prot · H10994 · 2014-04-02 00:00:00 — Egenkapitalbevis eller sparbanksaktier, som har valt att kalla dem, är ett sätt att låta dem som bor i bygden vara med och bidra till att stärka banken och bli delägare i den. En annan fråga vi har lyft fram är att de administrativa kraven på de små lokala bankerna blir allt tyngre och behöver ses över. Till slut fick vi faktiskt respons från regeringen, och en utredning skulle tillsättas. Jag tror att den skulle vara klar . Den utredningen visade sig vara en hägring, för ingen utredning tillsattes. Efter press från framför allt oss gjorde en egen liten snabbutredning och lade fram ett förslag – efter att den riktiga utredningen som aldrig tillsattes skulle ha varit klar. kom fram till att den modell vi hade föreslagit med egenkapitalbevis, en modell som man framgångsrikt infört i , inte var något för . Här krävdes helt andra insatser för att stärka sparbankernas kapitalbas. Det skulle regeringen återigen hugga tag i direkt, fick vi besked om. hade fortfarande ingenting hänt mer än att regeringen nu meddelade att en utredning skulle tillsättas för att se över om sparbankernas kapitalbas kunde stärkas på något annat sätt och för att underlätta deras regelbörda. Efter ungefär har vi alltså inte kommit någonstans i denna fråga som är så viktig för landsbygden utveckling. Det verkar som att om folk på landsbygden ska få bättre tillgång till lokala banker måste de vänta på ett regeringsskifte . Därför yrkar jag bifall till reservation 2, där vi också har lagt fram ett datum då vi tycker att den utredning som återigen ska tillsättas ska vara klar. Jag tänker nu ta upp en mycket central fråga för hela ekonomi, och det är frågan om de fyra storbankernas omsättning. har nämligen hamnat i en gisslansituation. banksektor växer sig allt större och utgör nu fyra gånger vår bnp, vilket är ohållbart. vet vi att en grundläggande orsak till att banksektor vuxit sig så stor är att staten garanterar dess verksamhet. Med staten i ryggen lånar de fyra storbankerna själva billigare på marknaden och blir dessutom mindre granskade av sina långivare. Statens garantier innebär alltså en direkt subvention av storbankernas verksamhet motsvarande ca , enligt . Det motsvarar hälften av bankernas vinster efter skatt . Vår gemensamma verklighet är sådan att vi har en banksektor som är för stor för att tillåtas gå omkull och för stor för att rädda, en banksektor som med statsstöd i ryggen snedvrider konkurrensen och utgör ett hot mot den finansiella stabiliteten oavsett hur strikt reglerad den är. Att vi har en oligopolistisk bankmarknad – det vill säga en marknad där fyra banker är helt dominerande – får konsekvenser för dessa bankers agerande, vilket påverkar hushållens möjligheter att påverka sina kostnader för lån och avgifter. Ja, till och med en så grundläggande sak som att kunna ta ut kontanter – sina egna pengar – påverkas av den bristande konkurrensen. Bankerna kan utnyttja sin ställning och gör det. Bankernas vinster är enorma. var de ca 90 miljarder före skatt. Det betyder att de fyra bankerna gör en vinst på per dag. har aktieutdelningen ökat , och bonusfesten pågår för fullt. Med avkastningskrav på från ägarna medan vi har en tillväxt på 2–utgör bankerna ett direkt hot mot den finansiella stabiliteten. Det får vi alla betala ett högt pris för, inte minst bankkunderna. Det syns inte minst på de lånemarginaler bolånekunderna tvingas betala. Räntenettot, det vill säga skillnaden mellan det banken själv betalar för att låna pengar och det kunden får betala, har successivt ökat trots den intensiva debatt som pågått om hur bankerna ökar sina vinster på bolåntagarnas bekostnad. Bolånen ger bankerna ungefär dubbla vinsten jämfört med övriga banktjänster. Medan bankerna gnuggar händerna av förtjusning sliter de högt belånade bolånekunderna sitt hår i förtvivlan över hur de ska få det här att gå ihop. Var tredje bolåntagare känner oro för sina höga kostnader. Men var och en av oss blir nog upprörd över bankernas