prot · H109115 · 2014-05-27 00:00:00 — Det är inte principen om att föräldrar som har försörjningsstöd har behov av mer pengar för att kunna tillgodose sina barns behov av en aktiv fritid som vi vänder oss emot, utan det är just modellen. Det är möjligt att jag får svar på det i den sista repliken. 61 (C) replik: Om beslutar sig för att ställa sig bakom detta förslag vid voteringen innebär det att en stor grupp barn som har det mycket tufft , alltså , kommer att få tillgång till denna fritidspeng. Det innebär att kommer att kunna delta i organiserade fritidsaktiviteter. Om Socialdemokraterna och Vänstern får igenom sin linje innebär det att dessa barn och ungdomar även är utestängda från fritidsaktiviteter. Sedan ställer en intressant fråga. Om det finns två möjligheter och den ena är vårt förslag om en fritidspeng på som är specialdestinerad till fritidsaktiviteter för dessa barn, vore det då inte bättre att generellt höja försörjningsstödet med för alla som har barn i denna ålder? Då är mitt svar nej, därför att säger att i alla lägen när vi ska fatta denna typ av beslut ska barnens bästa komma i främsta rummet. Om vi skulle välja och Socialdemokraternas och även Vänsterns modell innebär det att dessa familjer skulle få . Men vi vet att många av dessa familjer har en pressad ekonomisk situation och kanske skulle välja att prioritera någonting annat. Det skulle innebära att resultatet skulle bli att färre barn fick tillgång till fritidsaktiviteter därför att de blir helt beroende av föräldrarnas prioritering av hur viktigt detta är. Utifrån är det därför solklart att detta förslag är betydligt bättre än det alternativ som Socialdemokraterna och Vänstern har pekat på, nämligen en generell höjning av försörjningsstödet till dessa familjer. Det är på detta sätt ska användas. Man måste titta på det enskilda beslutet och vilka konsekvenser det får för de barn som är utsatta i detta läge. 62 (V) replik: Jag konstaterar att har en mycket uppfostrande inställning till de familjer som lever på försörjningsstöd och att han också använder barnets bästa på ett mycket konstigt sätt. Vi säger inte att vi vill avslå detta och inte göra någonting annat i stället. säger att vi satsar på att höja barnnormen för varje barn, från de små barnen till tonårsbarnen, med . Det innebär att vi inte bara ser till barn i årskurs 4–9 och att man måste göra detta för pengarna. Vi ser till alla barn som finns i familjer som lever på försörjningsstöd. Jag tror inte att vi hade blivit sågade för det synsättet, . Det som vi vänder oss emot är det gamla uppfostrande sättet mot de människor som lever i ekonomisk utsatthet. Det har samhället och de människor som har haft det gott ställt använt sig av . Vi vet faktiskt att det för många av dessa familjer handlar om att man är arbetslös och inte har kommit in i a-kassan, som är så försämrad, att man är utförsäkrad från sjukförsäkringen eller att man lever på en aktivitets- och sjukersättning och tvingas betala mer i skatt. Det är dessa saker som gör att en stor del av dessa familjer faktiskt har försörjningsstöd. Jag tycker också att man har en mycket konstig syn på tonåringar. Alla brukar tala om att tonåringar inte är det billigaste. De vill också göra saker. Det tror jag att även tonåringar vilkas föräldrar har försörjningsstöd vill göra. Men om man är äldre än att gå i årskurs 9 går det inte. Aktiviteten måste också ske i denna organiserade form, och man får inte vara äldre än att gå i årskurs 9. 