prot · H109107 · 2014-05-06 00:00:00 — Det här handlar om de drygt 500 läkare som jobbar åt försäkringsbolagen. Det handlar inte om läkare generellt i . Det finns en upprördhet också bland andra läkare över hur det går till, inte minst bland behandlande läkare som överprövas av försäkringsläkarna. Det är klart att de blir upprörda över att detta händer om och om igen. Det går inte att bortse från att försäkringsläkarna får betalt från försäkringsbolagen av ett skäl, och det är att försäkringsbolagen helst vill vinna processen – den strid som finns i och senare i domstol. De jobbar för en part, i det här fallet försäkringsbolagen. Man måste också få säga som det är, nämligen att de är väldigt partiska i sina ställningstaganden. Det här handlar om människor som får sina liv slagna i spillror. Jag har träffat många trafikskadade där det inte bara är de som har blivit invalidiserade. I vissa fall har hela familjen blivit invalidiserad eftersom alla har suttit i samma bil, och i princip allihop har fått nackskador. De här människorna driver en process. De förlorar ofta sitt hem, de belånar sitt hus och många blir sjuka och arbetslösa. De har alltså en mycket dålig inkomst, och det är inte alltid som de får en inkomst från heller. Att i det läget – de är belånade upp över öronen och skuldsatta – dessutom förlora rättsprocessen, kanske efter många års kamp, och behöva betala i värsta fall miljonbelopp är en omänsklig situation. Tusentals människor i drabbas av det här. Många av dem har arbetat i hela sitt liv, aldrig utnyttjat systemet, alltid gjort rätt för sig och betalat sin trafikförsäkring. Och när olyckan är framme – det går – är livet förändrat och slaget i spillror. Många upplever då att de står helt ensamma, utan någon som hjälper dem. Då borde vi, det offentliga, staten, hjälpa på ett bättre sätt. Det rimliga vore en tydligare balans i rätten. Tillsyn över försäkringsläkarna är såklart ett steg i rätt riktning. Man har tillsyn över samma läkare när de arbetar inom vården, men när de sitter i eller i domstolen och företräder försäkringsbolagen finns det i praktiken ingen tillsyn över dem. Ingen kan prickas för felaktig hantering där. Någon form av tillsyn måste alltså till. Någon form av oberoende instans vore också värdefull. Då handlar det inte bara om second opinion inom vården. När det väl kommer till domstolsförhandlingen är det nämligen försäkringsläkarnas ord som väger tyngst. Att i det sammanhanget få någon som är oberoende skulle också vara ett steg i rätt riktning, någon som inte är betald av försäkringsbolagen utan som uttalar sig helt utifrån sin läkarkompetens och sin läkaretik. Någonting måste alltså göras. Svaret från ministern uppfattar jag som att det inte går att skapa den tillsyn som vi efterfrågar, men regeringen har inte heller något annat att komma med. Tycker man inte att det är ett problem att många tusen människor har fått sina liv slagna i spillror och totalt har tappat förtroendet för hela rättssystemet? Jag vill avsluta med att säga att det inte är sant att vi socialdemokrater inte har reagerat på det här. Vi har reserverat oss i civilutskottet på just den här punkten när det gäller trafikskadeförsäkringen. Det har gjorts utvärderingar som visar att systemet inte är rättssäkert för de skadelidande. Det finns en obalans till förmån för försäkringsbolagen och till nackdel för patienterna. I vår reservation har vi krävt att man gör en översyn av systemet. Det är vad vi tycker. 