prot · H10982 · 2014-03-12 00:00:00 — har kommit tillbaka och sagt så här: Begreppet vård som inte kan anstå är inte förenligt med medicinsk yrkesetik, är inte medicinskt tillämpligt i sjukvården och riskerar att äventyra patientsäkerheten. Vad som är vård som inte kan anstå får avgöras i det enskilda fallet av den behandlande läkaren eller tandläkaren. I detta har stöd av de samlade vårdprofessionerna. Jag vill gärna fråga alla er som ställt er bakom begreppet vård som inte kan anstå: Står ni fortfarande bakom det, och är ni liksom beredda att ge vård efter behov? , fru talman, är hälso- och sjukvården en av de allra viktigaste frågorna för människor här i landet. Man prioriterar den högt. Vi har en sjukvård som på många sätt fungerar bra men som också har brister som behöver rättas till. Vi har en sjukvård som behöver ha en helt annan styrning än den som har plockats in från industrin och som kallas new public punishment. Vi har en sjukvård där man har tagit in vinstintressena, som styr utifrån vad som är lönsamt, inte utifrån människors behov. Vi måste ändra på detta. Vi måste få en sjukvård med en organisation där man kan jobba ordentligt, brett och tvärprofessionellt utifrån patienternas behov och där primärvården har områdesansvar. Vi måste se till att vi har arbetsvillkor så att vi kan rekrytera personal , och vi måste se till att vi har en sjukvård där det är människors behov och inget annat som styr. 19 (C): Det betänkande vi debatterar är vid sidan av socialutskottets budgetbetänkande den största debatt vi har på hälso- och sjukvårdens område här i kammaren. Om budgetbetänkandet handlar om regeringens politik på området så är det i motionsbetänkandet som oppositionen får chans att redovisa sin sjukvårdspolitik. I betänkandet diskuteras ett stort antal enskilda motioner och dessutom oppositionspartiernas stora kommittémotioner där de var och en för sig har dragit upp riktlinjerna i stort och i smått för hur de vill att svensk sjukvård ska se ut. Totalt handlar det om inte mindre än 240 olika förslag som partier genom arbetet i socialutskottet haft att ta ställning till. Av de 240 förslagen är det bara på 25 punkter det finns reservationer i utskottets betänkande. Som utskottsordförande är jag glad över att det finns en stor samsyn kring utvecklingen av den svenska hälso- och sjukvården. Det är förståeligt eftersom både kvalitetsregister, öppna jämförelser och den nationella patientenkäten visar att svensk sjukvård är på rätt väg. Vi kan se en positiv utveckling, alltifrån att patientnöjdheten med primärvården ökar år till att allt fler överlever både cancer och hjärt- och kärlsjukdomar. Att utvecklingen inom svensk hälso- och sjukvård går åt rätt håll hänger samman med det stora antal reformer och initiativ som tagits , sedan alliansregeringen tillträdde 2006. Vi har fått Vårdval som har gett alla svenskar den självklara rätten att själva bestämma vilken primärvård de vill anlita. har det blivit möjligt för den som uppfyller kvalitetskraven att öppna en ny hälso- eller vårdcentral. Vi har fått en patientsäkerhetslag som styr en allt mer patientsäker sjukvård. Den har kombinerats med stimulansbidrag för att påskynda utvecklingen. Vi har fått ändringar i hälso- och sjukvårdslagen som ställer högre krav på tillgänglighet. Det har kombinerats med en kömiljard som gjort att köerna i sjukvården är betydligt kortare än de var 2006. Vi har fått en nationell cancerstrategi som gör att vi går mot en alltmer sammanhållen cancersjukvård med bättre resultat och kortare köer. Den mest glädjande förändringen är att vi har tagit viktiga steg mot en alltmer jämlik vård. lanserade regeringen en strategi för jämlik vård. Den fokuserade på flera olika områden, för detta är inte ett lättlöst problem. En viktig del var att börja ha öppna jämförelser av hur det faktiskt ser ut när det gäller jämlik vård. publicerade den första rapporten. Där kan man se att det finns stora skillnader i hälso- och sjukvården. Men i det samlade måttet, den