prot · H10978 · 2014-03-05 00:00:00 — Eftersom ålar från ofta migrerar längs den svenska kusten på väg till kan ålar som fångas av svenska fiskare vara ålar som har överlevt som resultat av räddningsåtgärder i andra länder runt . Om skulle tillåta fortsatt ålfiske riskerar vi inte bara att ålen utrotas utan även att spoliera andra länders, till exempel , åtgärder enligt förvaltningsplanerna. Det är alltså inte konstigt om vissa fiskare tycker att det finns hyfsat med ål. Ett ålfiskestopp får konsekvenser för de ca 300 personer som har licens att fiska ål. De har minskat med 450 personer . En stor del av dessa är ålderspensionärer. Avvecklingsstöd kan finnas inom ramen för den europeiska fiskefonden. Ett totalt ålfiskeförbud innebär därmed vissa kostnader, som måste vägas mot utsikterna att aldrig mer kunna fiska ål och att arten försvinner. Utrotning är tyvärr för evigt. 24 (SD): Jag inleder med att yrka bifall till reservation nr 16. debatterar vi fiskeripolitik. I samband med detta kan det vara värt att erinra om att sedan urminnes tider har varit en nation med långtgående traditioner inom såväl jordbruk som fiske. Vi har stora arealer av brukbar mark, enorma kustlandskap och otaliga sjöar. Dock har vi aldrig haft något omfattande vattenbruk, vilket är konstigt då vi är ett av de länder i världen som har goda förutsättningar för just detta. Detta är någonting som jag vill tala om här . Jag vill dock börja med ett annat ämne. Jag konstaterar att det i detta betänkande finns flera reservationer som tar upp EU:s externa fiskeripolitik. har ingen egen reservation i ämnet i just detta betänkande. Jag tycker ändå att det kan vara värt att nämna att vi från sida konsekvent har avstyrkt EU:s fiskeavtal vid överläggningar inför ministerråden. Det finns ofta en aspekt om mänskliga rättigheter där EU helt enkelt förhandlar med stater som bryter mot dessa. Vi ifrågasätter också kostnadseffektiviteten i dessa fiskeavtal. Vi ser allvarligt på att pengar från den svenska medlemsavgiften – alltså svenska skattepengar – där vi är stora nettobetalare till EU delvis går till att upprätthålla en fiskeflotta, kanske främst i och . Man kan tycka att dessa borde ha anpassats till hållbara fiskenivåer vid det här laget. 2007 uppdrog regeringen till en särskild utredare att analysera förutsättningarna för hur vattenbruket kan utvecklas i . avlämnades en färdigställd SOU, Det växande vattenbrukslandet. Den gav en mycket positiv bild av möjligheterna där man för en relativt liten penning i form av stöd från staten skulle kunna bygga upp en för svensk del betydande näring som på ett mycket kostnadseffektivt sätt skulle kunna skapa nya jobb på landsbygden. är näringen för liten för att kunna bekosta till exempel avelsprogram, vilket gör att stöd initialt är nödvändigt. Efter det att utredningen lades på regeringens bord har det nu gått ungefär , och även om frågan i viss mån har gått framåt är det förvånansvärt tyst om vattenbruket. De få gånger det hörs någonting är det ur ett problemperspektiv, och inget som handlar om den stora potential som finns i näringen. Om man ser närmare på hur regeringen har hanterat frågan tycks det vara EU som driver på i bakgrunden för utvecklingen. En större tydlighet från regeringen vore önskvärd i frågan. Jag tror man skulle kunna nå långt bara genom en tydlig signalpolitik – givetvis i kombination med regelförenklingar, forskning och andra åtgärder. Detta är förhoppningsvis på gång genom regi. kan vi se att näringen förvisso växer. Men det är fortfarande en försvinnande liten industri. Medan vårt grannland står för av hela världsproduktionen av odlad fisk är andel så liten att den inte ens kan uttryckas i hela promille – ca närmare bestämt. Världens befolkning växer så det knakar, och i takt med befolkningsökningen och att många människor sakta men säkert tar sig ur fattigdomens bedrövelser ökar efterfrågan på animaliska produkter. Den ökande konsumtionen av fisk utgör en av de största utmaningarna under överskådlig