8 FINN (M): I debatten är det viktigt att först konstatera att vi alla lider väldigt mycket av att människor skadas, i trafiken eller för den delen i vården, eller lider av sjukdom där sjukvården inte kan motprestera det som vi alla önskar, nämligen bot och bättring. Men som alla vi som deltar i debatten är frustrerade blir jag lika frustrerad när man därifrån far över till våldsamma generaliseringar av den typ som bland annat socialministern läste upp och citerade från interpellation. Där utmålas en hel yrkesgrupp mer eller mindre som skurkar och banditer. När jag försökte förstå varifrån , som annars brukar uttrycka sig mer hovsamt, hade fått den här typen av skrivningar fann jag en artikel som var publicerad på och som har stor likhet med det som beskrivs i interpellationen. På ett ställe i artikeln står det så här om försäkringsläkarna: Vid tvisteförhandlingar vilseleder de domstolarna så mycket att domstolarna på grund av bristande kompetens inom området inte kan göra en korrekt bedömning. Jag tror att det är här skon klämmer. Det är inte rimligt att låta en legitimerad sjukvårdsgrupp gå vidare och ta en eventuell inkompetens inom domstolarna på sina axlar. När den gruppen bedriver hälso- och sjukvård finns det tillsyn över den genom den inspektion som alliansregeringen har skapat, med de goda motiv som socialministern påtalade. Det är klart att det till stöd för all möjlig verksamhet i samhället behövs mycket medicinsk kunskap utanför hälso- och sjukvården. Det kan gälla verksamhet som ibland till och med kan uppfattas som allmänfarlig men som ändå behöver medicinsk kompetens. Skulle man då på grund av sin legitimation och på grund av ett tvång från inspektionen att granska detta inte få lov att ifrågasätta det medicinska underlaget utan att äventyra sin medicinska etik? Detta är ett anmärkningsvärt förhållningssätt från Socialdemokraterna. 9 (S): Jag funderade lite grann på vad jag skulle säga. Jag har visserligen inte pratat värst ofta med vår minister tidigare, men eftersom jag ryktesvis vet att han hejar på precis som jag gör – vi är oerhört få – vet jag att han inte är en ond människa. Jag tar det som en kvalitetssäkring. Jag har dock svårt att se om ministern verkligen förstår problematiken i det som mina kamrater lyfter fram och som jag tänker lyfta fram. Det här ligger mig varmt om hjärtat. En mycket nära släkting till mig bråkar nämligen just nu med framför allt i ett sådant här fall. Jag ska alltså lite snabbt ge ministern ett exempel på hur det kan gå till. Vi kan döpa personen till – är ju ändå en av frågeställarna. Han vaknar glad och är snart på väg till jobbet. På väg till jobbet kör en ambulans i utryckning på honom. Han kör av vägen. Bilen välter, och får en nackskada. Men eftersom han är ung, , tror han att han klarar av det och sticker i väg till jobbet. Han jobbar vidare men inser att det är någonting som inte stämmer. Då börjar en lång process med olika läkare och myndigheter för att försöka få ordning på det hela. , efter en herrans massa år, – är över 40 – får han rätt från bland andra och deras läkare om att det är trafikolyckan som har orsakat problemet. Han har rätt till en viss procentuell medicinsk invaliditet. Han har rätt till inkomstbortfall och så vidare. Våra myndigheter säger att det är helt okej och att det stämmer. Trots att han har fasats ut och fasats in och fått göra om alla olika ärenden 20 gånger kommer myndigheten och alla de läkare som han har träffat fram till att det inte är något fusk. Killen har de här problemen. Det sjuka i det här fallet är att även bolaget säger att det är helt rätt och att personen har rätt till och ska få inkomstbortfall; han ska ha ett visst procentuellt invaliditetsgodkännande. Men ärendet går vidare till läkarna som anlitar och som olika försäkringsbolag betalar för med någon gemensam lösning. Trots att vi inte har någon som helst tillsyn över dessa läkare – och Finn talar om resursutnyttjande – har de så stor makt att de trots att har gått och trots att alla har testat, vridit och vänt på varenda grej säger: Nej, det här beror nog på ålder. Och om det inte beror på åldern kan det till och med vara så att eftersom han en gång flydde från Kosovo kan det också bero på kriget. Jag förstår att den här personen då blir oerhört ledsen. Han får ett helvete. Han trodde: Yes! Äntligen är jag klar. Han har ett sista hopp om att bolaget fortfarande ska gå på sitt eget beslut, men tyvärr ser det inte ut så när yttrar sig. I vanliga fall brukar de yttra sig till förmån för den