prot · H109115 · 2014-05-27 00:00:00 — Ingen är nöjd förrän alla får samma kvalitet. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 17 §.) 14 § Fritidspeng för barn i hushåll med försörjningsstöd betänkande 2013/14:SoU26 Fritidspeng för barn i hushåll med försörjningsstöd (prop. 2013/14:168) föredrogs. 54 (S): Utformningen av det här förslaget är minst sagt olycklig, skulle man kunna säga. Synen på välgörenhet till socialt utsatta människor trodde vi att vi hade lämnat bakom oss till förmån för en modell med en mer generell social välfärd. I propositionen anser regeringen att det är nödvändigt att i varje enskilt fall och i samråd med hushållet kommer överens om lämpligt utbetalningssätt. Det här synsättet ger intryck av att regeringen inte litar på de berörda familjerna och deras vilja och förmåga att prioritera sina barn. Barn ska inte behöva be särskilt om att få ha en meningsfull fritid. Barn och deras föräldrar ska inte heller behöva be om intyg från exempelvis föreningsverksamhet eller utsättas för särskild övervakning och särskilda kontroller för att visa att de har deltagit i organiserad verksamhet. Därför anser vi att propositionen borde avslås. Statistiken visar att barn och unga i ekonomiskt utsatta hushåll är underrepresenterade i organiserade fritidsverksamheter. Därför finns det starka skäl att förstärka möjligheten för barn i de här hushållen att få en aktiv fritid. av barn bor i hushåll som får ekonomiskt bistånd. Det är viktigt för de barnen att de får samma förutsättningar att utöva fritidsaktiviteter som andra barn. Barn behöver inte bara delta i organiserad fritidsverksamhet utan har också behov av mer privat fritidssysselsättning med familj och kompisar. Det ekonomiska biståndet behöver en generell förstärkning. Regeringen borde därför i stället se till att barndelen i riksnormen höjs. Barn har rätt till omvårdnad, trygghet och en god fostran och ska behandlas med aktning för sin person och egenart. Den som har vårdnaden om ett barn har ansvar för barnets personliga förhållanden och ska se till att barnets behov av omvårdnad, trygghet och fostran tillgodoses. Föräldrarna ska svara för underhåll åt barnet efter vad som är skäligt med hänsyn till barnets behov och föräldrarnas samlade ekonomiska förmåga. Det ekonomiska biståndet är välfärdssystemets yttersta skyddsnät och syftar till att träda in av försörjningsproblem när andra försörjningsmöjligheter är uttömda. Biståndet är det mest utpräglat selektiva stödet av alla stöd i samhället, med en fullständig individuell behovsprövning. Regeringens förslag om fritidspeng slår in på en väg som leder tillbaka till gamla tiders fattigvård. Fritidspeng låter väldigt bra, men vad det handlar om är att föräldrar med dålig ekonomi ska behöva gå med mössan i hand till och be om särskilda pengar till sitt barns fritidsaktiviteter. Regeringens förslag grundar sig i ett misstroende mot föräldrar och mot , och det är både stigmatiserande och förnedrande. Det går dessutom stick i stäv med vår modell, som tar sin utgångspunkt i en generell välfärd och social rättvisa. Som jag nämnde tidigare vet vi att barn i ekonomiskt utsatta hushåll har begränsade möjligheter till en aktiv fritid. visar att både flickor och pojkar som lever i ekonomiskt utsatta hushåll i mycket mindre utsträckning deltar i fritidsaktiviteter jämfört med andra barn. Och i hushåll där man inte har så gott om pengar, där den så kallade kontantmarginalen är dålig, besöker man i mindre utsträckning idrottsanläggningar. Och speciellt pojkar i ekonomiskt utsatta hushåll gör färre kulturbesök. I ett rikt välfärdsland som borde alla barn ha en bra uppväxt och tillgång till fritidsaktiviteter, idrott och kultur. Det viktigaste för att barn ska ges bra uppväxtvillkor är att deras föräldrar har jobb. När det gäller regeringens misslyckade jobbpolitik skulle vi kunna ha en ganska lång debatt. Men fokuserar vi på fritidspengen, som väl ska försöka gjuta lite olja på vågorna. Här och