prot · H10974 · 2014-02-26 00:00:00 — Informationen från främst och kommunerna, som administrerar stödet till dessa familjer, är också bristande, visar samma utredning. Efter ett förslag från oss socialdemokrater tillkännagav under /12 att regeringen skulle starta en försöksverksamhet med samordnare för barn och unga med funktionsnedsättning. fick uppdraget av regeringen, och uppdraget skulle redovisas . Vi förutsatte att en försöksverksamhet skulle komma i gång, men så blev det inte. Än en gång saknar regeringen förmåga att leverera. Hela hanteringen av denna fråga vittnar om ointresse och dålig styrning. Varför är det så här? Majblommans lokalföreningar noterar en kraftig ökning av antalet bidrag till glasögon. Ansvaret för glasögonstöd ligger ute hos våra landsting, men det är alldeles för stora skillnader på regelverket mellan landstingen. Regeringen har efter att vi drivit frågan i gett i uppdrag att utreda vad som betraktas som hjälpmedel när det gäller glasögon och hur landstingens bidrag ser ut. En ordentlig översyn av dagens hantering måste genomföras. Landstingen behöver tydliga riktlinjer. I betänkande föreslås bland annat att en ny statlig tolktjänstmyndighet ska inrättas med ett nationellt ansvar för tolkverksamheten. Utredningen föreslår en ny lag om tolktjänst till barndomsdöva, vuxendöva, hörselskadade och personer med dövblindhet. Lagen är utformad som en skyldighetslag och innehåller bestämmelser om skyldigheter och att huvudansvaret för att erbjuda tolktjänst överförs från landstingen till staten. Men betänkandet skickades aldrig ut på remiss. Vi är oroade över att frågan får ligga i långbänk. Det viktigaste i denna fråga är nu att få ett samlat förslag om likvärdig och god tolkning på statlig nivå under lämplig myndighet. Regeringen måste ta tag i detta och återkomma till med ett förslag på en tolktjänstreform. Sammanfattningsvis: Åren går men otillgängligheten består. Jag yrkar bifall till reservationerna nr 2 och nr 11. 28 (MP): Jag stöder naturligtvis alla reservationer, men för tids vinnande lyfter jag fram reservationerna 1, 9 och 11 och yrkar bifall till dem. Det är ratificerade konventionen om mänskliga rättigheter för personer med funktionsnedsättning, och ännu är det mycket som inte är uppfyllt och mycket som bryter mot. Några exempel är att brist på tillgänglighet ännu inte anses som diskriminerande i , att bara hälften av landets grund- och gymnasieskolor är tillgängliga för personer som är rullstolsburna, att hälften av alla personer med funktionsnedsättning är utan arbete, att tolktjänsten inte fungerar och att LSS snaras åt . En av de mer aktuella åtstramningarna görs i utredningen om schablonbelopp inom assistans, och ett av de mer horribla förslagen är att personer inte ska ha rätt till annat än grundschablon, det vill säga att man får ha funktionsnedsättning bara under kontorstid. Det är dubbel diskriminering, enligt min åsikt. Och så kan vi se hur klarar sina åtaganden. har rättigheter för personer med funktionsnedsättning utrett hur uppfyller kraven i konventionen. I regeringens rapport, det vill säga svar på frågor från kommittén, hänvisar regeringen själv till att det återstår en hel del arbete kring vissa artiklar. Man nämner speciellt 8, 9 och 27. Det är inte överraskande att dessa artiklar handlar om diskriminering och om den brist som finns när det gäller tillgänglighet. Vi väntar nu med spänning, men tyvärr med låga förväntningar, på regeringens lagförslag om bristande tillgänglighet ska ses som diskriminering. Det är beslutet togs i med tillägget att det inte skulle behövas mer utredning. Det utreds igen! som man säger att man ska komma med ett lagförslag pågår det en debatt, och det finns ett förslag om att bygga mindre bostäder som inte är tillgängliga. Det är oroande, och det ger oss också låga förväntningar. Man ställer människors behov och rättigheter mot varandra. Man ställer ekonomi mot mänskliga rättigheter. Jag håller med regeringen om att det återstår mycket att