63 (C) replik: Läget är följande: Barnrättsorganisationer, och så vidare har gång på gång påtalat att ett av de största problemen med barnfattigdom inte handlar om mat för dagen, kläder och så vidare utan att det handlar om just att skillnaderna blir så oerhört stora när det gäller organiserade fritidsaktiviteter, därför att dessa barn och ungdomar inte kan vara med där. Regeringen har då lagt fram ett förslag om hur man skulle kunna lösa detta, nämligen med en fritidspeng på . De flesta remissinstanser säger att det är ett jättebra förslag och att vi ska genomföra det. Enligt det förslag som i Vänstern samt Socialdemokraterna lägger fram ska man inte göra så utan i stället höja försörjningsstödet generellt för alla barnfamiljer. Då måste man ställa sig frågan: Vilka konsekvenser får detta för de drabbade barnen? Vi vet att vårt förslag kommer att innebära att det blir en stor skillnad. Samtliga kommer att få möjlighet att för ha en organiserad fritidsaktivitet. Om vi däremot väljer den andra modellen kommer kanske ett antal av dessa familjer att välja att ta dessa och prioritera barnens och ungdomarnas fritidsaktiviteter. Men ett antal föräldrar kommer att göra en annan prioritering. Om man då, som jag och , har att utgå från, det vill säga att barnets bästa i alla lägen ska komma i främsta rummet, är det inte barnets bästa i ett läge då man säger att föräldrarna fritt ska få förfoga över dessa pengar. Barnets bästa handlar faktiskt om att vi ska se denna grupp barn och säga: Detta är era pengar. Dessa pengar får ni använda till fritidsaktiviteter. De är inte till för att fritt förfogas till andra saker, utan de är till för just era fritidsaktiviteter. Skulle man fråga dessa barn skulle de självklart säga att de gärna vill ha möjlighet till en fritidspeng eftersom det faktiskt skulle förändra deras tillvaro och deras vardag. 64 (V) replik: Jag konstaterar att utgår från att om barnorganisationerna hade fått se ett förslag om att alla barn oavsett ålder skulle få mer genom en höjd barnnorm skulle de tycka att det var ett betydligt sämre förslag än ett förslag enligt vilket en fritidspeng måste styras på ett visst sätt till barn i årskurs 4–9. Jag är inte säker på att det skulle se ut så, . Det synsätt som du har, alltså att man då inte skulle använda pengarna till sina barn, är oerhört märkligt. Det är ett oerhört märkligt synsätt på socialt arbete. För det första tror jag att människor bryr sig om sina barn, även när de lever på försörjningsstöd. För det andra tror jag att om man har sociala problem jobbar man med det tillsammans med sin socialsekreterare för att få hela familjen att fungera. Då ingår det också att se barnets behov och även att kunna göra det då man inte behöver leva på försörjningsstöd längre. Det är det som socialt arbete handlar om. Men för en stor grupp människor handlar detta om att de måste leva på någonting . Då kommer ni plötsligt in och säger att dessa människor inte kan se till sina barns bästa, utan detta måste politikerna bestämma. Dessa människor är så fattiga att de lever på försörjningsstöd, så vi kan inte lämna över till dem att bestämma det. Vi kan inte lämna över till dem och deras barn att diskutera om det är organiserad fritidsverksamhet som barnen ska ha i första hand. Dessa barn kanske skulle vilja göra någonting annat, kanske någonting tillsammans med familjen som skulle vara mycket viktigare för dem. Alla barn vill kanske inte gå på en organiserad fritidsaktivitet – en del vill det, och andra barn vill göra något annat. Ni lägger dock fram en modell som ska gälla för alla barn, och ni omyndigförklarar deras föräldrar. Det är en gammal fattigvårdssyn som har funnits, och den vill jag inte ha tillbaka. 65 (C) replik: Jag förstår att både och Socialdemokraterna tycker att det är väldigt besvärande att stå här i kammare och argumentera mot ett förslag som , , och tycker är ett bra förslag. De tycker att det är ett bra förslag av den anledningen att detta kommer att innebära en stor skillnad för den här gruppen barn. Det kommer att innebära att de har möjlighet att precis som alla andra delta i organiserade fritidsaktiviteter. Det har de till stor del inte haft tidigare. Då påpekar att man kanske vill göra någonting helt annat. Ja, det är klart: att göra någonting annat – där är inte kostnaderna lika stora. Det är just de organiserade fritidsaktiviteterna som är dyra, och det är det som gör att det blir en stor skillnad mellan de här barnen och barn i andra familjer. Det är det vi vill komma åt med