framtid, då fiskebestånden i våra hav minskar. Även om vissa ljusningar finns i fråga om vissa arter minskar bestånden av de flesta arter av matfisk, och de flesta är redan gravt utfiskade eller på gränsen till utrotning. Nästan hälften av de fisk som konsumerades i världen var odlad. Vi menar att denna andel går att öka. De resurs- och miljömässiga fördelarna med fiskodling är avsevärda, då fiskodling har en av de lägsta foderomvandlingsfaktorerna för någon animalisk produkt. Med andra ord krävs det förhållandevis lite foder för att producera fisk jämfört med andra köttprodukter, såsom fläsk och nöt. Även musslor är ett utmärkt odlingsalternativ, som dessutom bidrar till att rena sjöar och vattendrag på de närsalter som kan vara en eventuell bieffekt av fiskodling. Musselodling i form av så kallade närsaltsfällor är inte bara ett verktyg för att kompensera för eventuella utsläpp av närsalter utan utgör i sig ett strategiskt medel för att höja kvaliteten i våra svenska sjöar och hav. Såväl fisk som skaldjur är dessutom rika på näring i form av protein och fettsyran omega 3. Sammantaget är vattenbruk ett bra sätt att producera näringsrik, resurseffektiv och miljövänlig mat, och har bättre förutsättningar än de flesta att bygga upp en effektiv industri kring detta. Ett välutvecklat vattenbruk skulle också innebära många nya arbetstillfällen. Den blygsamma produktion bedriver omsätter bara några hundra helårsarbeten. Hade produktionen varit lika omfattande som den i hade det inneburit tusentals fler arbetstillfällen. Värt att nämna i sammanhanget är att fiskodlingen i genererar exportinkomster på . släpptes, som jag tidigare nämnde, utredningen Det växande vattenbrukslandet. Där redogörs för en rad åtgärder för att nå en expansion av vattenbruket i . Om utredningen följs och det leder till en ökad produktion på , från ungefär , beräknas det innebära 1 100 nya årsarbetstillfällen till en kostnad av . Det är en förhållandevis blygsam insats i jämförelse med de enorma resurser som ofta läggs på sysselsättningspolitik. Arbetstillfällen i form av kringverksamheter är här inte medräknade och kommer givetvis att växa i takt med den ökande mängden fisk. Värt att tillägga i sammanhanget är dock att odlad fisk är en mycket låg nivå jämfört med – . Allt detta förutsätter dock att det sker en rad förändringar i statens och samhällets sätt att se på vattenbruk. För statens del gäller det att undanröja och förenkla framför allt de byråkratiska hinder som utgör en anledning till att många väljer att inte satsa på branschen. Ska en näringsidkare i starta upp ett vattenbruk behöver han ofta ha att göra med flera olika myndigheter, länsstyrelser och kommuner för att få det lagstadgade tillståndet till vattenbruk. Ofta sker kontakterna mellan dessa myndigheter dåligt, vilket resulterar i långa handläggningstider. Utbildningen bland regionala och kommunala tillsynsmän och kontaktpersoner är ofta undermålig, vilket behöver åtgärdas. Vidare går denna verksamhet in under flera olika lagstiftningar och reglementen, vilket gör det snårigt för den enskilde företagaren att sätta sig in i desamma. Handläggningstiderna på länsstyrelserna varierar kraftigt, och på sina ställen tar det uppemot att gå igenom det byråkratiska maskineriet. Sammantaget innebär detta hinder för den enskilde att ge sig in i denna bransch, då det kan ta att få tillstånd. En central styrning av ansökan om tillstånd för vattenbruk är nog ett måste för att få vi ska få i gång denna näring. Ur ett lagstiftarperspektiv vore det högst önskvärt om man kunde begränsa antalet involverade myndigheter. Enligt kommer man att släppa en handlingsplan med åtgärder för vattenbruket, och det ska bli mycket intressant att ta del av vad den innehåller. befinner sig i en unik position att utvidga sitt vattenbruk, inte minst för att detta är eftersträvansvärt för landsbygdsjobben. 