enskilde. I det här fallet yttrar de sig till nackdel för den enskilde. Det säger jag för att socialministern ska förstå hur svårt det här är. Jag förstår att socialministern tycker att allt är bra, och vi har väl också tyckt det. Jag är ny i och vet inte vad som hände 2009. Men det är helt sjukt, och hade jag varit minister skulle jag också ha tyckt att det är helt sjukt att vi har några läkare som har en sådan makt, som står över allt annat i vårt land. Deras ord väger tyngre än de egna myndigheternas. Jag hade försökt göra någonting åt det. 10 Socialminister (KD): Jag tänkte börja med att nämna att jag fortsatt tycker att sätt att uttrycka sig i interpellationen är häpnadsväckande och hårresande. Vi talar om en viss yrkesgrupp. Låt vara att den är liten, men att säga att den vilseleder och förvillar domstolar, frångår läkaretiken, har ett agerande som är förödande för rättssäkerheten och är häpnadsväckande. Beskrivningen gäller inte en och annan person utan är en grov generalisering. Jag blir både besviken och bekymrad över det sätt på vilket vi för diskussionen. Här har tagits upp flera fall. gjorde det, gjorde det och var säkert inne på samma spår. Vi har alla träffat enskilda personer som är eller upplever sig vara sjuka eller skadade och som upplever frustrationen av att inte bli trodda. Då infinner sig naturligtvis frågan: Vad är politikens roll i det sammanhanget? Vi voterar inte om vem som ska ha ersättning, utan vi försöker hitta rättssäkra och kloka ordningar för att pröva de ofta mycket besvärliga fallen. Det som diskuterats mycket gäller exempelvis försäkringsläkarnas roll. Det ges utlåtanden som kan tala till förmån för den enskilde, som enligt läkaren bör vara sjukskriven. svarar med annan expertis, och saken prövas. På samma sätt är det här. Det görs medicinska bedömningar, och man har möjlighet att ta in medicinsk expertis för att pröva fallet. Jag tror att den ordning vi har är god. Jag säger inte att den är perfekt, men jag har svårt att se att någon annan ordning skulle göra det hela särskilt mycket bättre. Här har vi å ena sidan hört att läkarna anses vara allsmäktiga, å andra sidan att läkarnas ord inte väger någonting i förhållande till andra personer som gör avvägningarna. Detta är svårt, oerhört svårt. Det måste göras bedömningar med utgångspunkt i olika experters utlåtanden. tar i sitt första inlägg upp roll, som är att säkerställa att försäkringsbolagens verksamhet bedrivs i enlighet med god försäkringsstandard. Det säger sig självt att inte sitter på de medicinska kunskaperna, utan de finns någon annanstans. De får lita på att andra klarar sina områden. Att rättsligt pröva saker och ting är sällan enkelt. Det är därför ärendena går till rättslig prövning. Jag har beskrivit den ordning vi har , att man får sin medicinska bedömning, att försäkringsbolaget gör sin prövning, att man har möjlighet att som enskild drabbad få en second opinion, att fallet prövas i trafikskadenämnd och att det finns möjlighet att väcka talan i domstol. Jag har svårt att se att det skulle fungera särskilt mycket bättre på något annat vis. Jag tror att vi har en ganska bra ordning. Det innebär inte att varje enskilt fall alltid hanteras perfekt, men vi ska arbeta för att det blir så bra som det någonsin kan bli. Alla har ett ansvar för att den kedjan ska fungera, och vi ska komma så nära perfektion som vi någonsin kan i det här sammanhanget. Eftersom varje fall är unikt och kräver utomordentlig expertis är det den väg vi får gå, herr talman. 