förslaget, helt i enlighet med . Sedan finns det ytterligare en punkt i det här, och det handlar om åldersgränserna – är det absolut bäst att säga årskurs 4–9? Ja, vi tror att det är det. Det beror på att det är där det har visat sig att skillnaderna är absolut störst. Vi har dock också sagt att det ska göras en utvärdering av det här. Visar det sig att det faller väl ut, att vi minskar skillnaderna mellan fattiga barn och andra barn i den här åldersgruppen när det gäller fritidsaktiviteter, är jag inte främmande för att dra ned åldersgränsen och senare öppna även för yngre barn. Kanske öppnar vi även för äldre barn, alltså i gymnasieskolan. har vi dock sett att skillnaderna inte är lika stora i gymnasieskolan, vilket beror på att de flesta ungdomar i gymnasieskolan inte har organiserade fritidsaktiviteter på det sätt man har under mellanstadiet och högstadiet – därav förslaget. Jag hoppas verkligen att kan ställa sig bakom förslaget, för det är ett beslut som kommer att få stora konsekvenser för de barn som lever i en oerhört pressad situation. De kommer att få möjlighet till fritidsaktiviteter, och det är de värda. 66 (M): Beslutet vi tar är både efterlängtat och välkommet, inte bara av mig utan av alla föreningar runt om i landet som vet att många av de barn de skulle vilja se hos sig faktiskt inte har möjlighet att vara där – och detta trots att man från föreningarnas sida har kreativa lösningar. Detta gäller oavsett om det är en idrottsklubb, kommunala eller en teaterklubb. Mest efterlängtat är det dock av de barn som inte har kunnat vara med. beslutar vi förhoppningsvis om en fritidspeng för att barn i ekonomiskt utsatta familjer ska kunna delta i organiserade fritidsaktiviteter i samma utsträckning som alla andra barn. Vi vill införa fritidspengen för att inga barn ska behöva stå utanför den gemenskap som fritidsaktiviteter i form av idrott, friluftsliv och kultur kan innebära. Vi vill ge alla barn chansen att ha en aktiv fritid – prova på att idrotta eller spela ett instrument, eller varför inte stå på en scen? De ska få lära känna andra barn , utanför skolan och hemmet, och vara del av en gemenskap som den unga själv har valt. Fritidspengen är därför inte bara viktig för utövandet av en fritidsaktivitet utan kanske minst lika viktig som dörröppnare för integration, gemenskap och delaktighet. Barn från olika familjer och områden får en chans att regelbundet träffas i samband med olika fritidsaktiviteter. Det är viktigt för barnen – men kanske minst lika viktigt för barnens föräldrar. Många av oss vet nämligen vilka värdefulla samtal man har när man står där på läktaren eller sitter och tittar på en träning. Jag kan bara se till mig själv och hur många problem och frågor jag har kunnat få svar på i samtal med andra föräldrar med olika erfarenheter och nätverk när jag har suttit på läktaren. Det handlar om informella kontakter som kan vara betydligt viktigare än den information som går att hämta på kommunens hemsida, och det kan handla om tips om jobb som faktiskt aldrig hittas på det där jobbtorget. Därför föreslår nu vi i Alliansen att hushåll med barn i årskurs 4–9 genom ändringar i socialtjänstlagen ska ha rätt till ersättning från för barnets deltagande i fritidsaktiviteter, om hushållet vid ansökan har försörjningsstöd och har haft det den senaste tolvmånadersperioden. Barnets fritidsaktiviteter ska vara regelbundna och ledarledda samt främja ett aktivt deltagande i samhällets gemenskap. Pengen är avsedd för de barn som lever i hushåll med knappa ekonomiska resurser . Det är extra viktigt att betona att fritidspengen inte är en del av det ekonomiska biståndet utan en fristående ersättning till hushållet för de faktiska kostnaderna för barnets fritidsaktiviteter. Kommunerna kommer att ersättas för de ökade kostnader som reformen beräknas medföra enligt finansieringsprincipen. Jag vill fråga dem som är emot införandet av en fritidspeng: Varför ska som är inte kunna spela fotboll för att fotbollsskorna är för dyra? Varför