25 (V): av världshaven är utfiskade, och våra svenska vatten är inget undantag. Orsaken till denna stora utfiskning är förstås det kommersiella fisket och det illegala fisket. Men andra viktiga orsaker till att fiskarna försvinner från våra hav och vatten har att göra med spridning av miljögifter, med vattenkraften, med oljeutsläpp och med de pågående klimatförändringarna. Att ta tag i denna fråga och återställa balansen i våra hav är förstås en mycket stor fråga. Den rör inte bara fisket, utan den rör en mängd olika områden. Som jag sade är våra svenska vatten inget undantag. Bestånden av torsk, abborre och ål, som har nämnts, är mer eller mindre direkt hotade av det storskaliga fisket. politik i detta avseende har varit att fiskekvoterna alltid måste anpassas till vad forskningen och expertisen säger. Vi kan se att EU alldeles för länge har drivit en politik där man lyssnat på kortsiktiga särintressen och tillåtit långt mycket större kvoter än vad som är hållbart. Jag tycker att vi nu ser en utveckling som åtminstone sakta går åt rätt håll, där man lyssnar mer på rådgivningen från expertisen. Vi i vill, precis som , ha ett totalstopp för fisket av ål, och vi står förstås bakom reservationen om det. Vi driver också att det ska tas fram selektiva redskap, så att oönskat fiske inte blir av utan att man fiskar upp endast de fiskar som är avsedda. Vi driver att stora subventioner till fiskesektorn ska avskaffas, och vi vill ha kvar endast de subventioner som är påvisat hållbara, som bidrar till utvecklingen av den miljön och som inte bidrar till utfiskning. Vi vill ha ett förbud mot bottentrålning, och jag yrkar härmed bifall till reservation 14, där denna fråga lyfts fram. Det handlar inte bara om att vi vill skydda bestånden av fisk, utan kampen mot bottentrålning är i allra högsta grad också en miljöfråga eftersom dessa bottentrålare river upp mycket av bottensedimentet. I vår budgetmotion ökar vi kraftigt anslagen till Havs- och vattenmyndigheten och anslagen som rör skydd av områden och havs- och vattenmiljö över lag. Jag nämnde miljöskadliga subventioner tidigare. Om vi tittar på EU:s fiskeripolitik ser vi att det bokstavligen är en miljardrullning som går till fiskesektorn. En del subventioner kan vara motiverade, exempelvis till att ta fram selektiva fiskeredskap eller till att utveckla ett hållbart och miljövänligt fiske, men när det gäller stora sänkningar av bränsleskatter och stora bidrag till företag tycker vi i att det är subventioner som måste avvecklas. Jag ser med viss tillförsikt att regeringen åtminstone delvis har tagit tag i frågan om så kallade miljöskadliga subventioner. Regeringen har gett ett uppdrag till Havs- och vattenmyndigheten att på dess område – jag antar att det är inom fiskeripolitiken och annat – gå igenom vilka subventioner som finns här i till det området. Myndigheten ska återkomma med en rapport om detta, och jag hoppas och förutsätter att den då lägger fram en konkret rapport om vilka subventioner som är miljöskadliga och vilka subventioner vi därmed kan avskaffa. Jag är dock besviken över att regeringen i instruktionerna till myndigheten har formulerat det så att det endast är de icke skatterelaterade miljöskadliga subventionerna som ska ses över. Det är alltså inte alla miljöskadliga subventioner. Om man talar om icke skatterelaterade subventioner tar man förstås bort alla subventioner som rör till exempel nedsättning av koldioxidskatt och andra skatter, och då missar man en stor del av de miljöskadliga subventionerna. Jag undrar – och det är en fråga till de borgerliga partierna – varför man har omdefinierat uppdraget på det viset. Jag skulle också vilja tala om fiskepartnersavtal med tredjeland. I det här fallet rör det nästan uteslutande länder i den fattiga delen av världen. EU har 13 till 14 så kallade fiskepartnersavtal med utvecklingsländer. Det handlar om utbetalningar på ungefär 1 ½ miljard kronor . Det är av EU:s totala fiskebudget som går till de här avtalen, som i väldigt stor utsträckning handlar om att subventionera ungefär 700 europeiska fiskebåtar för att de ska kunna fiska upp