11 (S): Det var ett intressant inlägg från socialministern. Som socialministern förstår tycker jag inte att systemet fungerar särskilt bra. Där har vi olika uppfattningar. Sedan kan vi ha likvärdiga uppfattningar beträffande bemötande och att man ska ta hand om patienterna på allra bästa sätt. Där är vi helt överens. Låt oss ta bort incitamenten för försäkringsbolagen att anlita sakkunnigläkare på det sätt som sker . Då löser vi mycket av problemen. Det är jag helt övertygad om. Låt oss ta bort försäkringsbolagens möjligheter till det. Låt oss skapa en av eller av kontrollerad oberoende grupp av specialister som kan anlitas av de skadelidande alternativt av försäkringsbolagen, naturligtvis till rimliga kostnader. Självklart måste det finansieras. En vanlig timtaxa bör gälla, ingenting annat. Det ska inte vara någon närvaro i domstolen, det ska skrivas ett dokument, man ska träffa patienten – det ska vara ett krav – för att kunna ge en ordentlig second, third eller fourth opinion. Det är ganska som det görs flera undersökningar som det sedan återkopplas till. Återigen, vi är inte emot läkarkåren. Vi är emot att det finns så många olika uppfattningar om just nackskador. är det mycket lätt att gå emot sina kollegers uppfattningar och egentligen döma ut dem. Det är bekymmersamt, och det är inte särskilt patientsäkert. Det är det som jag vänder mig mot, det är det som vänder sig mot och det är det som vänder sig mot. finns inte den kvalitativa prövningen vid varje givet tillfälle som en patient kunde förvänta sig att få, eftersom det uppenbarligen går att tala om för en läkare att han eller hon har fel, att den bedömning han eller hon gjort är fel. Vi vänder oss starkt emot det ifall det är ett systematiskt sätt att hantera den här typen av frågeställningar. Det bekymrar oss. Slutligen, herr socialminister, vill jag överlämna en bok som jag läst. Den är skriven av , som sitter på läktaren och följer debatten. Hon är en av dem som hamnat i den situation vi här diskuterar. Boken är mycket läsvärd och mycket intressant. 12 (S): Jag har sällan blivit så upprörd som när jag hört de nackskadades berättelser. Det är riktiga människor vi talar om. Det finns många tusen som fått sina liv fullständigt sönderslagna, och många av dem har dessutom fått höra att de inte är nackskadade. Man kan se på dem att de är nackskadade. Man kan se att de har svårigheter att röra sig. De patienter som ännu inte fått en operation – det kan dröja länge och de får ofta åka utomlands och själva bekosta operationen – kan svårligen ens stå på benen. Så stora problem har de. Att i det läget få höra att det inte har någonting med trafikolyckan att göra är ett hån mot dessa människor. Ja, jag använder hårda ord i min beskrivning. Det bygger på alla de berättelser jag hört från människor jag träffat. Jag har tagit del av deras historier. Jag har tagit del av vad försäkringsläkarna har skrivit och sagt i deras fall. Jag har tagit del av vad deras behandlande läkare sagt. Då har jag också kunnat se skillnaderna. Det är fruktansvärt. Det känns hemskt att vi i har ett sådant ruttet system. Jag vill inte peka ut någon enskild. Det är systemet som jag tycker är fel. Att ha en sådan obalans i rättigheterna, att tillåta ett system utan någon form av tillsyn och att på det sättet låta försäkringsbolagen, med hjälp av försäkringsläkarna, få rätten på sin sida är helt fel. Också för dem som har pengar och lyckas ta sig igenom en rättsprocess – för det mesta blir de ruinerade – är det ett problem. Hur är det då inte för dem som inte ens klarar de första stegen, som blir hotade av försäkringsbolagen till att lägga ned kampen? Därmed blir det även en ekonomisk fråga. Jag vill inte att vi ska ha det på det sättet. Jag vill att ska vara en rättsstat. Därför hoppas jag att ministern gör något på det här området. 13 (S): Det mesta har väl redan sagts. Precis som mina vänner här säger, och ministern är inne på samma sak, vänder vi oss alltså inte mot läkarkåren i dess helhet, utan det gäller de få läkare som har en oerhört stor makt över de enskilda besluten trots att de aldrig ens träffar dessa patienter. Jag kan bli sjuk, träffa tio olika läkare och få dem alla med mig. Men den elfte läkaren, som jag aldrig har träffat och som egentligen inte har en aning om vem jag är, förutom det han tror sig ha läst i papperen, säger någonting helt annat. Då spelar det ingen roll vad myndigheter och andra försäkringsbolag säger. Det spelar ingen roll vad de andra läkarna och