oansvariga beteende och utsugning av sina kunder. Även företagen drabbas hårt av bankernas höga räntenetto och ovilja att låna ut till företagens investeringar. Företagarnas vd menar att småföretagen diskrimineras av bankerna. De har gjort undersökningar som visar på orimliga skillnader i räntenettot regionalt men också mellan företag av olika storlek. Finanssektorns huvudsakliga uppgift måste vara att se till att in- och utlåning fungerar så att nödvändiga investeringar kommer till stånd. Så är det tyvärr inte , vilket inte minst Företagarnas rapport visar. Det är inte heller så lätt att byta bank som regeringen gärna vill påskina. Bolåne- och företagskunder knyts upp på alla sätt och vis för att få det så svårt som möjligt att byta bank. Med statsstöden i ryggen påverkar de fyra bankerna även konkurrensen på bankmarknaden. Ingen annan bank än de fyra stora kan räkna med att staten garanterar dess verksamhet. Med subventionen på ungefär 30 miljarder har de mycket större möjligheter att låna billigare än sina konkurrenter. Därmed får konkurrenterna sämre möjligheter att ge sina kunder bättre villkor. Det är inte rimligt att staten agerar på ett sådant sätt att konkurrensen på bankmarknaden snedvrids. Vi menar att detta inte kan fortgå. Det behövs en politik som tar ett helhetsgrepp om situationen. De statliga garantierna måste bort eller åtminstone minska kraftigt. måste vi få fler lokala banker och banker som sätter samhällsuppdraget före vinsten. Vi föreslår därför att man ska ha en bankdelningslag som tvingar bankerna att dela upp sin verksamhet i en samhällsnyttig del med in- och utlåning till företag och hushåll och en särskild del där spekulation får ingå. På så sätt skulle skattebetalarna inte behöva garantera den spekulativa verksamheten. Ett annat förslag vi har är att låta bolåne- och företagskunder förhandla utifrån reporäntan. Alla eventuella påslag ska redovisas för sig, och banken och kunden ska komma överens om dem. Vi menar dessutom att staten ska underlätta byte av bank och starta upp nya banker genom till exempel lånegarantier. Inte minst borde det statliga bankägandet öka för att garantera medborgarnas inflytande. har också föreslagit en finansskatt på bankerna, som vi presenterade . Bankernas vinster plus löner ska beskattas . Det skulle skapa finansiell stabilitet. Det finns alltså saker vi kan göra. Vi skulle kunna börja med att tillsätta en bankkommission, införa en bankdelningslag, tvinga bankerna att förhandla utifrån reporäntan samt införa statliga lånegarantier för att öka bankkonkurrensen. 5 (M): Vi behandlar alltså bank-, försäkrings- och kreditupplysningsfrågor. Betänkandet innehåller 34 motioner, 41 yrkanden och 9 reservationer. Låt mig för ordningens skull börja med att yrka bifall till utskottets förslag till beslut. Det här är ett årligt återkommande motionsbetänkande, och det innehåller en rad angelägna frågor. Jag har tänkt lyfta fram några av dem men lämnar ett antal andra utan vidare diskussion, mest av tidsskäl. Den första frågan gäller kontanthanteringen. Det är väl uppenbart för alla att vi befinner oss i en brytningsperiod och har gjort det , där teknikutvecklingen har inneburit en väsentlig nedgång i tillgången till kontanter i samhället. Det innebär en omställning som inte är helt oproblematisk. Å ena sidan innebär det en positiv utveckling med både enklare och säkrare hantering av betalningsmedel. Trenden och processen ska nog inte heller anses avslutad; tvärtom tror jag att den här utvecklingen fortsätter och att ytterligare teknikutveckling sannolikt kommer att anammas. Men, som sagt: Det skapar också problem och bekymmer för andra, och det är nog helt klart att kontanter i form av sedlar och mynt fortsatt kommer att ha en viktig funktion som betalningsmedel. har beslutat om ett mål att alla ska ha grundläggande tillgång till betaltjänster. har regeringens uppdrag att arbeta för regionala stöd och utvecklingsinsatser för att säkerställa detta. Utskottets mening är dock inte