ska inte kunna spela tennis för att hon inte klarar av avgiften – för att den är för hög för hennes familj? Varför ska musikälskande , som drömmer om att få spela fiol, inte få göra det? Jag som moderat vill öppna dörren till det svenska friluftslivet, öppna dörren till idrotten och öppna dörren till kulturverksamheter för alla barn och unga. Det är viktigt att vi når de barn och unga som behöver extra stöd för att kunna delta i aktiviteter på sin fritid. Om vi menar allvar med det måste vi fråga oss om alla barn har råd att delta i friluftsaktiviteter eller kulturverksamhet av olika slag. Svaret är nej. När jag har studerat statistik blir det tydligt att många av de barn som idrottar har det tämligen gott ställt hemma. De flesta av deltagarna i undersökning lever i hushåll med två vuxna, oftast födda i . Vi måste hitta lösningar som svarar upp mot alla barns behov av en aktiv fritid med idrott och andra fritidsaktiviteter. Alla barn och unga, oavsett hur deras familjesituation ser ut, ska ha möjlighet att ha en aktiv fritid. Fritidspengen är ett steg på vägen för att nå det målet. Idrotts- och folkrörelsen i är unik då den möjliggör idrottande för betydligt fler barn och ungdomar än i jämförbara andra länder. Det ska vi vara stolta över. Detta möjliggörs av alla ideella insatser som görs runt om i . Trots det brottas man med att få föreningarnas ekonomi att gå ihop. Med införandet av fritidspengen torde föreningarna kunna ge plats för alla barn och deras föräldrar att vara med och utveckla denna fantastiska folkrörelse. Vi får inte heller glömma bort att regelbundna fritidsaktiviteter är en god skyddsfaktor mot utanförskap och ger en känsla av delaktighet. När jag åkte runt och besökte ett antal idrottsklubbar i träffade jag många unga som vittnar om just detta. Tvillingkillarna från sade till mig: Innan vi började med amerikansk fotboll grisade vi. Grabbarna i sade: I stället för att strula runt på stan spelar vi basket. De drömmer nu om jobb, familj och . Eller ta mest lovande fotbollsjunior, som öppet säger: På fotbollsplanen har jag aldrig fått ett rött kort – det fick jag ofta när jag lirade på gatan. Jag tror inte att man behöver vara för att inse att alternativen hade kunnat vara förödande om dessa unga inte fått chansen. Jag tror att det är oerhört viktigt att fritidspengen är fredad så att den verkligen går till den unges fritidsaktiviteter och inte till andra skriande behov. Här månar jag om barnen och deras rätt till en aktiv fritid. Om vi kan underlätta genom att riva de ekonomiska hinder som finns för barn och unga i ekonomiskt utsatta familjer när det gäller att delta i fritidsaktiviteter är en viktig pusselbit på plats. Om vi verkligen vill att ska kunna spela fotboll är det viktigt att vi ser till att han faktiskt får möjlighet att göra det. Det handlar inte om att vi inte litar på föräldrarna, som delar av oppositionen antyder, utan om att vi är angelägna om att barnen verkligen ska få möjlighet att idrotta och utöva fritidsaktiviteter med andra barn – oavsett föräldrarnas ekonomiska situation. Att se till att fritidspengen verkligen fyller barnens behov av en aktiv fritid är att sätta barnens behov främst. Vi vill möjliggöra för unga att utöva fritidsaktiviteter tillsammans med andra barn, oavsett familjens storlek på plånboken. Delar av oppositionen har tydligen inte alls samma önskan. Som sade är det flera remissinstanser, som , , och så vidare, som till skillnad från Socialdemokraterna och är mycket positiva till förslaget. De påpekar just att det är viktigt att bidraget inte går att använda till något annat som familjen behöver. Fritidspengen är just en peng, en extra peng som är nyckelmärkt för fritid och idrott. Det är inget vanligt bidrag. Precis som flera remissinstanser påpekat får inte fritidspengen innebära att riksnormen för försörjningsstödet beräknas till en lägre nivå. Inte heller vi vill riskera att fritidspengen går till andra skriande behov som en familj med all sannolikhet kan ha. Just