sjukvårdsrelaterade åtgärdbara dödligheten, minskar skillnaderna bland både män och kvinnor. De minskar också relaterat till utbildningsnivå. Trots att vi i redan från början har en i förhållande till alla andra länder jämlik fördelning av både hälsa och sjukvård finns fortfarande helt oacceptabla skillnader. Även om vissa av kurvorna pekar åt rätt håll finns väldigt mycket att göra. Det är ett av de områden där allianspartierna är överens om att gå vidare. Ett annat handlar om cancervården. Trots att ligger i topp vad gäller femårsöverlevnad och att arbetet med den nationella cancerstrategin går framåt finns fortfarande oacceptabla skillnader vad gäller köer, rehabilitering och inte minst den palliativa vården – vård i livets slutskede. Svensk sjukvård står också inför andra stora utmaningar. Trots att vi ligger på tredje plats inom vad gäller läkartäthet lyfts ständigt frågan om läkarbrist och att läkarna inte har tid. Ändå träffar en svensk läkare förhållandevis få patienter jämfört med hur det är i andra länder. Här har svensk sjukvård en riktigt stor utmaning. Kan andra yrkesgrupper som sjuksköterskor, arbetsterapeuter, fysioterapeuter eller läkarsekreterare ta över uppgifter som läkare utför ? Kan de administrativa systemen förenklas? Finns det onödiga arbetsuppgifter som helt kan tas bort? En annan utmaning är hur vi kan skapa en sjukvård där klinisk forskning får större plats. Hur ska vi se till att nya behandlingsmetoder snabbare blir tillgängliga för alla, runt om i landet? Det finns en lång rad stora utmaningar som svensk sjukvård står inför – utmaningar där vi som politiker måste våga tänka nytt och öppna dörrarna för nytänkande och entreprenörskap. och de övriga allianspartierna har tagit ansvaret för förnyelsen av svensk sjukvård. Vi är beredda att tillsammans ta ansvaret även under nästa mandatperiod. Utskottets betänkande är intressant läsning, inte bara för vad som står där utan framför allt för att man inte kan se tillstymmelsen till vad oppositionens samlade program är för sjukvården under nästa mandatperiod. Av de 25 reservationerna i utskottets betänkande är bara en enda gemensam för Socialdemokraterna, , det vill säga de partier som i någon form kan tänkas vara ett åtminstone teoretiskt alternativ till den nuvarande alliansregeringen. Reservationen handlar om att S, V och MP nu är överens om att regeringens arbete med den nationella cancerstrategin är bra och att det bör fortsätta. Reservationen bygger på samma tema som många av de enskilda reservationerna, nämligen att det för säkerhets skull är bäst att slå in en redan öppen dörr. Men jag och tycker att det är bra att oppositionen har lyckats enas om att regeringens arbete med den nationella cancerstrategin är bra och bör fortsätta. drev tillsammans med de andra allianspartierna frågan om en nationell cancerstrategi stenhårt i opposition och fick se våra förslag röstas ned av just S, V och MP. Så sent som avslog S, V och MP allianspartiernas krav på en nationell cancerstrategi. Därför finns det all anledning för oss i Alliansen att välkomna att vänsteroppositionen nu ser att den nationella cancerstrategin är en viktig väg till framgång. Möjligen, fru talman, kan den väljare för vilken sjukvårdsfrågorna är viktiga tycka att frågan om en nationell cancerstrategi är en något smal plattform att driva en gemensam sjukvårdspolitik från. Debatten här , liksom socialutskottets betänkande, ger klara besked. har en sjukvård av världsklass. Det är en sjukvård som står inför stora utmaningar. och de övriga allianspartierna är beredda att fortsätta att ta ansvar för den positiva utvecklingen. Jag yrkar därför avslag på motionerna och bifall till utskottets förslag. 