att införa tvång för banker och näringsidkare att hantera kontanter – risken finns nämligen att det kan ha motsatt effekt och att till exempel bankerna väljer att lägga ned lokalkontor. Själv tror jag på konsumentmakt. Finns det en bank som väljer att som konkurrensfördel faktiskt tillhandahålla den här servicen, ja, då är det kanske naturligt att välja just den banken. Jag tror att kundens krav kan förändra bankernas inställning och beteende väsentligt. Med andra ord måste målen om servicen när det gäller betalningsmedel i form av sedlar och mynt i första hand tillgodoses via marknadskrafter. När det gäller värdetransportföretagens del i kontanthanteringskedjan och regelverket omkring detta med anledning av Panaxias konkurs pågår en utredning som väntas vara klar innevarande år. Jag har inte tänkt gå in på detta och föregripa den utredningen. När det gäller sparbankernas möjligheter att kapitalisera sig har det under motionerats om så kallade egenkapitalbevis, vilket vi också behandlat tidigare. En utredning har tittat på hur dessa egenkapitalbevis skulle kunna införas på liknande sätt som gjorts i till exempel . Vi är många som otåligt väntar på ett sådant förslag. Det skulle redan ha kunnat presenteras, då vi är många som insett det värde och den betydelse som sparbankerna har för stora delar av landet. Dess värre fick vi under förra årets behandling beskedet att just egenkapitalbevis visat sig vara svårt att införa i svensk lagstiftning och att det helt enkelt inte skulle vara förenligt vare sig associationsrättsligt eller med sparbankslagen. Det som många av oss trodde skulle vara en välsignelse för lokala sparbanker visade sig således vara en återvändsgränd. Däremot fick utskottet nytt hopp i och med att i samråd med sparbanksrörelsen tittade på alternativa lösningar för sparbankernas möjligheter att kapitalisera sig. Detta är nu ett arbete som breddas och utvecklas till att också omfatta en översyn av små bankers förutsättningar utifrån till exempel regelbördans och rapporteringsskyldighetens betydelse i relation till storbankerna. Det här är ett angreppssätt jag välkomnar och som jag tror är viktigt och relevant ur ett konkurrensperspektiv. Kan vi i samråd med sparbankerna hitta både nya finansieringslösningar och en bättre konkurrenssituation för mindre banker gynnar det hela det finansiella systemet, enligt min uppfattning. Delning av banker är något som förespråkas av många enligt en modell som har grund Glass-Steagall Act. Det har naturligtvis också sin grund i den senaste finanskrisen, som skakade om och visade på en systemkris som med all önskvärd tydlighet synliggjorde obalanserna i finanssystemet. Framför allt skakade den om oss när det gäller den utsatthet för hela staters ekonomier som stora finanssektorer kan innebära. Det finns en rimlig tanke i att skattekollektivet inte ska täcka upp för överdrivet risktagande i en svällande finanssektor. Det finns en rimlig tanke i att banker inte med hjälp av implicita statliga garantier ska ägna sig åt spekulativ verksamhet. I den bästa av världar vore det en enkel sak att helt enkelt dela upp verksamheterna i nyttig och onyttig finansiell verksamhet, där bankernas in- och utlåning som betraktas som systemviktig kan komma att upp av statsfinanserna när så krävs, medan de onyttiga investmentdelarna inte ska räkna med samma stöd. Det finns starka krafter som verkar i en sådan riktning, och det kan säkert uppfattas som rimligt och nödvändigt. Vi vet till exempel att det finns ett förslag från kommissionen som ska förhandlas i närtid. Utskottet har naturligtvis inte för avsikt att föregripa dessa förhandlingar. Personligen vill jag ändå problematisera lite runt tanken på en bankdelning. Först och främst tror jag att det möjligen är en aning naivt att tro att en sådan åtgärd löser problemen; detta av flera anledningar. Jag tror att det är en väldigt svår gränsdragning när det gäller vad som är normal bankverksamhet och inte: Här finns många komplikationer. Gränsdragning