därför föreslår vi denna typ av riktat stöd. Jag konstaterar att delar av oppositionen oroas av en stigmatisering som kan finnas till följd av fritidspengen, eftersom man enligt er skulle riskera att pekas ut som behövande. Men om vi tänker på som har att välja mellan att behöva stanna hemma med mamma eller att spela fotboll med de andra killarna undrar jag vad ni själva tror är värst för . Det är ju ingen hemlighet för att mamma har svårt att få pengarna att räcka till. säger därför till mamma att han tycker att det är roligare att titta på tv än att spela fotboll med killarna. Med fritidspengen vet att det inte är han som är orsaken till att mamma behöver välja mellan hans fotboll och en ny vinterjacka. För mig blir då svaret enkelt: Barn vill vara med sina vänner och spela fotboll – vara en i gemenskapen. Alternativet, att stå utanför, har alltför visat sig vara förödande. Flera remissinstanser efterlyser förslag om hur integriteten kan säkerställas och är oroliga för att barnets integritet inte säkerställs om ska betala direkt till organisatören, eftersom det då kan synas. Jag är fullständigt övertygad om att man kommer att hitta en smidig lösning. Jag tror att man ute i kommunerna kommer att hantera detta ytterst väl. kommer också att ta fram en vägledning till stöd för kommunernas tillämpning av den nya bestämmelsen, så att man säkerställer integriteten för såväl barn som föräldrar. Vi föreslår också att i dialog med familjen ska komma överens om ett lämpligt utbetalningssätt. , herr talman, vill jag vara tydlig med att det är viktigt att vi i diskussionen om fritidspengen verkligen ser barnets perspektiv, att vi skapar förutsättningar för alla barn och unga att ha en aktiv fritid. Fritidspengen är en del av lösningen som möjliggör att alla barn får uppleva den gemenskap som fritidsaktiviteter faktiskt innebär. Jag förundras över att Socialdemokraterna och inte vill ge de barn och unga som tvingas stå utanför denna gemenskap möjlighet att vara med. Jag har förståelse för att man, om man lever under svåra ekonomiska förhållanden, har svårt att prioritera mellan olika behov. Och jag kan ha förståelse för att en fritidsaktivitet då inte alla gånger blir prioriterad. Med dagens beslut om fritidspeng behöver inte sådana svåra prioriteringar göras. Våra kommunala kolleger ute i landet, inklusive , ser de barn som aldrig får vara med. Det är synd att och inte ser samma verklighet. De som skulle få betala priset är de barn som även fortsatt skulle ha tv:n som sin bästa kompis. Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet och avslag på reservationerna. 67 (S) replik: När man lyssnar på får man verkligen hoppas att alla som lyssnar på debatten har tagit del av hela betänkandet. Det framstår nämligen som att vi socialdemokrater inte förstår behoven och inte ser några förslag till lösningar för att se till att de här barnen inte behöver stigmatiseras men ändå får möjlighet att delta i olika typer av fritidsaktiviteter. Jag tänker på några saker som sade i sitt anförande, till exempel detta med regelbundna fritidsaktiviteter. På vilket sätt kommer barn att tillförsäkras regelbundna fritidsaktiviteter med det förslag som ligger? Man får ju inte tillgång till pengarna när familjen står där och har det skriande behov – ett begrepp som återkom i anförande – som gör att man söker försörjningsstöd. Det är först som man kan ansöka om att få fritidspengen för sitt barns räkning. Jag skulle också vilja att reflekterar lite grann över vem det är som beslutar om riksnormen och vem som har makt att förändra barndelen i försörjningsstödet. Vårt yrkande, vårt förslag och vårt alternativ till lösning för att kunna möta de här barnens behov är att höja barndelen i försörjningsstödet generellt, inte att man ska behöva be om att få det. Vi är nämligen helt övertygade om att de här föräldrarna, precis som alla andra föräldrar, i grunden kan tillgodose sina barns behov. Vi får se vad återkommer med. 68 (M) replik: Först vill jag bara påpeka