20 (S) replik: Det är väl inte så mycket nytt under solen när vi ses i den åttonde hälso- och sjukvårdspolitiska debatten under den här mandatperioden, fyra i anslutning till budgetbetänkandet och fyra i anslutning till den allmänna motionstiden. Det är också förklaringen till att merparten av oppositionens alla motioner och förslag behandlas förenklat, som ordföranden i utskottet mycket väl känner till, och det genererar inte så förfärligt mycket reservationer så här på sluttampen. Man kan väl konstatera att de enorma framgångar för Alliansens sjukvårdspolitik som talade om här i talarstolen inte riktigt ger utslag i opinionen, så ni har kanske lite att jobba på där. Eller kan det möjligen vara så att de vägval ni har gjort – där det handlar om mycket kraftig marknadsstyrning och att förlita sig rätt mycket på vårdval, fri etablering och privatisering – kanske inte riktigt vinner allmänhetens gillande? Jag har en fråga. Det gladde mig mycket att i sitt anförande uppehöll sig vid den ojämlikhet i svensk sjukvård som finns och som man kan se på många olika sätt. Precis som sade är det fråga om socioekonomi, utbildningsbakgrund, ålder, utländsk härkomst men också geografi. Jag tänkte fråga: På vilket sätt är förstatligad sjukvård, som socialministern föreslår, en lösning på ojämlik sjukvård? 21 (C) replik: Jag tackar för att hon ställde just den frågan. Alliansen ser detta som en av de riktigt stora utmaningar som vi har i svensk sjukvård. Hur ska vi gå mot en alltmer jämlik vård? Man har lanserat en strategi där de öppna jämförelserna är ett viktigt instrument. Precis som pekar på handlar detta också om att vi måste få en mycket mer tydlig nationell styrning av svensk hälso- och sjukvård. Det är en resa som vi har varit inne på under . Vi har tagit steg för steg mot att ta bort olikheter mellan landstingen och framför allt de olikheter inom landstingen som vi ser och som är helt oacceptabla. Jag skulle säga att det allra viktigaste instrumentet för att kunna göra något åt det är en tydligare nationell kunskapsstyrning av svensk sjukvård, där den nationella strategin är ett viktigt sätt att jobba vidare. Det handlar också om att öka patienternas möjlighet till rörlighet men inte minst att ta fram statistik som visar på att det finns skillnader. hittade vi stora skillnader i hälso- och sjukvård vad gällde den vård som män och kvinnor fick. Där har vi sett en mycket positiv utveckling under de senaste snart 20 åren. Det viktigast instrumentet där var just att visa i statistik att det finns stora skillnader. Därför är jag är helt övertygad om att den rapport som vi har fått från , som visar på de socioekonomiska skillnaderna, kommer att vara ett väldigt bra bränsle i den diskussion som förs runt om i landet om hur vi ska kunna få en mer jämlik vård. Men det är inte regeringens politik att vi ser ett förstatligande av svensk sjukvård som det viktigaste sättet att nå dit – däremot en mycket tydligare nationell styrning av svensk sjukvård. 22 (S) replik: Jag noterar att det inte finns någon som helst enighet i den här frågan. Men det är ändå socialministerns viktigaste förslag för att få till stånd en bättre sjukvård, en mer jämlik sjukvård. Det finns inte en debatt där jag har mött socialministern där inte detta har lyfts fram som en viktig komponent och viktig pusselbit för att få en mer jämlik sjukvård. Då vill jag fråga: Är det med andra ord inte så att socialministerns allra viktigast ingrediens och pusselbit delas av Alliansen? Är ni alltså oeniga på den här punkten? 23 (C) replik: Alliansen har en gemensam sjukvårdspolitik som omfattar en lång rad förslag. Dem har jag beskrivit från talarstolen, och de ligger bakom de mycket positiva förändringarna. I Alliansen samarbetar vi oerhört bra i regeringsställning och lyckas lösa alla svåra frågor som kommer på regeringens bord. Men det är fortfarande så att vi är fyra oberoende partier som också har ett antal punkter där vi ännu inte har funnit en samsyn. Vi är helt och hållet överens om att det krävs en tydligare nationell styrning av svensk hälso- och sjukvård. Vi är helt överens om att om vi ska kunna nå målet med en mer jämställd sjukvård handlar det om att hitta mätmetoder som gör att man kan se skillnaderna. Från sida ser vi däremot inte ett förstatligande av svensk sjukvård som ett sätt att nå målet om en jämlik hälso- och sjukvård i . 