mellan vad som är normal bankverksamhet och vad som inte är det är svår. Att sätta en gräns för vad som är förväntad kundservice och som är integrerad i normal in- och utlåning i dagens bankverksamhet är komplicerat. Till exempel kan marknadslikviditeten i vissa fall hämmas och försämra både för bankerna och för kunderna. Jag tror också att den uppenbara sammanflätning som finns mellan olika verksamheter, framför allt också genom den globala sammanflätningen inom den finansiella sektorn, i sig gör att det är svårt att begränsa en spridning av en kris bara genom att dela upp bankernas verksamheter. Tvärtom finns det en risk för att det försvagar vissa institut genom försvagade balansräkningar. Jag tror att det är svårt att hitta stöd för att finanskrisens effekter i någon större utsträckning skulle ha kunnat undvikas genom en bankdelning. Jag tror att vi fortsatt måste hålla finanssektorn i herrans tukt och förmaning. Jag tror att vi måste fortsätta ställa höga krav på ansvarstagande och verka för stabila finansiella system och att till exempel bankerna fortsatt måste hålla en hög kapitaltäckning. Dessa åtgärder ska företrädesvis också baseras på och utgå ifrån vilken riskprofil man har. Det tror jag är en effektiv metod. Sannolikt är den långsiktigt mer effektiv än vad en bankdelning skulle tänkas vara, utan att jag personligen för den skull helt vill utesluta en bankdelning som åtgärd. Vi måste också förstå att finanssektorn spelar en viktig roll, och vi måste nog inse att skruvar vi tillräckligt mycket på finanssektorns möjligheter att agera enligt de förväntningar vi har på dess roll för tillväxt, kommer vi sannolikt till slut att hamna i ett läge där vi i stället för att undvika en kris kan komma att skapa en kris. Med andra ord finns det anledning att fundera över hur vi på bästa sätt balanserar åtgärderna och noga utvärderar effekterna av alla åtgärder, var och en för sig och alla åtgärder sammantaget. låt mig bara säga ett par ord om frågan om betalningsanmärkningar och försäkringspremier. Jag har tagit upp detta tidigare men vill ändå belysa den frågan igen. Jag vill börja med att säga att jag inte kan avfärda teorin om att den som dragit på sig betalningsanmärkningar också har en större riskbenägenhet, men kan jag inte hävda att det är en direkt felaktig teori heller. Jag kan bara konstatera att det finns många exempel på individer som av den ena eller andra anledningen fått en betalningsanmärkning men som har till exempel både 10, 20 och 30 skadefria år i bilförsäkringen bakom sig. Det förefaller orimligt att man då skulle belastas med en högre premie än någon utan betalningsanmärkning som kanske har nytaget körkort och flera försäkringsärenden bakom sig. Detta nämner jag som ett exempel på hur konstigt det kan te sig. Jag frågar mig om det verkligen finns något stöd för teorin om högre riskbenägenhet. Icke desto mindre har jag svårt att se varför man skulle lagstifta i frågan. Återigen förespråkar jag en större kundmakt och att marknadskrafterna ska styra i den frågan. Jag förespråkar större transparens och tydlighet gentemot kunderna om på vilket sätt försäkringsbolagen sätter sina . kan jag konstatera att det finns ett stort utbud av bolag på marknaden och att det bör finnas aktörer som passar för respektive kunds önskemål och förväntningar. Det är dock viktigt att belysa denna fråga och uppmärksamma frågeställningens existens. Det finns många fler intressanta perspektiv och frågeställningar och mycket att säga om dessa. Jag har bara berört några av de avvägningar vi måste göra när vi behandlar dessa frågor. Vi får med största sannolikhet anledning att återkomma i en del av dessa frågor, inte minst i samband med nästa års motionsbetänkande men säkert också . 