göra. Om det kan vi vara överens. Detta är ett stort problem. Vi vet alla att personer som har assistans får avslag när det görs tvåårsomprövningar eller får mycket färre timmar. Det här är sådant som man kan överklaga. Man överklagar till förvaltningsrätten, och man kan överklaga till kammarrätten och också till . Många ärenden om assistans som överklagas till förvaltningsrätten har en handläggningsperiod på 12–l8 månader. står brukaren antingen helt utan assistans eller med betydligt färre timmar. Denna förändring gäller nämligen med omedelbar verkan. Det finns möjligheter att komma undan detta och göra något annat, och det heter inhibition. Det innebär att domstolen får besluta att det överklagade beslutet tills vidare inte ska gälla. Syftet med inhibition är att domstolen ska ha möjlighet att förhindra verkställighet av ett beslut som får stora och svåra konsekvenser för den enskilde. Indragning av assistansersättning bör vara ett typexempel på ett sådant beslut. Domstolarna är av tradition mycket restriktiva med att meddela inhibition. Det är ytterst sällsynt att se inhibitionsyrkanden som bifalls när det gäller mål som handlar om sociala stöd- och serviceinsatser, som till exempel personlig assistans. När kommuner vid omprövning beslutar om färre timmar är huvudregeln att beslutet gäller . Kommuner har möjlighet att låta insatsen vara kvar i avvaktan på domstolens prövning, men det är tyvärr bara ett fåtal kommuner som använder den. Ett alternativ till att göra inhibitionsreglerna mer generösa skulle kunna vara att införa en lagregel som garanterar en viss omställningsperiod för den person som fått sin assistansersättning minskad eller borttagen. Det är egentligen orimligt att kräva att en människa över i värsta fall ska vara helt utan en assistans som man har haft , men tyvärr är det möjligt . , fru talman, ska jag säga något om tolktjänst. I finns det 8 000–10 000 barndomsdöva och 30 000 döva och hörselskadade som kommunicerar med svenskt teckenspråk. Språket är en grundläggande rättighet för varje människa. var först i – det ska vi vara väldigt stolta över – att ha teckenspråk som förstaspråk på specialskolor för döva, och över huvud taget för dem som har en dövhet, och talad svenska som andraspråk. kom en språklag som säger att det allmänna har ansvar för att den enskilde har tillgång till språk och språkanvändning i all offentlig verksamhet. överlämnades betänkandet En samlad tolktjänst. Utredningen lades i byrålådan med motiveringen att den inte var finansierad. Men det finansieringsförslag som finns i utredningen följer direktiven. Det finns ekonomiska beräkningar i utredningen, och förslagen är fullt finansierade. Alla parter som deltog i utredningen – SKL, Arbetsförmedlingen, med flera – accepterade beräkningarna i slutbetänkandet. Delaktiga i framtagandet av utredningen var naturligtvis också berörda intresseorganisationer. Absolut alla – det är ovanligt, och alla är experter på sina olika områden – var enhetligt nöjda med utredningen. Vi träffade flera av de här intresseorganisationerna, och de är förtvivlade och förvånade över att ingenting händer. Regeringen var inte nöjd, men med tanke på att de som berörs av utredningen både på samhällsnivå, på organisationsnivå och på individnivå är nöjda med och vill göra verklighet av utredningen blir regeringens långdragenhet enbart beklaglig. Förslaget gick aldrig ut på remiss då regeringen ansåg att förslagets finansiering inte var redogjord. skulle i stället en departementspromemoria remitteras, vilket inte heller blev av. Därefter var budet att departementet skulle lämna förslag , men kom departementet slutligen fram till att man lägger betänkandet på hyllan, börjar om och lägger fram en promemoria . Tyvärr säger man på att det inte är aktuellt att remittera promemorian. Med tanke på att det har gått runt utredningen och tolktjänsten enligt användarna fungerar så illa som den i många fall gör är det sorgligt att regeringen inte är mån om en snar lösning. Statsrådet