lever ungefär 50 000 barn i familjer med långvarigt behov av försörjningsstöd. Eftersom barn och unga i ekonomiskt utsatta hushåll inte deltar i olika verksamheter på samma sätt som andra finns det goda skäl att förstärka deras möjligheter att göra det, så att de på det sättet kan få en aktiv fritid. Men vi socialdemokrater tycker att det finns tre saker som regeringen borde ha prioriterat, inte minst för barnens skull. Man borde höja barndelen i försörjningsstödet. Skippa den stigmatiserande fritidspengen! Höj i stället barndelen i riksnormen med motsvarande belopp för de berörda familjerna! Sänk avgifterna för barnens fritidsaktiviteter! Se till att ge stöd till föreningsliv, och stärk barns och ungdomars tillgång till kultur, idrott och fritidsverksamhet! Vi vet att det finns ganska många höga avgifter som gör att man stänger ute barn från verksamheter. Gör till svensk lag! I konstateras att alla barn har rätt till vila och fritid samt lek och rekreation och rätt att delta i det kulturella och konstnärliga livet. Eftersom fritiden är viktig för barns utveckling måste alla barn få en möjlighet till en intressant och utvecklande fritid. Därför borde göras till svensk lag. Jag sade tidigare att det här förslaget slår in på en väg som leder tillbaka. Vi lämnade väl tankarna på välgörenhet och fokuserade i stället på generella sociala välfärdssystem. Det innebär ganska mycket att lämna välgörenhetstänkandet och kontrollen av fattiga människor. Men det här förslaget är ett klart steg tillbaka. Jag tycker också att det visar just på att det handlar om att ha kontroll över fattiga människor och att hålla fattiga människor i herrans tukt och förmaning. Många människor som befinner sig där de befinner sig har försörjningsstöd på grund av regeringens misslyckade jobbpolitik och de försämringar som har skett inom de sociala trygghetssystemen. debatterade vi här i kammaren ett helt annat område, nämligen regeringens redogörelse för äldrepolitiken. Det finns några intressanta kopplingar där som jag tycker har bäring på dagens ämne. Statsrådet sade: Vår äldrepolitik har tagit sin utgångspunkt i den enskilda människans behov, och de reformer som vi genomfört har fokuserat på värdighet, förbättrad kvalitet och ökat självbestämmande. Hon sade också: Stat eller kommun ska inte vara överförmyndare och bestämma åt människor som varit beslutskompetenta ett helt liv. Statsrådet raljerade i sitt anförande och sade: Oppositionen tycker att kommunpolitiker träffar klokare val än de äldre själva. De tycker att kommunpolitiker ska fortsätta att bestämma. Det handlade om mer makt åt politiker. Hon uttryckte följande: Oppositionen tror tydligen på fullt allvar att deras partikamrater i kommunerna vet bättre än de äldre själva. Äldre ska tvingas tillbaka till att stå med mössan i hand och tacksamt ta emot det man får. Det är inte värdigt! Därför tycker jag att det minst sagt är förvånande att regeringen själv väljer att lägga fram en proposition som på ett flagrant sätt markerar att föräldrar som av olika orsaker måste söka ekonomiskt bistånd inte kan anses fullt förmögna att fatta beslut för sina barns räkning. Jag tycker att det är ett tydligt exempel på en borgerlig dubbelmoral, och det drabbar barn och deras föräldrar. Vi socialdemokrater står naturligtvis bakom båda våra reservationer, men för tids vinnande, herr talman, yrkar jag bifall endast till reservation 1. I detta anförande instämde , , , och (alla S). 