24 (V) replik: Jag konstaterade just att sade att man var oberoende partier som tyckte lite olika i en del frågor. Det var roligt att höra. Annars kunde man fundera på om alla kanske skulle rösta på . Vi är också tre oberoende oppositionspartier som har en del samstämmighet – det kan ni som lyssnar på oss höra, inte minst när det gäller kritiken mot marknadiseringen av sjukvården – men som också har lite olika prioriteringar av olika förslag. Kort kan jag ställa den fråga till dig som jag tänkte ställa till alla: Delar du syn att det är vård efter behov som ska gälla för papperslösa, att vård som kan anstå är ett begrepp som inte går att använda? Beträffande vårdval har vi inget emot att människor väljer olika vårdcentraler. Men vi har lite svårt att förstå varför det ska ligga tolv vårdcentraler på , som tidigare hade sex, men i fortfarande vara sex vårdcentraler, som de har haft – detta utifrån att ohälsotalet, det vill säga hur folk mår, anger att man mår mycket sämre i än på . Jag funderar också på vad du tycker om alla de punkter som dina kolleger som har skrivit under läkaruppropet tar fram. Det är ganska mycket kritik mot en sjukvård där de känner att de inte kan jobba utifrån patientens behov tillräckligt mycket. Har de fel i vad de lyfter fram, eller är det reella problem som du vill göra något åt? 25 (C) replik: Jag tackar för de tre frågorna. En av de stora segrarna tyckte jag var när vi här i kammaren kunde klubba det beslut som gjorde att en av de absolut mest marginaliserade grupperna i det svenska samhället, de som saknar tillstånd att vistas i landet, fick rätt till sjukvård. För barn gäller det rätt till all sjukvård, men för vuxna gäller det vård som inte kan anstå. Jag tycker att det är bra att nu har kommit fram till att detta är något som bara den enskilde läkaren i det enskilda fallet kan värdera, vad det är som kan anstå i det aktuella fallet. Vad jag kommer att göra är att följa detta mycket noga, nu när man ser hur det kommer att se ut i praktiken ute på akutmottagningar, distriktsläkarmottagningar och så vidare. Om det visar sig att detta leder till stora praktiska svårigheter är jag inte alls främmande för att fundera på om man ska ändra lagstiftningen. I den andra frågan om etableringsfriheten går den stora skillnaden mellan vänsterpartierna och Alliansen. I finns det en mycket driftig distriktsläkare som 2010 ville öppna en hälsocentral i . Socialdemokraterna och sade: Det behövs över huvud taget ingen hälsocentral i . Men tack vare Vårdval , med etableringsfrihet, kunde han öppna den. Och tänk, de som bodde i , invånarna i den lilla byn i norra , tyckte att det behövdes en hälsocentral i , för i stort sett alla invånare tecknade sig för att gå till den nya närvården i . Det exemplet visar väldigt tydligt skillnaden i hur vi ser på detta. För oss är det patienterna som bestämmer om det behövs en hälsocentral i . Men för och Socialdemokraterna, både här i kammaren och i , är det politikerna som ska bestämma, inte de boende i . 26 (V) replik: Man kan konstatera att om den här läkaren eller ett vårdföretag hade valt att göra något helt annat hade det varit helt okej att man inte fick någon vårdcentral i . Vi tycker att det är helt naturligt att vi ska kunna styra våra skattepengar, som vi gemensamt genom demokratiskt valda människor i landstingen och i olika hälso- och sjukvårdsnämnder beslutar om, efter människors behov. Som jag sade tidigare ska det inte helt plötsligt bli tolv vårdcentraler på när det inte behövs. Det plockar också pengar till ställen där det inte behövs fler vårdcentraler, och det plockar läkare och sjuksköterskor och andra yrkesgrupper till ställen där de kanske inte gör bästa nyttan. Vårdvalet har faktiskt inte varit en hit på alla håll i glesbygden. Vad man kan råka ut för i och på andra ställen är att man kanske inte har resurser att starta en verksamhet när man inte kan bestämma att