svarade på en interpellation : Vi har för avsikt att komma till skott i frågan om tolktjänst . Det håller nog inte tolkanvändarna med om. Detta kunde och borde redan vara löst. 29 PER RAMHORN (SD): ska vi debattera funktionshindersfrågor. Det är naturligtvis ett stort och viktigt område. När människor hindras från att göra sina egna val och leva ett självständigt liv skapas ohälsa. En stor del av den ohälsan uppstår på grund av hinder i omgivningen som begränsar aktivitet och delaktighet. För att funktionshindrade ska kunna ta del av samhällets tjänster krävs ett aktivt arbete med att anpassa lokaler, byggnader och utemiljöer för att göra dem tillgängliga oavsett personers funktionsförmåga. Här menar vi att tillgänglighetsskapande åtgärder bör stärkas och prioriteras i betydligt större utsträckning än vad som görs . Tryggheten för personer med hörselnedsättning kan förbättras märkbart med olika satsningar. Brand- och utrymningslarm ska inte bara höras. Vi anser att de också ska synas genom ljussignaler och kännas genom vibrationer. lever personer med hörselnedsättning farligt eftersom de inte kan nås av ljudlarm på hotell eller på allmänna inrättningar. Vi anser att det är mycket angeläget att lagstiftningen ses över inom detta område så att tryggheten och säkerheten för personer med hörselnedsättning kan öka betydligt mer än . Jag kommer att prata om två motioner som vi har väckt inom det här området. Bägge dessa motioner handlar om barn och ungdomar, grupper som är särskilt utsatta när det gäller funktionshinder. I en undersökning från barn och ungdomar framkommer det att familjer som har barn med funktionshinder har kontakt med i genomsnitt 17 olika handläggare eller kontaktpersoner. Att ständigt, om och om igen, vara tvungen att redovisa sitt barns situation för nya människor är ansträngande av flera anledningar. Dels river det upp svåra och jobbiga känslor och minnen, dels upplevs det i många fall som integritetskränkande. Alla dessa kontakter är både tidskrävande och känslomässigt påfrestande. Många familjer känner att detta är en oändlig uppgift som aldrig tar slut. Här menar vi att beslut angående koordinator är en process som måste påskyndas. Det har redan dragits i långbänk något enormt, och ytterst lite har hänt . Det finns en enorm frustration bland dessa föräldrar och barn. Många föräldrar går redan på knäna och mår mycket dåligt av situationen de befinner sig i. De här familjerna ska inte behöva ha det på det viset – det är inte acceptabelt. Den andra motionen som jag ska ta upp handlar också om barn och ungdomar. Många familjer som har barn med synfel får själva bekosta glasögon för att barnen ska kunna följa med i undervisningen. anses det självklart att hörselskadade barn ska få fria hjälpmedel, men det är inte lika självklart att barn som ser suddigt ska få glasögon. Enligt Majblommans beräkningar har över 10 000 barn med synfel fått avstå glasögon, och ännu fler får vänta på glasögon för att deras föräldrar inte har råd. är det upp till varje landsting att besluta om det vill ge bidrag till familjer med barn som har behov av glasögon. Bidragens storlek och utformning varierar därför beroende på var man är bosatt. Rätten till glasögon ska vara lika för alla barn oavsett föräldrarnas inkomst eller var man bor i landet. Allt annat är inte värdigt ett välfärdsland som . har konstaterat att det finns stora skillnader i landstingens bidragsgivning när det gäller glasögon till barn och ungdomar, vilket naturligtvis inte är tillfredsställande och ingen kan vara nöjd med. De åtgärder som man nu tänker vidta är enligt oss inte tillräckliga för att komma till rätta med problemet med de stora skillnader som finns mellan landstingen. Vi menar att man måste ta ett helhetsgrepp om detta viktiga område och göra en översyn av systemet så att det blir likvärdigt över hela landet när det gäller rätten till glasögon för barn och unga. yrkar jag bifall till reservationerna 3, 4 och 13. 