55 (MP): Jag står bakom våra två reservationer, men jag yrkar bifall endast till reservation 2. När jag fick höra om det här förslaget blev jag väldigt förvånad. Jag tänkte: Det är inte sant, 2014, att man föreslår det här. Det var någonting som jag verkligen inte trodde skulle hända. Eftersom tog upp och tog upp en del av detta vill jag ta upp den del som jag är ytterligt besviken på. Jag är besviken på att man över huvud taget inte har brytt sig om den delen. Vi vill också att ska bli svensk lag. Och det som man räknar som en portalparagraf när det gäller är att man ska höra med barnen. Det handlar om allting som gäller barnen. Det här är väl i allra högsta grad en barnfråga. Vi borde verkligen föregå med gott exempel och på något sätt ändå höra efter vad en grupp barn i årskurs 4–9 tycker om det här. Det är en av de saker som vi beklagar allra mest och där vi också har reserverat oss. Vi vet att det är rätt väg att gå, utifrån det barnperspektiv som vi så ofta använder. Men då ska vi också använda barnperspektivet när vi har en chans. Vi anser att man här över huvud taget inte har gjort någonting för att göra barnens stämma hörd. Vi tycker, som , att det finns andra vägar att gå. Att till exempel se över riksnormen och försörjningsstödet för barn är definitivt en mycket bättre väg än den man nu har gått in på. Det finns en person som jag har använt mig av i debatten förut. Det är en nationalekonom som vid den stora krisen såg hur den drabbade barnen, för det gjorde den. Den drabbade barnen mycket. Här kan man se att när jobblinjen inte håller för barnen är det barnen som får betala. Och vi frågar inte ens barnen hur de vill ha det. Den nationalekonomen, som heter , sade: Varje gång vi höjer eller sänker räntan i , innan vi gör det ska vi först ta reda på vad barnen tycker utifrån sitt perspektiv. Vad får det för konsekvenser? har vi en fråga som egentligen rör bara barnen. Men ingen frågar. Det är det vi motsätter oss. 56 (V): Jag står självklart bakom alla reservationer men yrkar här bifall bara till reservation 3 om att se över barnnormen i försörjningsstödet. Jag blir också ganska förvånad – men kanske inte helt förvånad. Regeringen har en syn på försörjningsstöd och på de här människorna som har blivit alltmer ifrågasättande och kontrollerande. Detta med en fritidspeng som ska gå just till organiserad fritidsverksamhet för barn i årskurs 4–9 och att man ska följa upp att det är just dit pengarna går, det ligger i linje med en alltmer kontrollerande socialtjänst, vilket har sagts här tidigare. Därför är det en självklarhet för oss att säga nej till förslaget. Vi gör det inte därför att barn inte behöver mer stöd när de lever i ekonomiskt utsatta familjer. Det är 50 000 barn som lever i familjer med försörjningsstöd. Vi vet också att detta att gå länge på försörjningsstöd är något som ökar. Det finns barn som lever år ut och år in i den ekonomiska utsattheten. Det gör att barn får lära sig att vissa saker, som för andra barn är självklara, är helt omöjliga. Man får avstå från saker. Att gå på bio är ingen självklarhet. Att kunna betala inträde till simhallen, att ha råd att köpa födelsedagspresenter till kompisens kalas eller kanske att bjuda kompisar på födelsedagsfest är ingen självklarhet. Det är heller ingen självklarhet att man i familjen har råd att göra gemensamma saker som kostar pengar. Det är oerhört viktigt att titta på de här barnens situation. Förutom barnen som lever i familjer med försörjningsstöd finns det en stor grupp barn som lever i familjer som precis ligger ovanför gränsen för försörjningsstöd. Vi vet också att många av de här barnen lever med ensamstående mammor – det är en av de största grupperna som lever på försörjningsstöd. Vi vet att en del av de föräldrar som har funktionsnedsättning och lever på sjuk- och aktivitetsersättning har oerhört dålig ekonomi. Vi vet att många människor med utländsk bakgrund som inte har haft möjlighet att få jobb har väldigt dålig ekonomi. Det är oerhört viktigt att göra något här – men inte det regeringen föreslår. Barn ska inte behöva be särskilt om att få meningsfull fritid, de ska inte ha det i styrda former, och de ska dessutom inte ha det i bara årskurs 4–9. Att man har satt upp gränsen 4–verkar mest bero på att man har letat efter något skäl hos , letat efter den åldersgrupp där många barn, om man tittar på alla barn generellt, har organiserade fritidsaktiviteter. Man har lite lustigt hänvisat till att barn som är yngre går i