den ska hamna på det ställe där den behövs mycket bättre. Då räcker kassan inte till eftersom några läkare startat en vårdcentral, ofta i en större centralort eller stad. Jag skulle därför vilja säga att detta faktiskt är ett hot och inte en hit mot glesbygden. Men, , du svarade aldrig på frågan om läkaruppropet. Har alla dina 9 000 kolleger fel? De talar om undanträngningseffekter av kömiljarden, de talar om ett styrsystem som passar industrin och inte sjukvården, och de talar om att det inte är patienternas behov som får styra deras jobb , utan att det är ersättningssystem och andra styrsystem. Det är korta besök som ger mycket ersättning enligt de ersättningssystem som man har på vårdcentraler, där det lönar sig att det är många ganska friska människor som kommer och som bara tar . Det är inte lönsamt med människor som är kroniskt sjuka eller som behöver med läkaren. Det är detta som man enligt läkaruppropet vill förändra. Hur ser du egentligen på de frågor som dessa läkare lyfter fram? 27 (C) replik: Detta replikskifte visar mycket tydligt skillnaden mellan hur vi i Alliansen och i ser på sjukvården och hur , och ser på den. Vi anser att det är de boende i som ska fatta beslut om huruvida det finns behov av en hälsocentral där. Det ska inte vara de vänsterpartistiska och socialdemokratiska politikerna i i som gör det. Att man inte kunde sätta stopp för hälsocentralen i har lett till att hela norra , både i och i , har en mycket framgångsrik och populär primärvård som är privat driven, vilket retar landstingsmajoriteten där uppe. Men de som ska fatta dessa beslut är patienterna, det är inte politikerna och byråkraterna i . Jag tycker att man i läkaruppropet pekar på flera av de utmaningar som jag också ser i svensk hälso- och sjukvård. Vi har administrativa system som inte är bra anpassade. Där krävs det ändringar. Vi måste titta vidare på vad det är som gör att de svenska läkarna, trots att är ett av de absolut mest läkartäta länderna i , träffar förhållandevis få patienter och att vi har ett stort antal vakanser. När det gäller undanträngningseffekter av kömiljarden och den skärpta lagstiftningen har vi vid upprepade tillfällen bett att mycket noga följa om man ute i hälso- och sjukvården bryter mot hälso- och sjukvårdslagen. Det är det som man de facto gör om man tar emot patienter med snuva i stället för cancersjuka patienter. Men har inte funnit några tecken på en systematisk undanträngningseffekt i svensk hälso- och sjukvård av de nya prioriteringarna. Men vi kommer att gå vidare med att skärpa kraven på hälso- och sjukvården, så att man även tar in återbesöken. Patienten ska inte behöva vänta. Det är det som är grogrunden för framväxten av privata sjukförsäkringar, och den ska undanröjas. 28 (MP) replik: Jag är uppriktigt glad över att ser den problematik som finns när det handlar om skillnader i vården. Det tar också Chess fram. Det är bra att ni håller med om att man behöver göra någonting åt detta. Ni säger i alla fall att det går åt rätt håll. Vi har ett förslag om att utforma ersättningssystem i vården utifrån just de socioekonomiska faktorer och utbildningsfaktorer som faktiskt har visat sig vara mycket avgörande. Jag undrar om är redo att ha ett ersättningssystem som skulle kunna styra på ett sådant sätt att man minskar skillnaderna. 29 (C) replik: Det som nu tar upp är ett mycket viktigt område. Det handlar om hur vi ekonomiskt ska ersätta det som händer i svensk hälso- och sjukvård. är inte unikt när det gäller att titta på detta, utan i stort sett alla har den här problematiken. Hur ska man hitta ekonomiska styrsystem och ekonomiska ersättningssystem för att styra hälso- och sjukvården åt det håll som man faktiskt vill? Detta är oerhört viktiga beslut att fatta beroende på att om man väljer en felaktig styrmodell styr man åt helt fel håll, vilket kan få förödande konsekvenser. I primärvården, som fråga handlar om, finns det en diskussion om hur detta ska utformas. Ska det vara ren kapitering? Ska