30 (V): Jag vill börja med att yrka bifall till reservationerna 5 om personlig assistans, 6 om ledsagarservice och 11 om tolktjänstreformen. Apropå tidigare talare kan jag bara konstatera att glasögon är en fråga som har avsatt pengar till i sin budget . När det gäller frågan om hur det ser ut för människor med nedsatt hörsel fanns det möjlighet att stödja S, V:s och MP:s reservation och yrkande på en tolktjänstreform, men det gjordes inte. Rätten att leva som andra, fru talman, för människor med funktionsnedsättning får inte bara bli vackra ord. Det handlar om tusentals människors möjlighet att vara delaktiga som medborgare, att själva bestämma över sina liv och sin vardag och att vara jämställda föräldrar. Barn med funktionsnedsättningar ska kunna växa upp och utvecklas i sin egen familj i stället för på institution. Det handlar om möjligheter att plugga, att få ett jobb, att välja var man vill bo, att bo i egen lägenhet eller eget hus och att ha en vardag där man själv bestämmer vad man vill göra och vilka människor man vill umgås med. Just nu träffar jag många människor med en funktionsnedsättning som är oerhört trötta på att bli betraktade som kostnader. LSS kostar för mycket. Personlig assistans är alldeles för dyr. En tolktjänstreform har vi inte råd med. Regeringsförslag som handlar om begränsningar och att dämpa kostnader genomförs oerhört fort. Ett sådant exempel är den så kallade fuskutredningen. Jag hoppas verkligen att den alldeles färska , som pekar på att man tycker att timersättningen till personlig assistans är alldeles för hög, inte drivs igenom i någon form av ilfart. Däremot blir väntan väldigt lång på reformer och förslag som stärker människors möjligheter till ett självständigt liv. gick remisstiden ut för Bortom fagert tal. Det ska nu komma ett förslag . Det är väl bara att hoppas att det är tillräckligt bra, så att Torsdagsaktionen kan sluta att stå utanför och så att den inte behöver fortsätta att stå där för att man har fått en lagstiftning som inte kommer att betyda mycket i praktiken. Arbetslösheten bland kvinnor och män med funktionsnedsättning är väldigt hög. Den är hög i såväl låg- som högkonjunktur, och den fortsätter att öka. Därför är det viktigt att förslag blir verklighet och att människor får ökade möjligheter att få ett arbete. De som är beroende av tolkning för att kunna leva som andra väntar på en tolktjänstreform . I många kommuner upplever människor som är beroende av LSS att det blir en allt tuffare bedömning av ekonomiska skäl. I FUB:s kommunenkät uppgav fyra av tio kommuner att de saknade ekonomi för att leva upp till LSS krav. tas det ett helhetsgrepp, där det påpekas att personlig assistans ger människor möjligheter att till exempel plugga. En del får möjligheter att arbeta och betala skatt. Inom den sektorn skapas 100 000 jobb, och människor arbetar och betalar skatt som personliga assistenter. Människor utan personlig assistans skulle i stället ha andra insatser som kostar. Det kan vara plats i gruppboenden och hemtjänst. Anhöriga skulle få göra mycket större insatser. Ett samhälle som inte tar vara på alla människor missar viktiga resurser, kompetenser och erfarenheter. Det är ett samhälle som blir enfaldigt och fattigt. Jag kan ana att det finns några invändningar: Ja, men är allt så här svart och negativt? Finns det inget positivt? Jo, det finns saker som jag tycker är positiva. Hjärnkolls attitydambassadörer har gjort ett jättebra jobb för att ändra attityder till människor med psykisk sjukdom. Själv var jag i , en rödgrönt styrd stad, där man satt ned fötterna och sagt att 150 jobb i kommunen ska finnas för människor med funktionsnedsättning. Man har speciellt lyft fram människor med psykisk och intellektuell funktionsnedsättning. Och man har byggt upp en struktur för att jobba med att också hitta arbeten inom den privata sektorn, i förhållande till hur många i som arbetar där. Det var en fröjd att träffa de tre personer – två kvinnor och en man – som höll på med att utbilda i jämställdhet i projektet