6 (V) replik: Jag vet inte hur det ser ut hemma hos . Men jag kan i alla fall veta hur det ser ut hemma hos mig och även ge bilder från andra delar av landet som jag har tagit del av. Man kan säga att det pågår ett uppror runt om i landet på grund av att bankerna har slutat hantera kontanter. Det är företagare som inte får möjlighet att göra sig av med sina dagskassor – de får förvara dem på ett sätt som medför en ökad rånrisk. När de väl får tillgång till en bank blir det väldigt dyrt att bli av med dagskassorna. Det är föreningar som har lotterier och som inte heller blir av med sina kontanter. Det är pensionärer som har svårt med tekniken. Men det är också så att vi bor i olika delar av landet och har lite olika förutsättningar när det gäller fiber, mobiltäckning och så vidare. Det är alltså inte lätt att göra bankärenden via nätet. måste man dessutom besöka en bank. som bankkontoren slutar att hantera kontanter ser vi att antalet bankomater minskar kraftigt. Det är alltså ett dubbelt problem. Människor har väldigt långt till ett bankkontor. Bankerna finns inte där människor lever och verkar i samma utsträckning som . Det här har gått väldigt fort. På bara har ungefär hälften av alla bankkontor slutat med kontanthantering. Det är ett problem i sig. Då hänvisar till en utredning som pågår. Men enligt finansmarknadsministern hanterar inte den utredningen frågan om hur bankerna hanterar kontanter och den bristande tillgängligheten till kontanter. Jag har lite svårt att förstå hur ni kan hänvisa till en utredning som inte hanterar den frågan. Problemet finns på vårt bord, och ett politiskt ansvarstagande måste till. Därför undrar jag: Vad tänker göra? 7 (M) replik: Låt mig först försöka ge en bild av hur det ser ut hemma hos mig, eftersom tydligt frågade. Jag ska gärna beskriva den situationen. Jag bor nämligen på landsbygden, och jag bor på en ort där bankkontoret har lagt ned och där man har tagit bort bankautomaten. Jag tvingas åka rätt långa sträckor för att få kontanter över huvud taget. När jag behöver kontanter beror det i huvudsak på att jag ska stödja den lokala ridklubben och köpa lotter och kaffe och vad det nu är man säljer. Det här är definitivt ett problem. Jag inser den problematiken, och jag inser att problematiken kanske är allra störst för dem som är lite äldre och som inte har anammat den teknik som finns. I motsats till bejakar jag den teknikutveckling som finns. Jag har inte på något sätt för avsikt att gå tillbaka till en svunnen tid. Jag tror att det skulle vara väldigt besvärligt att ställa krav på bankerna om etableringar och att tvinga dem att hantera kontanter i form av sedlar och mynt. Hur det än är med den saken måste även förstå att det här inte kommer utan en kostnad, och den kostnaden skulle i så fall övervältras på konsumenterna. Nej, jag tror tvärtom att vi ska anamma den teknikutveckling som finns. Det finns faktiskt lösningar. Man kan till exempel betala via sina mobiltelefoner. Det är någonting som jag hoppas att föreningarna också kan börja använda sig av. Jag tror att teknikutvecklingen kommer att göra att det underlättar, särskilt för oss på landsbygden. 8 (V) replik: försöker påstå något som jag aldrig har sagt. Jag är också för teknikutveckling. Kom inte och påstå någonting annat. Det jag däremot inte gillar är att vi lämnar många människor i sticket i det skeende som är just . Många människor har faktiskt inte tillgång till sina egna pengar längre, och man får stora problem på landsbygden. Det är det jag vill problematisera. Bankerna gjorde vinster på 90 miljarder . 30 miljarder av dem kommer från att staten subventionerar bankernas verksamhet. Jag tycker därmed att staten kan ålägga bankerna ett visst ansvar i den här frågan och ge föreskrifter som tvingar dem att upprätthålla kontanter så länge vi har kontanterna kvar i samhället. Jag tycker inte att gav något bra svar på frågan. Jag vill också ta upp frågan om sparbankerna, som jag har drivit hårt . Jag kan säga att jag ibland har känt visst hopp. Sedan har jag bara ramlat ned igen, för regeringen har inte hanterat frågan bra. Man lovade att tillsätta en utredning. Den utredningen kom aldrig. Till slut blev det en enskild tjänsteman på som i all hast fick tvinga fram