fritidshemsverksamhet. Men många av de barnen har inte rätt till fritis, eftersom deras föräldrar är arbetslösa och inte heller har socialförsäkring, så de är utestängda från den verksamheten. Men det har regeringen tydligen missat. Och gäller det mindre barn har de bara rätt förskola . Vi ser det som en självklarhet att barn har rätt till fritid. Men inriktningen ska inte styras, som jag sade tidigare, utan det är viktigt att familjen och barnen själva får vara med och påverka hur de ska använda de pengar som vi anser att de ska ha för att stärka barns möjligheter. Det kan vara att i ha råd att ta spårvagnen från och åka ut och bada i . Det kan vara att se den film som alla kompisar snackar om. Det kan vara att ha råd att med en vuxen gå på nya simhall. Det kan vara så mycket som inte är direkt organiserad fritidsverksamhet. Vi föreslår därför från att man tittar över . De som har fått ta del av väldigt lite av den utveckling som har skett i är just de människor som har det allra sämst ställt, bland annat de som lever på försörjningsstöd. Vi har lagt ett tydligt förslag om att höja riksnormen med per barn, just för att stärka barns möjligheter att göra saker som andra barn kan göra. Men det räcker inte med det, utan det finns så mycket annat som behöver göras. Precis som det sades behöver vi se till att stärka möjligheterna så att det finns saker att göra som inte kostar pengar, att det inte tas ut avgifter. Där har regeringen en konstig motivering. Jag vet ju att föreningar som jobbar i områden med barn som lever i ekonomisk utsatthet kan hantera detta att människor inte på en gång kan plocka upp en stor summa pengar eller – de har fått lära sig det. De lever ju i en verklighet. Det är viktigt att det finns gratis verksamhet, att det satsas på verksamhet , att det går att ta del av kultur, sport och annat. En kulturskola som är gratis är något som vi i lyfter fram. Men det är också viktigt att titta på familjerna med dålig ekonomi. Ett förstärkt underhållsstöd skulle till exempel betyda mycket för ensamstående mammor. En aktivitets- och sjukersättning som höjdes så att man slapp betala mer skatt än andra skulle kunna göra att de familjerna fick lite pengar över. Att satsa på att människor lämnar fas 3 och annat, kommer i jobb och får lön skulle också förbättra för många. Som det har sagts är det en väldigt konstig syn på de här familjerna. Jag vill ha en socialtjänst som jobbar med familjerna, i dialog med familjerna, i dialog med barn och med barnperspektivet, som stärker människors möjligheter att leva självständigt och som respekterar deras möjligheter att själva välja inriktning och vad de vill göra. Jag vill ha en socialtjänst som tillsammans med människor som går på försörjningsstöd bygger möjligheten att fungera vidare när de inte har något försörjningsstöd. Då tror jag att det här kontrollerande arbetssättet är rent kontraproduktivt, förutom att det är stigmatiserande och tillhör det gamla Fattigvårdssverige. Jag yrkar avslag på propositionen, som jag sade tidigare. Vi har finansierat en höjning av barnnormen med . Vi ser det som en självklarhet att blir lag i . Vi kommer att jobba för en socialtjänst som jobbar med respekt för de människor som man är till för och i dialog och delaktighet med de människor som berörs. 57 (C): Det vi debatterar är ett förslag som ska göra livet bättre för barn som växer upp i fattiga familjer. För det finns ett stort antal barn som växer upp i familjer som har det tufft ekonomiskt, barn som i praktiken lever i fattigdom. Att barnfattigdomen i har halverats är ingen tröst för det enskilda barn som inte kan få vad som är så självklart för klasskompisarna. Orsaken till att vi har fattiga barn är att det finns fattiga föräldrar. Fattiga blir föräldrar när de inte har jobb. För oss i är det därför självklart att frontlinjen i att bekämpa barnfattigdom är att se till att de fattiga barnens föräldrar får arbete. Det är föräldrar som inte sällan är unga, födda i ett annat land