andas samma luft. De gjorde det i dagverksamhet, i gruppboenden och i annan funktionshindersverksamhet, och de såg fram emot att kunna få det här som ett jobb med lön i stället för en mycket meningsfull sysselsättning, som det var . Om man pratar med människor med personlig assistans hör man att de inte ser förbättringarna. Man hör talas om den stora oro som varje omprövning innebär. Ska jag kunna fortsätta att leva ett självständigt liv, eller ska mitt liv drastiskt förändras? Det är förnedrande minuträkningar med klockning ända in i duschen. Människor som haft assistans förlorar den utan att de har förändrade behov. Och det är flera nyansökningar som avslås. Den här utvecklingen började med restriktivare bedömningar från , som sedan slogs fast i högsta rättsinstans. Vi fick besök i socialutskottet av en lång rad funktionshindersorganisationer som sade: Så här får det inte fortsätta. Vi slår larm. sitter vi här senare och väntar på en utredning som ska komma efter valet. I anser vi att det behövs ett förtydligande av lagstiftningen när det gäller rätten till personlig assistans och hur man nu börjar tolka grundläggande behov. Det behövs en helt annan helhetssyn, och man ska kunna leva upp till de ursprungliga intentionerna. Där anser man att grundschablonen till personlig assistans är ca för hög . En samlad funktionshindersrörelse protesterade i en artikel i . En sådan sänkning, påpekade de, riskerar kvaliteten i assistansen. Den riskerar att försämra arbetsvillkoren för personliga assistenter och göra att det här blir ett genomgångsjobb. Den riskerar också att slå ut seriösa företag som jobbar med bra anställningsvillkor, fortbildning och kvalitet. Det gäller speciellt mindre företag, egenanordnare och kooperativ. I stället kan det som blir kvar bli de stora riskkapitalbolagen. Vi i kommer inte att gå med på en sådan sänkning oavsett om den görs direkt eller om man åstadkommer den genom att låta bli att höja timersättningen under . Vi säger också självklart nej till den åldersdiskriminering som föreslås i utredningen, att människor bara skulle ha rätt till grundschablonen. Det skulle slå mot dem med de största behoven. Skulle du betala för att gå ut på en promenad? Det är vad som kan drabba människor som är blinda eller som ser dåligt eller är gravt synskadade. får färre i den här gruppen ledsagning enligt LSS. Man får den mer och mer enligt socialtjänstlagen, där man får betala. Hur mycket man får betala beror på i vilken kommun man bor. Det beror också på i vilken kommun man bor vad man får ledsagning för och i vilken omfattning. Jag tycker att det är ett framsteg att ansvarig minister , efter att det har diskuterats , gett i uppdrag att kartlägga ledsagning enligt LSS. Men vi i tycker inte att det är tillräckligt, utan vi vill ha ett förtydligande av lagstiftningen, så att gravt synskadade och blinda inte ställs utanför LSS. nämndes förut av . Om man har ett kommunikationshandikapp, som det innebär att vara dövblind eller gravt hörselskadad, är det en förutsättning att man får tolkning för att man ska kunna vara delaktig, ha yttrandefrihet, fungera i jobb och vardagsliv, få utbildning och ha en aktiv fritid. Det handlar om att kunna gå den utbildning man vill gå och att få det jobb man vill ha. Men det kan också handla om att ha en tolk som man har förtroende för när man ska gå på ett allvarligt sjukbesök. Man kanske har fått bröstcancer, eller man kanske är ett brottsoffer i en rättegång. Det här ser väldigt olika ut beroende på i vilket landsting man bor. En del landsting prioriterar i stort sett bort all fritid, till exempel, av ekonomiska skäl. Det var bakgrunden till . Man lämnade betänkandet 2011. Som sades tidigare här har den hamnat i byrålådan. tycker jag att det verkar väldigt oklart vad ambitionsnivån är. Detta skulle jag gärna vilja ha ett svar på från regeringspartikollegerna här. Jag tycker att det verkar som att ambitionsnivån blir lägre och lägre, från interpellationssvar till vad som står i betänkandet. Tiden