ett svar till oss i finansutskottet efter att vi ställt krav på regeringen. Det var efter det att man först sade att en utredning skulle komma. Svaret var: Nej, det är inte möjligt enligt sparbankslagen att införa det som föreslås. Nej, det var just därför man skulle utreda det, för att göra det möjligt. Då kom man igen och sade: Ja, men vi ska utreda det här igen. hade man fortfarande inte utrett frågan. Då fick vi återigen ett svar: Nej, nu ska vi utreda frågan. Där står vi , , utan att någonting konkret har hänt. Det är bra att man håller kontakt med sparbanksrörelsen. Men det måste också ske någonting. Det måste vara en verkstad, helt enkelt. Jag tycker inte att man hanterar den här frågan bra. Man har skött den med yttersta kanten på lillfingernageln. Jag tycker inte att det är respektfullt mot alla dem som bor på landsbygden och som behöver en fungerande bankverksamhet. Det kan till exempel gälla utlåning till företag så att man kan skapa fler arbetstillfällen på landsbygden. 9 (M) replik: Låt mig först avsluta den tidigare diskussionen om kontanthanteringen. Naturligtvis ser vi inte inom överskådlig tid att hanteringen av sedlar och mynt på något sätt kommer att försvinna. Naturligtvis bejakar vi och vill att alla ska ha tillgång till betaltjänster. Det säger jag bara för att vara tydlig. När det gäller sparbankerna tror jag att och jag egentligen är rätt överens om sparbankernas roll. Det råkar vara så att jag är kund i en sparbank, så jag har stor förståelse för frustration. Jag kan dela den. Men om man nu har sett att det här inte är en framkomlig väg måste man väl ändå försöka hitta en väg som fungerar, så att man gör saker så att det blir rätt. Man kan lyssna på sparbankerna. De ser att problemet med konkurrensneutraliteten och proportionaliteten i regelbördan och rapporteringsskyldigheten kanske är ett ännu större problem än just finansieringen. Därför tycker jag att det är jättebra om man nu breddar utredningen och förslagen som ska komma, så att även det perspektivet omfattas. Det måste på något sätt gynna sparbankerna och alla småbanker i förlängningen. Att utredningen blir breddad så att den inte bara omfattar just egenkapitalbevis, som visade sig vara en återvändsgränd, tycker jag är bra. Vi får väl tillsammans se till att sätta tillräckligt hård press på regeringen så att utredningen kommer framåt i närtid. 10 BO (S) replik: Också jag ska anlägga några synpunkter på det här med teknikutveckling. säger att han är för teknikutveckling. Ja, det får jag väl tro på, även om jag i andra sammanhang är lite tveksam till om teknikutveckling är regeringens och huvudspår. När det gäller ekonomisk politik i stort är det sänkta trösklar, sänkta skatter och sänkta löner – inte produktivitetsutveckling, kompetenshöjning och teknikutveckling – som är den bärande tanken. Men det är delvis en annan diskussion. När det gäller teknikutveckling i det här sammanhanget vill jag understryka något. Vi är inte heller mot teknikutveckling, tvärtom. Vi är verkligen för det. Men det är egentligen inte den frågan det handlar om, utan det handlar om att det är ett vinstintresse. Det är ett orimligt högt vinstkrav som lämnar människor utanför i de här sammanhangen. Det är inte tekniken. Det är klart att den är en möjlighet för alla. Tekniken får inte heller lämna människor bakom sig – det tycker jag inte. I det här sammanhanget är det bankernas orimliga krav på vinster, som de skyddas av samhället och skattebetalarna, som lämnar människor i glesbygden och på andra ställen bakom sig. Det är inte tekniken som är hotet. Det egentliga skälet till att jag begärde replik var när jag hörde långa och omständliga utläggning om hur man på allvar ska utreda frågan om sparbankernas finansiering. Den utläggningen gjorde mig orolig just för att den var så lång. breddar man uppdraget. har tydligt beskrivit hur uppdraget har förhalats . är svaret att uppdraget ska breddas och att en rad andra aspekter ska tas med, bland annat europeiska regelverk.