstilsfråga utan handlar mer om människors livsvillkor? För att nå kommuner och landsting krävs ett tydligt arbete. Skiljelinjen går väldigt mycket mellan höger och vänster. Jag hoppas verkligen att vi får en offensiv folkhälsopolitik som skapar förutsättningar för att arbeta med folkhälsa på ett helt annat sätt. Då krävs det att man går upp från byråkratin och gör saker mer på riktigt. Det krävs också nog på myndighetsnivå. Det ska göra skillnad för människor. Jag hoppas att vi kan se de skillnaderna och att det då har hänt något på folkhälsoområdet på riktigt. Jag tackar återigen statsrådet för svaret och ser fram emot ett bra samarbete! 42 Statsrådet (S): Jag kan använda min sista debattid åt att sammanfatta. Jag tror, precis som , att det handlar om att arbeta brett och att ha en hög ambitionsnivå om vi ska kunna förbättra folkhälsan, inte minst för barn och unga. Regeringen har en hög ambition på det här området. Att börja med ett arbete för att minska hälsoklyftorna leder också till en massa goda efterverkningar, inte minst när det gäller den ekonomiska utvecklingen, både för den offentliga sfären och för det privata näringslivet. Folkhälsopolitiken måste utgå från premissen att ett samhälles bästa resurs är dess medborgare. Det är också viktigt att vi inte faller ned i slentrian och ser på dessa satsningar som ettårssatsningar. Man måste ha ett långsiktigt perspektiv. När vi talar om barns och ungas psykiska ohälsa, till exempel, räcker det inte med satsningar på ett, två eller , utan man måste ha ett perspektiv som gäller hela barn- och ungdomsåren. som vi nu för en spetsig, progressiv politik som är annorlunda än den tidigare borgerliga regeringens behöver vi hitta de breda lösningarna med alla progressiva krafter i den här kammaren och runt om i och få ett långsiktigt samarbete för att förbättra barns och ungas hälsa. Jag ser fram emot det samarbetet, och jag ser särskilt fram emot att samarbeta med i de här frågorna. Jag tackar så mycket för interpellationen och för ditt starka engagemang! Överläggningen var härmed avslutad. § 17 Svar på interpellation 2014/15:16 om mångfald i vård och omsorg 43 Statsrådet (S): Finn har frågat mig varför alla underleverantörer som vanligen agerar utifrån ett strikt marknadsekonomiskt perspektiv fortsatt ska få verka i den gemensamma välfärdens tjänst. Han har även frågat mig om jag har någon uppfattning om hur mycket riskkapital som ägnar sjukvården sitt intresse och hur jag tror att den ingångna överenskommelsen kommer att utveckla detta kapitaltillskott för servicenäringen. Finn har dessutom frågat mig hur jag tror att situationen för arbetstagare, företagare och företag kommer att bli om man tvingas vänta på ett besked om sin framtid . Avslutningsvis har han frågat mig om jag tänker föregripa resultatet i genom att ge direktiv till en helt ny utredning för väsentligen samma frågeställning. En demokratiskt styrd och solidariskt finansierad vård som ges efter behov är en grundläggande del av den svenska välfärden. Vi anser därför att det är viktigt att skattemedel används till just den verksamhet som de är avsedda för, det vill säga för att utveckla välfärden. Det handlar inte i första hand om att berika enskilda företag eller enskilda individer. Följaktligen behöver den vinstjakt som pågår i välfärden och som den förra regeringen uppmuntrade stoppas – detta eftersom kommersialiseringen får negativa följder vad gäller likvärdighet, kvalitet, effektivitet, behovsstyrning och öppenhet inom den samlade välfärden.