man dessutom ersätta per besök, vilket gör att man till viss del ersätter för de kroniskt svårt sjuka patienterna? Ska man ta in socioekonomiska faktorer? Ska man gradera patienterna utifrån den sjukdomsbild som de faktiskt har i ersättningssystemen? Här pågår det mycket forskning i , vilket jag tycker är bra. Man håller på att förfina dessa instrument. Ett antal landsting har testat just den modell som förespråkar. Men det lilla som jag har sett är att man har upptäckt att det finns en hel del svårigheter med den också beroende på att det blir mycket svårt att utifrån den prognostisera ett utfall. Man kan driva fram en inflation vad gäller olika faktorer i fråga om hur patienten beskrivs. Jag har ingenting principiellt emot att tänka nytt vad gäller ersättningsmodeller. Men jag tror att vi ska avhålla oss från att på nationell nivå i ha politiska åsikter åt det ena eller andra hållet. Vi ska vara jättenoga med att följa upp resultaten, det vill säga att se till att jämlikheten ökar i svensk sjukvård. Vi kan se att det sker, framför allt från de uppföljningar som är gjorda i . 30 (MP) replik: Vi har samma mål, men våra vägar dit är kanske inte riktigt desamma. Jag har en fråga till av ett helt annat slag. Antalet undersköterskor har minskat väsentligt . Antalet har minskat så mycket att var fjärde undersköterska har försvunnit från vården. Har och Alliansen några som helst analyser eller förslag när det gäller detta eftersom det är någonting som man måste komma till rätta med ? 31 (C) replik: Orsakerna till att antalet sjuksköterskor har förändrats i svensk hälso- och sjukvård är flera. Inte minst handlar det om att vi har fått en mycket snabb medicinskteknisk utveckling. Den sjukvård som bedrivs ställer betydligt högre krav på kompetens och utbildning. En annan förklaring till att vi har fått en stor förändring och ett minskat antal undersköterskor är att äldreomsorgen och stora delar av psykiatrin, där en tung del av bemanningen bestod av undersköterskor, sköts av kommunen. Personerna finns alltså kvar, men de arbetar åt kommunen. Ytterligare en förklaring finner man om man tittar på den förändring som har skett inom ambulanssjukvården, där det för 20–var helt okej att de som jobbade där hade undersköterskekompetens. Då var de mycket välutbildade i förhållande till de andra ambulansförarna. Men ställer vi krav på att alla måste vara sjuksköterskor. Helst ska man ha en intensivvårdsutbildning som sjuksköterska för att ha denna kompetens. Jag tycker att det finns en del som tyder på att detta har gått för långt och att vi även i den avancerade hälso- och sjukvården skulle ha behov av undersköterskor som skulle kunna göra en hel del av de uppgifter som sjuksköterskor och till och med läkare sköter. Jag är alltså positiv till att vi har mer diskussion om huruvida läkarens alla arbetsuppgifter måste göras av en läkare. Eller kan det vara en sjuksköterska eller till och med en undersköterska som gör dem? Likaså är jag positiv till att man tittar på sjuksköterskans arbetsuppgifter. Kan det vara en läkarsekreterare eller en undersköterska som gör en del av dessa uppgifter? Här tror jag att vi måste fundera mycket. Tyvärr är det inte sällan så att det är de professionella organisationerna som är mycket måna om att ha revir som gör att man inte inkräktar på antalet. Här måste vi som politiker på något sätt lyfta oss över det och hitta en mer effektiv struktur som är till för att patienterna ska få en så bra vård som möjligt. 32 (M): När alliansregeringen tillträdde 2006 upplevde många vården som otillgänglig, och runt om i landet stod människor i vårdköer. Vi såg det, och vi vågade göra något åt det. Överbeläggning, långa köer och inställda operationer hotade patientsäkerheten. Vi lyssnade på väljarna som efterfrågade en ny väg, en regering som såg bristerna, erkände dem och ville göra något åt dem. Vi förstod att det inte fanns någon genväg, utan det skulle krävas reformer, översyn och möjlighet att ställa krav på landstingen.