mina vänner säger. Det är den sista läkarens ord som gäller. Det tycker jag är sjukt. Jag försökte ställa en fråga till ministern. Ministern är ansvarig för några av de myndigheter som är kopplade till detta. De har slösat väldigt mycket pengar av våra resurser för att se till att hjälpa och utvärdera en viss individ. Sedan kommer det någon vid sidan av och säger någonting helt annat. Så får man då skicka vidare problemet till ett rättsväsen där den enskilde inte kan ta fajten. Den är körd, utlämnad. Den kommer i stort sett att få sälja hus och hem – om den ens har ett hus – för att kunna ta den här fajten. Det är den här helt absurda maktbalansen som jag vänder mig mot. Än en gång: Jag hoppas verkligen att ministern inte tycker att detta är rimligt. Jag hoppas att ministern tar till sig det här och gör någonting åt det. De här läkarna är säkert jätteduktiga på det de gör, men någon borde ändå kontrollera hur de gör det och om de har något annat intresse vid sidan av. 14 Socialminister (KD): Väldigt många personer behandlas inom den svenska hälso- och sjukvården , och allt går inte perfekt. Varje gång någonting misslyckas och någon människa drabbas är det enastående dystert. Det gäller naturligtvis alldeles särskilt när det blir långvarigt, i vissa fall livsvarigt lidande för de här personerna. Vi ska förstås undvika alla sådana misstag så långt vi över huvud taget kan. Vi behöver naturligtvis ha den offentliga prövningen när det handlar om ersättning via till exempel sjukförsäkringen. Vid sidan av finns den skadereglering som ligger inom ramen för enskildas försäkringar på en försäkringsmarknad. Det gäller att påminna sig om vad som är det offentligas roll och vad som är resultatet av avtal mellan personer och företag när man har tecknat en försäkring. Staten har ansvar för att säkerställa att lagstiftningen möter de problem som kan uppkomma på bästa möjliga sätt. Här finns en flerstegsordning som syftar till att säkerställa att det blir rätt så långt det över huvud taget går. Men det är svåra avvägningar. Det handlar om enskilda personer, och knappast någon skada är den andra lik. I vissa fall visar sig symtomen , men det är väldigt vanligt att det dröjer innan de kommer. Skadorna kan uppträda i olika skepnader för olika personer. Jag vidhåller att den ordning vi har är den bästa vi kan se, men tar gärna på mig att fundera ytterligare omkring det här, eftersom detta är frågor som är angelägna för förtroendet hos den enskilde gentemot myndighetsvärlden och omgivningen i stort. Vi har alla ett ansvar för att fundera på hur vi säkerställer bästa möjliga ordning. Överläggningen var härmed avslutad. 8 § Svar på interpellation 2013/14:436 om allvarliga brister i den långsiktiga ekonomiska och organisatoriska planeringen av försvaret 15 Försvarsminister (M): har frågat mig vilka konkreta åtgärder jag planerar att genomföra för att ta itu med de problem som framställs i förutsättningar för en fortsatt omställning av försvaret. förutsättningar för en fortsatt omställning av försvaret (RiR 2014:7) överlämnades till regeringen . Regeringen ska enligt 4 kap. 18 a § riksdagsordningen återkomma med en skrivelse till med anledning av . I skrivelsen ska regeringen bland annat redogöra för sina bedömningar avseende iakttagelser. Skrivelsen bereds inom . 16 (S): Jag tackar försvarsministern för svaret. Jag ska inte påstå att jag hade speciellt höga förväntningar på innehållet i svaret. Jag var något het på gröten efter att lämnade rapporten ifrån sig. Det regelverk som säger att regeringen har på sig att svara känner jag mycket väl till. Förmodligen hinner vi med både ett och annat val emellan. Med det sagt får jag nog ändå säga att försvarsministern underträffar mina förväntningar. Om vi rensar bort alla formalia består svaret av en enda mening: Skrivelsen bereds inom . Det hade till och med jag kunnat räkna ut. Jag hade inte hoppats på att få några färdiga svar om vilka åtgärder försvarsministern avser att vidta. Det hade kanske varit att