och ofta en ensamstående mamma. Vi har varit pådrivande för en lång rad förändringar som direkt har medverkat till att fler föräldrar till fattiga barn har fått jobb. Det handlar om avdragsrätt för hushållsnära tjänster. Det har lett till att tusentals föräldrar, inte sällan ensamstående mammor eller föräldrar födda utomlands, har fått jobb. Av vissa kallas det föraktfullt för pigjobb. För oss är det ett sätt att motverka barnfattigdom. Det har handlat om att driva på för en sänkt restaurangmoms. Också där ser vi att det har gett tusentals nya jobb, inte sällan till fattiga föräldrar eller till småbarnsföräldrar. Av vissa har det kallats för att subventionera Toast för överklassen. För oss är det ett handfast sätt att bekämpa barnfattigdom. För att ge fler barn möjligheten att växa upp i familjer som har det tufft ekonomiskt krävs framför allt åtgärder som ökar antalet jobb. Fyra av fem nya jobb skapas av småföretag. Bättre, inte sämre, villkor för småföretagande leder till minskad barnfattigdom. Men även i den bästa av världar kommer det att finnas barnfamiljer som står utanför arbetsmarknaden. Därför krävs det mer än bara jobbskapande åtgärder för att komma åt barnfattigdomen. Det är till exempel därför det har varit viktigt att höja barndelen i bostadsbidraget och öka på flerbarnstillägget i barnbidragen. Det är väldigt träffsäkra åtgärder för att minska barnfattigdomen. är ett bra land att leva i, inte minst för barn i fattiga familjer. Sjukvården är gratis. Skolan är kostnadsfri. Vi har sociala skyddsnät som gör att alla barn har rätt att få sina grundläggande behov som mat, boende och kläder tillgodosedda. Men och även andra har påtalat att något av det svåraste för de här barnen är just fritiden, för när det handlar om organiserade fritidsaktiviteter blir skillnaderna så tydliga. Så länge barnen går på fritis är skillnaden inte så stor. Men från och med ålder, när fritidsaktiviteter ofta kräver ekonomiskt stöd från föräldrar, blir skillnaden tydlig. De kan inte vara med i regelbundna sportaktiviteter eller för den delen kulturaktiviteter som är självklara för andra barn. Det är därför bra att kommer att besluta om att införa en fritidspeng. kommer barn i årskurs 4–9 från familjer som är långvarigt beroende av socialbidrag att kunna få för sina fritidsaktiviteter. Det är ett förslag som kommer att innebära en stor skillnad för de barnen. I stort sett samtliga av de nära 50 remissinstanserna är positiva till förslaget, däribland , , Stiftelsen , och Kommuner och Landsting. Det beslut som vi ska fatta här i innebär att vi tar ytterligare några steg mot att leva upp till kraven i . Jag tänker inte bara på portalparagrafen som säger att barns bästa alltid ska komma i främsta rummet när vi fattar beslut utan även på den artikel som säger att barn har rätt till inte bara lek och vila utan också fritidssysselsättning. Det finns reservationer i utskottets betänkande. Socialdemokraterna och tycker att förslaget i sin helhet ska förpassas till papperskorgen. Det är alltså tvärtemot vad , , och flertalet av remissinstanserna tycker. Det strider också mot . Det skulle inte vara för barnens bästa att inte besluta om det här förslaget . Det är för oss obegripligt att partier som likt är oroade för problemen med barnfattigdom tänker rösta emot att de här barnen ska få rätt till meningsfull sysselsättning på sin fritid. Jag yrkar avslag på den reservationen och de andra reservationerna och bifall till utskottets förslag i betänkandet. 