att 2012 höjdes riksnormen för försörjningsstöd, och det var en historisk höjning. För en familj med barn på 11–gjordes en höjning med . Tyvärr har vi inte kunnat se att det har lett till att flera barn i de här familjerna har kunnat delta i fritidsaktiviteterna. Man har tuffa prioriteringar att göra, och pengarna kanske inte alltid går till fritidsaktiviteten. När jag är ute och träffar barn och ungdomar som har fått avstå från de här aktiviteterna framgår det ganska tydligt – det har också och sett – att barn tar väldigt stort ansvar för sina föräldrar, inte minst den ensamstående mamman. Och som jag sade i mitt anförande tror jag att det är ganska tufft om de sista pengarna ska gå till min fotboll när jag vet att mamma har fruktansvärda behov. Nej, då stannar jag hellre hemma. Man är tyst; man säger ingenting. Vad är det väl att spela fotboll? Det är lika kul att titta på tv. Med den här fritidspengen, som är klart och tydligt riktad till barnet och dess behov och inte ingår i försörjningsstödet, behöver aldrig ha dåligt samvete för att hans idrottsaktiviteter tar resurser från något annat. Det är otroligt viktigt att barnen inte behöver ta ansvar och inte behöver ha dåligt samvete för att han eller hon kan utöva en aktivitet som är otroligt viktig. Om man har flera barn i familjen säger man, som jag har upplevt när jag har varit ute, att man får välja ett barns fritidsaktivitet. Man klarar inte att betala alla barns aktiviteter. Här tror jag att de äldre barnen oftast har tagit ansvar för sina yngre syskon och därmed avstått från sin fritidsaktivitet. Men detta stöd är riktat. Man behöver inte ha dåligt samvete, och man behöver inte ha dåligt samvete för sin mamma för att pengarna går till en fritidsaktivitet. 69 (S) replik: Jag noterar att jag inte fick något svar på frågan om de sex månaderna och vad det innebär för möjligheten att ha regelbundna fritidsaktiviteter, något som sade sig vurma starkt för. Jag fick heller inget svar på frågan om vem det är som fattar beslutet. Det tycker jag är lite intressant med tanke på att det utmålas som att om man skulle göra som vi föreslår, inte göra på det sätt som regeringen föreslår, skulle det ta ytterligare tid. Men får möjligheten att återkomma, för jag tror att hon vet svaret på vem det är som faktiskt fattar beslut om dessa frågor. När det gäller föräldrarnas prioriteringar är det alldeles sant att föräldrar ofta har ganska tuffa prioriteringar att göra samt att många barn tar på sig en del av ansvaret. Men så är det naturligtvis i alla familjer, oavsett om man har försörjningsstöd eller inte. Om vi talar om de skriande behoven och att de skriande behoven som familjer har går ut över barnens möjlighet att idka olika typer av fritidsaktiviteter kanske man också borde ställa sig frågan om nivån på försörjningsstödet över huvud taget är rimlig för att de här barnen ska kunna få sina möjligheter till regelbundna fritidsaktiviteter tillgodosedda. Jag tycker också att det finns någonting klokt i det som tog upp i sitt anförande och också i sitt replikskifte. Det handlade om vilken typ av aktiviteter det är, för det är bara vissa typer av aktiviteter som är okej, enligt regeringens sätt att se det. Att familjen gemensamt gör en utflykt eller aktivitet är ingenting som faller inom ramen för detta. Att få gå på bio och kunna prata med kompisarna om den senaste filmen faller heller inte inom ramen för de regelbundna fritidsaktiviteterna, utan tanken ligger väldigt mycket på fotboll. Det finns lite folkbildning också, det ska jag inte sticka under stol med. Jag ser fram emot ett svar. 70 (M) replik: Jag tycker att det är lite märkligt att inte vill underlätta för de barn som har otroligt dåligt samvete och som väljer att stanna hemma och titta på tv. Det är just vad detta förslag går ut på – att barnen inte ska behöva ta ansvar eller ha dåligt samvete för att familjens ekonomi påverkas starkt på grund av att någon vill utöva en fritidsaktivitet. Det är kanske kärnfrågan i det hela.