fisk främst utanför men även utanför , och en del andra länder. Avtalen har sitt ursprung i att många av EU:s medlemsländer är gamla kolonialmakter. Det gäller , , , och så vidare. Länderna har haft en tradition av att fiska i sina gamla kolonier, och när nu kolonierna har frigjort sig och det blir allt mindre fisk i våra europeiska fiskevatten vill , , och så vidare kunna fortsätta fiska i sina forna kolonier. Jag anser alltså att fiskeavtalen är nykoloniala avtal som borde avskaffas. Jag kan också se att vi i har haft viss framgång med den här kritiken – 2012 beslutade EU om en förändring av fiskeavtalen, vilket vi får säga är ett steg framåt. Man säger nu att man endast ska fiska upp det överskott av fisk som finns. Det är inte alltid man fastställer ett sådant överskott på vetenskapliga och korrekta grunder, men det är ändå bra att man säger att det endast är överskottet som ska fiskas upp. Man säger också att summor ska avsättas till att utveckla hållbart fiske i de här länderna. Det är bra och viktiga framsteg; det vill jag verkligen understryka. Jag ställer mig dock fortfarande frågande till varför EU ska ha fiskepartnersavtalen över huvud taget. Varför ska våra skattepengar gå till de här nykoloniala avtalen? Den absolut största delen av pengarna går inte heller till att utveckla hållbart fiske i de här länderna, utan pengarna går till att subventionera europeiska fiskeflottor så att de ska kunna fiska upp haven i de här länderna. Om man vore genuint engagerad i frågan och intresserad av att länderna ska kunna utveckla lokalt och hållbart fiske borde vi omdefiniera avtalen till att bli biståndsprojekt för att just utveckla lokalt och hållbart fiske. Det är det som ska vara huvudsyftet – inte att europeiska fiskeflottor ska kunna fiska upp fiskevatten när de europeiska vattnen har slut på fisk. Det är precis det reservation nr 12 handlar om: att avskaffa de nykoloniala avtalen och i stället låta alla pengar gå till att utveckla lokalt och hållbart fiske. Man ska kunna förädla fisket i de här länderna och bygga upp lokala industrier och marknader och på så sätt få i gång en viktig utveckling. Därför yrkar jag bifall till reservation nr 12. 26 (M): Fiskebestånd kommer och går, och så har det alltid varit. var det turligt nog gott om strömming i , vilket i hög grad bidrog till folkförsörjningen. Efter oåren försvann också strömmingen. Man trodde att den skulle försvinna helt, men vad hände ? Jo, vi fick en strömmingsperiod av aldrig skådat format – som dramatiskt avtog. Då fick vi i stället en torskuppgång i som vi aldrig förr hade upplevt. Den uppgången avtog sedan, och torsken nådde en bottennivå. Någon skrev: Vem tar den sista torsken? Men vad hände? Jo, plötsligt fanns torsken där igen. Om inte miljön ändrar förutsättningarna lär variationerna fortsätta. En grundförutsättning för fiske är att man fiskar på ett hållbart sätt. Jag har själv sedan jag var barn fått lära mig att leva av naturen, men på naturens egna villkor. Jag fiskar i samma vatten som mina förfäder, eftersom vi har vårdat vårt fiske och bara tagit ut överskottet. Det gäller vatten där vi förr var rådande över fiskeresursen, men har spelreglerna ändrats. , som förr var mycket skygg och undvek människan, har kommit in i våra vikar och flader, och den ställer till med stora problem. Även skarven gör regelbundna besök. tar den stora fisken och skarven den mindre. Sportfisket tar också sin andel. Som synes har spelreglerna förändrats, och vi är inte längre rådande över resursen. Något måste göras för att råda bot på problemet – här måste åtgärder till. Förvaltning av säl och skarv måste införas, för de plockar långt mer fisk än vad yrkesfisket gör. debatterar vi MJU9 Fiskeripolitik, och jag yrkar bifall till utskottets förslag och avslag på alla reservationer och motioner. Vattenbruket har stora möjligheter att utvecklas och bidra med nyttig fisk till våra hushåll, men övergödningsproblematiken måste tas på största allvar. Fodret de äter är till största