58 (S) replik: Det var en lång del som handlade om det jag medvetet avstod från att ta debatt om , nämligen regeringens misslyckade jobbpolitik. Jag tror att debatten i sig tjänar på att vi kanske fokuserar på det som ligger för handen, det vill säga förslaget om den så kallade fritidspengen. Jag förstår att remissinstanserna är positiva till att regeringen äntligen ser dessa barn och är beredd att göra någonting för dem. Problemet är bara att förslaget hade kunnat vara ännu bättre. Förslaget hade kunnat innebära att man inte pekade ut och stigmatiserade och inte lekte kontrollant över de fattiga utan att man såg barnen och satte barnen i främsta rummet och genom det på ett sätt också deras föräldrar. Hade det inte varit bättre att höja barndelen i försörjningsstödet i stället för det förslag som ligger för handen för barn i årskurs 4–9? Ni har heller inte sagt någonting om hur ni ser på de barn som är yngre. En kollega till dig i ett annat parti brukar tala om det så kallade enmetersperspektivet. Han vet mycket väl att också jag brukar tala om att det finns barn som är yngre än så. Det finns också barn som är i den åldern som deltar i organiserad verksamhet. Ska de barnen som har föräldrar som råkar ut för att få söka ekonomiskt bistånd inte kunna få ta del av detta därför att ni väljer modellen med fritidspeng? Hade det inte varit bättre att höja barndelen i försörjningsstödet rent generellt och inte peka ut utan skapa möjligheter för alla barn? 59 (C) replik: Jag känner inte igen Socialdemokraterna. Det är ett parti som aktivt har lyft fram frågan om barnfattigdom. och flera olika barnorganisationer påtalar att ett av de största problemen för de barnen är just fritidsaktiviteter. De får den mat de behöver, den kostnadsfria skolan och sjukvården. Men skillnaden mellan dessa barn och andra blir så uppenbar när det handlar om organiserade fritidsaktiviteter, eftersom det kostar pengar. Här finns ett förslag om att införa en fritidspeng på för den som vill delta i en organiserad fritidsaktivitet. Det är ett förslag som samtliga remissinstanser i stort sett säger är väldigt bra. Det säger skulle innebära att vi skulle införa kontrollanter. Det handlar inte om kontrollanter. Det handlar om att dessa familjer i ett läge där de vill att deras barn ska kunna delta i organiserad fritidsaktivitet får möjlighet till fritidspengen på . Det täcker kostnaderna för de flesta organiserade fritidsaktiviteter. Sedan tar upp en annan aspekt av detta. Är det så att det ska vara avgränsat till årskurs 4–9? Bakgrunden till det är att flera organisationer påtalat att problemet blir som allra tydligast på mellanstadiet och högstadiet. Går de i gymnasieskolan är det betydligt färre ungdomar som har organiserade fritidsaktiviteter, och i de lägre åldrarna finns det andra som inte är lika kostnadskrävande. Vi har tydligt sagt från regeringssidan att detta är någonting man får följa och utvärdera. Visar det sig att det blir ett väldigt framgångsrikt sätt, vilket jag tror, att minska på skillnaderna mellan barn som lever i familjer med ekonomiskt trängt läge och andra kan man tänka sig att utöka det och även låta lågstadieelever ta del av det. I grunden är det ett bra förslag som minskar skillnaderna mellan fattiga barn och andra. 60 (S) replik: Jag skulle vilja säga att kanske är lite ekonomisk med sanningen. Socialdemokraterna säger inte bara blankt nej. Vi tycker att det är bra att ge stöd till dessa barn, så att de får möjlighet till en meningsfull fritid. Men vi gillar inte det sätt på vilket regeringen inför detta. Min fråga var om det inte hade varit bättre att höja barndelen i försörjningsstödet i stället för att peka ut barnen och deras föräldrar på detta sätt. Det är möjligt att har vänligheten att ge ett svar på det i sin slutreplik. Det är sant att detta naturligtvis skulle kunna underlätta för barnen om föräldrarna ber om att få dessa pengar. När det gäller att detta skulle vara allra tydligast för barn i årskurs 4–9 undrar jag var barnperspektivet finns i det. Det finns trots allt barn som är yngre. Det är fint att det ska göras en utvärdering för att man ska kunna fundera på om man ska utöka spannet till både yngre och äldre. Men var finns barnperspektivet när man säger allra tydligast? Det finns ändå barn som har behov av detta även om de inte faller inom dessa åldersgränser. Men jag är, som sagt, lite nyfiken på varför så hårdnackat försvarar den modell som regeringen har valt.