räcker inte för alla viktiga frågor, herr talman. Funktionshindersområdet är väldigt stort. Jag kan säga att det oroar mig när jag läser i färska lägesrapport att man pekar på att kommunernas uppsökande verksamhet och inventering av vilka behov människor med psykisk funktionsnedsättning har går bakåt. Det är inte det vi vill. Behoven där är stora; det vet vi. Jag kan också säga att det är tydligt att det behövs ökad kompetens när det gäller hjälpmedel för barn. Det är något som RBU tydligt har lyft fram. Det saknas på många håll. Hjälpmedel är väldigt viktiga. Vi skulle behöva ha en ingång till hjälpmedel och inte den uppdelning som finns . , herr talman! Det är ett hårdnande klimat i den allmänna debatten när det gäller människor med funktionsnedsättning. Det är ett klimat som jag tror att i stort sett alla människor i den situationen och människorna runt omkring dem känner av. Alldeles gjordes det i medierna en jämförelse. Det handlade om att en gravt synskadad person blev avsläppt av färdtjänsten på fel ställe. Det jämfördes med vad en seende kan begära av en taxichaufför och en taxiresa. Man var helt oförstående inför vad det innebär att bli avsläppt på fel plats för en person som inte kan orientera sig och klara sig vidare själv. Det har blivit väldigt tydligt att tillgänglighet inte ska gälla tvärs över. Som sades tidigare här ska mindre lägenheter och studentlägenheter inte behöva vara tillgängliga. Där ser man inte att bostadspolitiken behöver ändras till en social bostadspolitik, utan där minskar man tillgängligheten och utestänger människor. Särlösningar och återgående till institution lyfts på allvar fram som lösningar när man tycker att människors rättigheter har blivit för dyra. För handlar det om medborgerliga och mänskliga rättigheter. Det är bara att konstatera att de rättigheterna inte kan tas för givna. Det har kämpats för att få dem. Vi kan se att de på vissa områden nu trängs tillbaka. Den handlingsplan som hette Från patient till medborgare – en nationell handlingsplan för handikappolitiken var oerhört viktig och framåtsyftande när den kom. kan vi tyvärr se både i debatten och i verkligheten en tillbakagång, från medborgare till patient. Det är en utveckling som kommer att vilja bryta på alla sätt. Vi kommer att stå upp för att medborgerliga fri- och rättigheter ska gälla människor med funktionsnedsättning. 31 (M): Jag tycker att det är viktigt att i debatten sätta perspektiv på tillvaron och det vi diskuterar. Därför vill jag börja med att berätta att jag deltog i en panel vid FN som handlade om FN:s konvention om mänskliga rättigheter för personer med funktionsnedsättning. Den pågick , och under hela veckan var det många så kallade side events där man deltog i olika workshops och diskuterade förutsättningarna för olika verksamheter. Det var allt från ekonomiska förutsättningar till tillgänglighet, arbete och boende. Det fanns deltagare från all världens länder. Visst kan vi hitta goda exempel från andra länder, men framför allt kan vara ett gott exempel för andra. Vi kan vara stolta över den funktionshinderspolitik som bedrivs i , i motsats till hur debatten har låtit . När jag lyssnade på andra länders deltagare blev jag väldigt medveten om hur olika det ser ut i världen till exempel när det gäller rätten att rösta i allmänna val, att inte omyndighetsförklaras utan att kunna bestämma själv. hade möjligheten att rösta tagits bort från en kvinna som hade Downs syndrom genom att man hade strukit bort några bokstäver på identitetskortet. Det är långt ifrån hur tillvaron är i . Ett annat exempel var hur de i var stolta över att de byggde stora institutioner för människor med nedsatt kognitiv förmåga. Jag förstod inte alls varför de var stolta. Vi har ju avvecklat sådant. De tyckte att det var fantastiskt att alla kunde bo på samma ställe. Rätten till vård och insatser skulle bli mycket bättre. Då fick man tänka tillbaka på hur det såg ut i . Vi var också stolta då när vi byggde våra institutioner.