delen framställt av fiskeråvara. Regeringen avsätter för att utveckla vattenbruksverksamheten. Även ett regelförenklingsarbete har pågått, och kostnaderna för tillsyn har sänkts. Som har nämnts tidigare beräknas en handlingsplan med åtgärder vara klar . Det småskaliga fisket har det väldigt motigt. Delvis beror det på fiskeförbud på vissa arter, men det beror också på att rekryteringen av yngre fiskare nästan helt har upphört – mycket på grund av att det under har funnits svårigheter med att få ut behörigheter för att bli yrkesfiskare. satsas det på att fiskaren själv ska ta hand om sin fångst genom självförädling, såsom rökerier, gårdsbutiker, restauranger med mera. Här kommer Matlandet in med stöd och hjälp. Det är också verksamheter som ofta för med sig arbetstillfällen för omkringboende. Jag har själv ganska stor erfarenhet av det. För att få ett långsiktigt hållbart fiske behövs selektiva redskap. Regeringen har satt till stora summor för att utveckla bättre redskap i samarbete med yrkesfisket. Yrkesfisket jobbar för högtryck för att minska bifångsterna. Ingen vill ju ha bifångster i sina redskap. Det finns motioner om ålfisket där man kräver noll procents dödlighet, men vi har knappt något ålfiske kvar. Ska man kräva noll procents dödlighet bör man i första hand ge sig på den största boven som är vattenkraften. Ta sedan tag i skarvproblemet. Vi har en ålplan som vi följer, men personligen skulle jag gärna se vissa förändringar i den. Sanktionsavgifter tas ut om en fiskare gör något fel. Och det är helt rätt att den som felar ska tillrättavisas, men inom fisket har tillrättavisningarna gått väl långt när man inte tar hänsyn till yttre omständigheter. En översyn av regelverket är därför välkommen. Kameraövervakning för att kontrollera att fiskare inte bryter mot regelverket får under inga omständigheter införas utan fiskarens medgivande. Fiskarna är redan den hårdast kontrollerade yrkeskåren i . Överlåtbara fiskekvoter måste införas när ett utkastförbud införs, annars riskerar man att stoppa en fiskare som har fiskat slut på sin tilldelning av en fiskart men har kvar av andra fiskarter. Lika regelverk måste finnas för alla nationers fiskare som fiskar inom samma område. När ett utkastförbud införs kan också andra tekniska detaljer ändras. Då kan systemet med begränsningar av antalet fiskedagar ha spelat ut sin roll. Andra tekniska regler kan också tas bort. Havs- och vattenmyndigheten har beslutat att garnfisket ska ha en fast torskkvot på . räcker den gott till, men att låsa fast sig kan ha sina risker. Det finns en motion som kräver att bottentrålning ska förbjudas. Jag håller med motionären om att det i vissa områden är känsliga bottenförhållanden. Problemet med ett totalförbud är det stora sälbeståndet som hotar att omöjliggöra allt garn- och krokfiske. Då är det bara trålen som står till buds, om vi inte ska ha ett fiskeförbud. Men trots att man trålat på vissa bottnar finns där alltjämt gott om fisk. Väl att märka är att i väldigt stora områden av våra hav är trålning inte alls tillåten. Invägning av fisk måste ske på en godkänd våg som är dyr i inköp. Samma regler gäller om man fiskar mängdfiske eller om man har små fångster. Detta är en EU-regel som tyvärr inte har några undantag, oavsett om man fiskar mycket eller lite. EU, liksom regeringen, vill att fisket ska regionaliseras. Här finns många fördelar som att man lättare kan ta hänsyn till problem av lokal karaktär. Förslag finns om att göra till en region, men tar man en sådan stor region måste man också ta hänsyn till helt olika förutsättningar. kämpade länge för att höja minimimåttet på Östersjötorsk . vill EU återgå . Detta är ett stort resursslöseri. Det vore bättre att höja minimimåttet . strävar efter en långsiktig fiskeripolitik där regelverket så långt som möjligt ligger fast och inte ändras år . 