hoppas på för mycket. Men jag hade åtminstone hoppats på några reflexioner, bedömningar och kommentarer med anledning av den mycket allvarliga kritik som redovisat, inte bara i den rapport som jag refererar till i interpellationen utan även i den samlade rapport nr 8 som kom . Den heter Försvaret – en utmaning för staten och behandlar de granskningar inom försvarsområdet som genomförts . Låt mig för de intresserade lyssnarna redovisa några rubriker från den aktuella granskningen. För det första: Reformen förutsatte förändrade kostnader men var inte fullt ut beräknad. För det andra: Underlagen var osäkra och delvis bristfälliga. För det tredje: Begränsat resultat av rationaliseringar som kostnaderna ökar. För det fjärde: Resultatet av rationaliseringar är lägre än planerat, försenat och i vissa delar oklart. För det femte: Mer rationaliseringar och tillförsel av medel ska balansera förbandsanslaget framöver. För det sjätte: Det framtida materielbehovet behöver hanteras. För det sjunde konstaterar man att en återgång till gamla kostnadsstrukturer har skett inom Försvarsmakten. Från radar man upp det ena påpekandet efter det andra. Det finns stora brister i regeringens långsiktiga planering när det gäller försvarets ekonomi men också när det gäller försvarets organisation och möjligheterna att genomföra reformer. Om man bryr sig om synpunkter, vilket jag anser att man bör göra som folkvald politiker, är det mycket oroväckande läsning. Regeringen verkar inte bara ha problem med att samarbeta med Försvarsmakten. Man har också väldigt få, om ens några, väl genomtänkta idéer för försvarets framtid. Det blir oerhört tydligt i rapporten att regeringen mycket grovt har missbedömt och underskattat det stora arbete som följde efter att den stora omstruktureringen inleddes ; bland annat avskaffade man värnplikten . De här missberäkningarna håller nu på att få ödesdigra konsekvenser för hela Försvarsmakten. Om inte någonting görs kommer man att få oerhört svårt att genomföra de reformer som just nu är i full gång. Återigen blir min fråga till ministern: konkreta åtgärder avser försvarsministern att vidta för att ta itu med de problem som beskrivs i rapporten? 17 Försvarsminister (M): Regeringen kommer, som sagt, att återkomma med en skrivelse till med anledning av . Det är slutdelen av en serie rapporter från . Vi har också lämnat svar angående de tidigare rapporterna som handlar om samma område. Jag kan inte föregå regeringens skrivelse till , men jag vill understryka något. Vad är det för frågor som den här interpellationsdebatten handlar om? Den handlar om Försvarsmaktens ekonomi. Den handlar om regeringens styrning av Försvarsmakten. Jag kan konstatera att Försvarsmaktens ekonomi är i balans avseende den treårsperiod som den löpande budgetprocessen i statsförvaltningen omfattar. Och regeringen har utförligt i tidigare budgetpropositioner informerat om de åtgärder som regeringen har vidtagit avseende långsiktig balans mellan Försvarsmaktens ekonomi och verksamhet. Det här är för att förbättra de ekonomiska förutsättningarna för att långsiktigt kunna uppnå målen för omställning av försvaret. Också pekar på vikten av att det här måste göras. När det gäller styrning arbetar regeringen kontinuerligt med frågan om förbättrad styrning. Jag har pekat på behov av styrning och också vidtagit särskilda åtgärder. Bland annat handlar det om att vi har givit särskilda redovisningsuppdrag och planeringsanvisningar till Försvarsmakten. Vi har tillsatt en utredning avseende investeringsplanering för försvarsmateriel. Den är nu klar. Vi har tagit emot den, och den bereds nu inom . Vi har också givit regeringsuppdrag, kompletterande uppdrag, till för att vi behöver kunna styra Försvarsmakten bättre, inte minst när det gäller ekonomin. Och regeringen gör en bedömning av de ekonomiska behoven inom ramen för budgetprocessen. Och som interpellanten mycket väl vet har regeringen föreslagit förstärkningar när det gäller både materielanslag och förbandsanslag.