27 (S) replik: När man hör stå och tala här i talarstolen vet man inte om han är partiföreträdare eller vem han företräder, men jag hoppas att det är alliansregeringens politik som han företräder. Annars blir det väldigt svårt att debattera. När du talade om och torsken sade du att plötsligt var torsken där igen. Ja, men det var inte så att det var plötsligt, utan det var en stor diskussion i EU om en torskförvaltningsplan som alla ställde upp på i EU. Den omfattade alla i EU som fiskade i . På så sätt fick vi tillbaka torskbeståndet både snabbt och på ett bra sätt och som har gett utökade kvoter. I mitt inlägg sade jag att vi har en ålplan i EU men speciella regler för . Den ål som går utefter den svenska kusten får vi inte ta, men den som går utefter danska kusten får vi ta, så det gäller att ålen väljer rätt väg. Vi socialdemokrater är för en reell förvaltningsplan för ålen som gäller alla i EU, precis som det var för torsken. Om vi har ett torskfiskestopp i ett område i gäller det och , men det gäller inte som får fiska där. Vi har ett förbud att fiska hälleflundra under en viss del av året som gäller , men det gäller inte , så när vi kastar i hälleflundran kan danskarna ta upp den. Vi har ett laxfiskeförbud som gäller svenska fiskare i ett område i där polacker, tyskar och danskar får lov att fiska lax. Det här har din regering och du sagt okej till. Min fråga är då: Vad innebär det här för bestånden som helhet? Och varför ska vi ha olika regler när vi fiskar på samma ställe? 28 (M) replik: När laxen blev utfasad i södra hade vi en interpellationsdebatt med ministern om detta där var med. Där klargjorde jag tydligt att jag inte var intresserad av vad som hände med den laxen. är det så illa ställt att de andra nationerna kan fortsätta att fiska här och dessutom sälja laxen i . Jag har varit mycket kritisk till det, och det är ingen hemlighet. Vad gäller östersjötorsken sade jag i mitt anförande att fiskarter kommer och fiskarter går. Så är det, och så har det varit med torsken förr också. När jag stod i den här talarstolen , 2006, och talade om att vi hade ett oerhört stort bestånd av småtorsk i blev jag ansedd som en idiot, för det var ingen forskare som hade talat om det. Men det växte till sig , och det var helt naturligt att den så skulle göra. Vi hade fått lyckade förhållanden för torsken att leka, för torsken måste ha salthalt i havet för att den ska kunna lyckas med en lek. Har den inte det misslyckas leken. Får vi bara förhållanden som är gynnsamma kommer fiskebestånd och går. Jag hoppas att det fortsätter så, om inte miljön sätter käppar i hjulen för det. 29 (S) replik: Jag förstår att detta med förvaltningsplaner har mindre betydelse för regeringen, utan att det mer handlar om miljöproblemen och om vi får saltvattenintag i . Att vi när det var mycket småtorsk i hade en förvaltningsplan som gjorde att den fick möjlighet att växa till sig har ingen större betydelse, enligt . Naturligtvis var det förvaltningsplanen som var avgörande för att vi skulle få ett bra torskbestånd. hör jag att regeringen är emot att svenska laxfiskare inte ska få fiska lax i södra . Det har tydligt deklarerat här, och i hans egenskap av företrädare för alliansregeringen får vi ta fasta på det. Jag hoppas att myndigheterna hör nu att även alliansregeringen tycker att det ska vara samma regler för fiskare i samma områden. Det är jätteviktigt. Jag tog upp en annan fråga som är viktig för yrkesfisket. Vi har infört en massa regler för laxfiske. Det mesta av laxen kommer att fiskas utefter , och den kommer att fiskas i stora ryssjor, laxfällor. av dessa laxfällor ägs av fritidsfiskare eller husbehovsfiskare. Det är inte rimligt eftersom det är illojal konkurrens mot yrkesfiskarna. Man slår undan benen på yrkesfiskarna. Man slår också undan beståndsuppskattningen eftersom fritidsfiskarna inte behöver rapportera sin fångst. Du är emot att vi säger stopp för detta, , eftersom du yrkar avslag på alla motioner. Varför är du emot att ge laxyrkesfiskarna en rimlig konkurrenssituation? Varför är du för att fritidsfiskarna ska få ha dessa mängdfångande redskap som kostar 100 000 styck? 30 (M) replik: