prot · H10990 · 2014-03-26 00:00:00 — Men det blir också intressant i förhållande till det beslut om miljömålet Giftfri miljö som har fattat. Det är mål som regeringen fram till nu inte har levererat åtgärder för att nå. Tiden har gått, och är det bara kvar för att klara målet. För mig framträder bilden av en motsträvig regering som inte vill följa beslut. Regeringens företrädare och ledande politiska tjänstemän tror inte på de principer som riksdagsbeslutet bygger på och låter den egna uppfattningen styra. Så kommer då en proposition om kemikaliepolitiken, en proposition som regeringen menar innehåller förslag som gör att vi klarar miljömålet. Jag ska strax kommentera detaljerna i kemikaliepolitiken och vilka förslag vi socialdemokrater skulle vilja se, men först vill jag stanna vid påståendet att det här är lösningen, att det här ska räcka. Alla vet att det inte är korrekt. Alla vet att det här inte räcker. Ni lurar ingen med detta, inte ens er själva. Det är det märkligaste av allt. I propositionen finns det nämligen ett helt avsnitt om vilka utmaningar som återstår, på vilka områden regeringen inte har någon politik för att nå miljömålet, som man på andra ställen i propositionen slår fast att det här ska lösa allt, att det här är regeringens samlade strategi för att nå miljömålet. Jag påstår inte att den socialdemokratiska politiken skulle lösa problemet till fullo och nå miljömålet Giftfri miljö, men jag påstår att vi har långt mer konkreta förslag för att klara detta miljömål jämfört med regeringen. Jag ska ta några exempel från vår socialdemokratiska politik. För det första har vi aviserat en miljömålsmiljard. i direkta investeringar ska gå till lokala krafter. De ska gå till kommuner, företag och föreningar i samverkan som vill göra skillnad, som vill göra någonting mer för att vi ska nå våra miljömål. De ser att vi faktiskt kan lösa gemensamma utmaningar tillsammans. Detta är vi beredda att stödja. För det andra är vi mycket oroade över forskningsresultat som visar att bisfenol A i mycket små doser kan ge effekt på hälsan. Det är därför som den europeiska myndigheten har sänkt gränsvärdet från per kilo kroppsvikt till . Det är alltså en mycket kraftig skärpning. Detta vill jag säga till de moderater som menar att Efsa har blåst faran över i sin rapport. Det de har gjort är alltså att skärpa gränsvärdet från 50 till 5. Bisfenol A är ett hormonstörande ämne som påverkar människans hormonproduktion. Det är ganska enkel kemi. Bisfenol A liknar det kvinnliga könshormonet och kan därför ta dess plats. Speciellt barn och är känsliga. Då räcker det inte att förbjuda bisfenol A i nappflaskor; bisfenol finns i tusentals andra matförpackningar och i vatten eftersom man har använt bisfenol vid relining av vattenledningar. Vi vill därför förbjuda bisfenol A i alla förpackningar som kommer i kontakt med mat i . Självklart är det kontroversiellt i EU eftersom vi har en gemensam politik med gemensamma regler, men vi tror att det här är viktigt. Då ansluter vi oss till andra länder som också vill ha ett förbud, till exempel , och trycket på kommissionen att ta fram ett förslag för EU ökar. Vad gör regeringen? Jo, centerpartisten skriver på att hon vill ha ett förbud; miljöminister skriver i propositionen att det inte är aktuellt med ett förbud. Vi anser att vi kan införa en kemikalieskatt. Kemikalieinspektionen har presenterat ett förslag på ekonomiska styrmedel för att minska kemikalierna i vardagen, ett mycket bra förslag tycker vi. Det tycker också , har vi förstått, som på sin stämma ställde sig bakom förslaget. Produkter som innehåller till exempel bromerade flamskyddsmedel och högflourerade ämnen ska beskattas. Det ger producenterna incitament att byta ut dem. har regeringen tillsatt en utredning som jag hoppas lämnar ett konkret lagförslag på en sådan skatt. Men sedan är frågan hur kloka politiker det finns på och den dagen utredningen lämnar sitt förslag. Vi vill stoppa farliga ämnen i våra kläder. En undersökning gjord av Testfakta visade att nio av tio jeans som vi köper till våra barn innehåller ämnet nonylfenoletoxilat som när det bryts ned bildar nonylfenol. Det är också hormonstörande och kommer ut i miljön när jeansen tvättas. Undersökningen visade att jeansen också innehåller det allergiframkallande ämnet analin. Det finns även andra ämnen i kläder så som flamskyddsmedel, nanopartiklar och kadmium. Jag som småbarnsförälder får känslan av att jag inte kan lita på det jag köper till mina barn. Vad innehåller gift, och vad innehåller inte gift? Man måste hänga med, läsa artiklar och ha koll. Jag vill inte ha ett sådant samhälle. Jag vill kunna lita på det jag köper. Det måste finnas regler som skyddar mig och barnen. Därför behöver vi ett textildirektiv i EU, ett regelverk som förhindrar att vi importerar gifter som är förbjudna i EU och som bidrar till en hälsosammare textilproduktion i hela vår värld. Avslutningsvis behöver vi en tuffare kemikaliepolitik i EU, en politik som driver fram innovationer och jobb för en hållbar kemi. Vi behöver en ny kemikalielagstiftning i EU som innefattar farliga ämnen och att de kan hanteras i grupp. Anledningen till att ofta inte hinner med är att utvecklingen inom industrin går så mycket snabbare. Över huvud taget behöver fler ämnen med farliga egenskaper föras in i Reach, den europeiska kemikalielagstiftningen. Lagstiftningen behöver stärkas på många plan. Substitutionsprincipen och försiktighetsprincipen behöver stärkas och lågvolymämnen inkluderas. Fler ämnen behöver omfattas av tillståndskrav, och kontrollen och efterlevnaden måste bli bättre. Vi vill se en ökad information till konsumenterna, och vi vill ha tydliga krav på innehållsförteckning. EU-länder ska tillåtas gå längre i sin egen kemikalielagstiftning. Vi ser också en stor potential i att låta den offentliga sektorn genom sin upphandling verka för ett miljövänligare samhälle med minskade kemikalier i offentliga verksamheter. EU gjorde 2012 en analys av regelverket i Reach, den europeiska kemikalielagstiftningen. Det ledde inte till så stora förändringar. Nästa genomgång ligger längre fram i tiden. Tåget har med andra ord gått. Den gjorde ingenting. Den gjorde som miljöministern i det där samtalet som beskriver i sin bok, satt tyst. vet vi att en förstärkning och en förbättring av regelverket i EU är en förutsättning för att vi ska klara miljömålet Giftfri miljö. I propositionen skriver regeringen att Reach, den europeiska kemikalielagstiftningen, behöver ses över. är vi där igen. har beslutat om ett miljömål till 2020 om en giftfri miljö. Vi vet att vi behöver den europeiska kemikalielagstiftningen för att nå dit. Men regeringen lät tåget gå, och innan målet ska vara nått skriver regeringen att den vill göra något – . Hade regeringen fortsatt där den socialdemokratiska regeringen lämnade 2006 skulle man ha kunnat påverka EU inför analysen och förändringen av Reach . Men det är klart, då glömmer vi att det i en borgerlig regering fanns en statssekreterare som enligt generaldirektören för Kemikalieinspektionen inte trodde att kemikalier var något folkhälsoproblem och en minister som satt tyst. Då är det svårt för att i en borgerlig regering, och med en passiv kemikaliepolitik, komma och i sista stund försöka styra upp det hela. Det är hög tid för en regering och ett som driver ett aktivt, långsiktigt, pålitligt miljöarbete som kan bära jobb och välfärd. 10 (MP): Mitt liv var så mycket enklare innan jag började fördjupa mig i kemikaliefrågor. när jag bara var så där vanligt miljöintresserad och tänkte att man klarar sig väl om man köper ekologiskt och miljömärkt var livet enkelt. Sedan hamnade jag i miljö- och jordbruksutskottet och var tvungen att läsa på en del om kemikaliefrågor och insåg att de där ondskefulla kemikalierna lurar där man minst anar det. stod jag och min sambo och lagade då min sambo lite försynt frågade: Hur kommer det sig att du som är så nojig med kemikalier aldrig funderat på den där gamla mixerstaven i plast som du kör ned i den varma soppan? Det hade jag ju inte tänkt på, men jag började hysteriskt undersöka mixerstaven för att se vad den kunde vara gjord av. Där fanns en liten symbol med bokstäverna PC. Det brukar betyda polykarbonat i sådana sammanhang. Jag visste inte att man kunde göra mixerstavar av det, men det kunde man tydligen, och i så fall skulle den vara full med bisfenol A – rakt ned i vår goda . Då blir man så trött och önskar att vi hade en politik som kunde låta mig laga min goda i fred. Man kan förstås tycka att folk får väl själva ha koll på sina mixerstavar, stekpannor, matlådor, konservburkar, leksaker, barnvagnar, kläder, regnställ, golv, soffor, hudkrämer, ja alla de saker där vi kan hitta kemikalier som vi inte vill ha i våra kroppar och definitivt inte i barnens kroppar. Det skulle vara ett alternativ, men jag tror inte riktigt på det. Även om man självklart kan göra mycket genom att välja miljömärkt och ekologiskt är det inte rimligt att man ska behöva ha en doktorshatt i kemi för att kunna navigera sig igenom en vanlig butik. Vad gör man om man lyckats kemikaliesäkra sitt hem? Vad gör man när man lämnar sin borg till hem och ger sig ut i livet utanför hemmet? Om man skickar barnen på dagis, ska man då behöva vara rädd för att de leker på ftalatgolv, äter på bisfenol A-tallrikar, suger på leksaker med tungmetaller – och kanske äter mat med lite bekämpningsmedelsrester när de ändå håller på? Nej, vi behöver politik. Vi vet att barnen är de som är känsligast för kemikalier. Inte minst kan de hormonstörande kemikalierna orsaka stor oreda i små växande kroppar. Det är därför framför allt för barnens skull som vi behöver en stark kemikaliepolitik, en politik som ger alla barn en giftfri uppväxt, en politik där föräldrar kan känna sig trygga med att deras barn inte kommer till skada eftersom det som man köper till barnen är säkert. Vi behöver en politik som lyfter kemikalieångesten från våra axlar och lägger ansvaret där det hör hemma, i politiken. Vår roll som politiker är enkelt uttryckt att se till att det som är farligt också ska vara förbjudet. När jag säger farligt menar jag inte att det är myndigheterna som bortom allt rimligt tvivel ska bevisa att någonting är farligt innan man kan göra något. Det ska ligga på tillverkarna att visa att någonting är ofarligt, alltså om det finns sund vetenskap att tillgå som visar att någonting är riskabelt. Det var egentligen ursprungstanken med EU:s kemikalielagstiftning Reach när den började tas fram, men som det har blivit kan vi konstatera att Reach är helt otillräckligt när det gäller att skydda oss mot alla de kemikalier vi omger oss med, och de är inte få. Att tröska alla farliga ämnen igenom Reach tar hutlöst mycket tid. Ändå är det i första hand den vägen regeringen valt i den här propositionen. Självklart är det allra bäst om vi kan förbjuda de farliga ämnena i hela EU, inte bara i . Och självklart är det jättebra om vi kan vässa Reach så att det blir det verktyg det var tänkt att bli, ett verktyg som verkligen kan svara upp mot de utmaningar vi står inför. Men regeringen tycker inte att det nu riktigt är läge för det eftersom majoritetsförhållandena i EU är sådana att man riskerar bakslag om man öppnar upp Reach. Kanske är det en riktig bedömning, men frågan är vad vi gör . Ska de som är barn växa upp i en kemikaliemarinad medan vi låter EU:s kvarnar mala? Vi gröna tycker inte det. Vi gröna tycker att vi i ska utnyttja det utrymme som finns och på egen hand gå före och förbjuda de farliga ämnena. Visserligen sätter EU upp begränsningar för vad vi får och inte får göra på kemikaliepolitikens område, men regeringen konstaterar i propositionen att det finns flera exempel där har gått före och infört nationella förbud eller andra begränsningar och att det sedan har lett till att man följt upp de begränsningarna med EU-reglering eller rent av reglering på global nivå. Trots de positiva exemplen bakåt i tiden skriver regeringen att man endast i undantagsfall kan ha anledning att överväga nationell lagstiftning inom det icke-harmoniserade området. Det är väldigt svagt. bör utnyttja det utrymme som finns för att självt förbjuda farliga ämnen. Det är inte bara ett sätt att skydda svenska barn och ge dem en giftfri uppväxt, utan det bidrar till att fler barn kan få den möjligheten. Vad är det då vi i vill förbjuda? I betänkandet redovisar vi hela listan, och för att slippa rabbla upp konstiga förkortningar kan jag kort nämna att vi försökt utgå från barnens perspektiv. Det innebär att mycket fokus hamnar på de hormonstörande ämnena bisfenoler, ftalater och parabener. Det gäller särskilt vardagsprodukter som barn kommer i kontakt med. För den som inte varit i kontakt med barn kan jag nämna att barn inte enbart använder saker som är gjorda för barn, utan det finns mycket som barn kan tugga på. Detta sagt bara så att vi är överens. Regeringen skriver fint om dessa ämnen, men vad man mer konkret ska göra är lite mer diffust. Mycket verkar stanna vid utredningar, som att man ska kartlägga användningen av olika ämnen och sedan tala med branschen och fråga om de inte kan vara snälla och plocka bort ämnena. Den som känner sig trygg med att det kommer att lösa alla problem kan räcka upp en hand. Nej, ingen räcker upp handen. Jag tror att vi behöver förbud, men vi behöver också kompletterande verktyg. Där det av olika skäl inte är möjligt eller lämpligt med förbud kan man använda ekonomiska styrmedel, vilket åtminstone gör det dyrare och därmed mindre attraktivt att använda farliga ämnen. Konstgödselskatten, som fanns tidigare, var ett exempel på en kemikalieskatt som bidrog till att minska kadmiumspridningen på våra åkrar, men den tog regeringen bort. har man däremot bestämt att man ska utreda andra kemikalieskatter, dock inte just den. Ett enkelt första steg skulle vara att återinföra kadmiumskatten. Sedan finns det en rad kemikalieskatter som Kemikalieinspektionen redan tittat på och som man ganska enkelt skulle kunna gå vidare med i stället för att backa bandet och sätta i gång en ny utredning, som regeringen nu gör. Förutom lagstiftning och ekonomiska styrmedel är offentlig upphandling ett viktigt verktyg i kemikaliepolitiken. När offentlig sektor som stor kund börjar efterfråga giftfria alternativ börjar det hända saker. Då blir det attraktivt för företagen att ta fram de produkterna. har spelat en viktig roll för att stödja kommunerna i deras arbete med giftfri upphandling. Inte minst har projektet förskola betytt mycket för att hjälpa kommunerna att avgifta sina förskolor. Det är därför med stor sorg vi konstaterar att regeringen nu tänker lägga ned . Alla upphandlingsfrågor ska i stället samlas under , som inte precis utmärkt sig för att vara så väldigt pådrivande i miljöfrågor och som i egenskap av myndighet inte har samma möjligheter att vara offensiva som ett mer fristående miljöstyrningsråd. Projektet förskola är ett av de projekt som riskerar att gå om intet, vilket vore väldigt tragiskt. Därför menar vi från sida att regeringen borde stoppa nedläggningen av . Lagar och regler i all ära, men de ska följas också om det ska vara någon poäng. Här spelar tillsynen en viktig roll på alla nivåer. EU:s kemikaliemyndighet måste bli bättre på att följa upp och granska brister i underlagen från företagen, vilket har visat sig vara ett problem i implementeringen av Reach. Den måste också kunna sätta in sanktioner mot dem som missköter sig. Den svenska Kemikalieinspektionen har en viktig roll i tillsynen på nationell nivå av importörer och tillverkare men också genom att stödja kommunerna i deras tillsyn. Tiden rinner i väg. Kemikaliepolitik kan lätt bli något tekniskt. Jag har försökt skona er från alla långa listor över konstiga ämnen. Den som vill fördjupa sig kan hitta DINP, DIDP, DNOP och andra tungvrickare i våra reservationer i betänkandet, men om vi försöker hålla det lite enkelt: Se till att det som är dåligt är dyrt och att det som är farligt är förbjudet! Jag tror att vi kommer långt om vi har det som tumregel. Med den tumregeln, fru talman, yrkar jag bifall till reservation nr 7. 11 (SD): har fyra reservationer i detta betänkande, men för tids vinnande nöjer jag mig med att yrka bifall till reservationerna 29 och 34. Ingen vill nog ha läkemedelsrester i våra vattendrag, men alla vill vi kunna bruka läkemedel den dag vi blir sjuka. Det är nog ingen som vill ha bekämpningsmedel i vårt grundvatten, men alla vill vi väl att bonden ska kunna skörda bra skördar och att vi ska kunna äta oss mätta. Likaså är det nog ingen som vill komma i kontakt med potentiellt skadliga flamskyddsmedel, men man vill heller inte riskera att huset brinner ned och därmed riskera sin familj eller sina barn. Så här ser det ofta ut med kemikalierna vi använder. De har i många fall både för- och nackdelar, och analysverktygen är ofta otillräckliga för att på ett korrekt och heltäckande sätt värdera risk mot förtjänst. Försummelse och girighet kan det säkert finnas rikligt med exempel på, men av de kemikalier som vi av olika anledningar använder i är det väl få, om ens några, som är framtagna med ont uppsåt. Det kan vara någonting som är bra att påminna om i en sådan här debatt. Att rakt av förbjuda en lång rad kemikalier låter sig inte göras utan att det får andra negativa konsekvenser. Med detta sagt vill jag ändå framhålla hur viktigt det är att konsekvent arbeta med att dels riskbedöma olika kemikalier, dels fasa ut dem som visat sig ställa till med mer elände än förtjänster. Att små barn inte kommer i kontakt med farliga kemikalier och gifter måste givetvis få mycket hög prioritet. Man måste vara lyhörd mot den internationella forskningen och egen nationell forskning och ha ett ständigt pågående arbete med riskanalyser. Ett gott arbete på detta område kan ge positiva effekter på folkhälsan. Ett stort problem – ett demokratiskt problem, menar jag – är dock att vi har en mycket begränsad beslutsmakt över kemikalielagstiftningen. Svenska folket påtvingas exponering av en rad kemikalier vare sig vi vill eller inte. Detta beror på att lagstiftningen är, som det så fint heter, harmoniserad i EU. Även om våra 349 riksdagsledamöter här i kammaren enhälligt skulle vilja införa ett förbud mot en viss kemikalie som vi bedömt vara giftig är det inte alls säkert att vi får göra det, utan vi måste driva det hela vägen genom monsterstaten och monsterbyråkratin i . Att ett medlemsland inte tillåts gå längre än för att skydda sina medborgare tycker jag är fullständigt absurt. Precis som med dvärgbandmasken, tbc-smittade kossor och mycket annat som EU inte låter skydda sig emot ser vi från ett stort problem med att vi inte tillåts bestämma över vår kemikalielagstiftning själva. har i detta betänkande en reservation där vi lyfter fram frågan om läkemedelsrester i miljön. Vi menar att man bör utreda möjligheten att öka användningen av ekonomiska styrmedel för att minska mängden läkemedel som hamnar i kretsloppet, men också säkerställa att samhällskostnader läggs på tillverkare, importörer och andra aktörer i enlighet med principen om att förorenaren betalar. Detta skulle kunna bidra till att finansiera framtida ombyggnationer av vattenreningsverk samt omläggningar, nyläggningar och reningssystem för avlopps- och dricksvattenrör. Regeringen tar förvisso i propositionen upp problematiken med läkemedel och exemplifierar bland annat med att antibiotika i miljön kan bidra till ökningen av antibiotikaresistenta bakterier. Några direkt skarpa förslag har dock åtminstone jag inte kunnat finna på det här området. Detta är en fråga som vi hoppas får mer fokus framöver. Därmed yrkar jag bifall till reservation nr 34. I en annan reservation har vi lyft upp problematiken med parabener. Detta är en grupp av kemikalier som används som konserveringsmedel i livsmedel, hygienprodukter och kosmetika. Vissa parabener anses vara hormonstörande. Ämnena kan påverka människors hälsa och miljön genom att de efterliknar, ökar och ibland hämmar effekten av hormoner. Ett antal undersökningar pekar på ett samband mellan kända hormonstörande ämnen och såväl en reducering av sädescellsantalet som en ökning av risken för testikelcancer. Allt detta sammantaget pekar i en och samma riktning, nämligen att flera parabener skäligen kan anses vara direkt skadliga för människor. Regeringen bör därför verka för att det införs ett förbud mot denna kemikaliegrupp i produkter som är avsedda för småbarn, till dess att man med säkerhet kan konstatera att dessa kemikalier inte är hälsovådliga. Därmed yrkar jag bifall till reservation nr 29. 12 (V): Vi debatterar regeringens strategi för en giftfri vardag. Strategin ska vara ett sätt att uppnå miljömålet Giftfri miljö. 14 av de 16 uppsatta miljökvalitetsmålen uppnås inte av regeringen. Miljömålet Giftfri miljö är ett av dessa. Jag tycker att det är bra att regeringen har lagt fram denna strategi, och jag tycker att det är bra med ett ökat fokus på kemikalier i barns vardag. Man föreslår exempelvis en kadmiumstrategi, ett textildirektiv och minskad miljöpåverkan från kemikalier i läkemedel. Jag tycker också att det är bra med förslaget om ett för ökad substitution av farliga ämnen. Det finns alltså bra saker att ta fasta på i strategin. Men det är alldeles för lite, och det är alldeles . Regeringen har styrt , och den allvarliga situationen med miljögifter, tungmetaller och andra farliga ämnen som sprids ut i miljön och som finns i vår vardag, på , i förskolor, i våra garderober och i våra livsmedelsförpackningar, har varit allmänt känd under hela den långa tid regeringen har styrt. kommer man med en strategi med få bindande krav. Inte ett enda konkret förbud mot en enda farlig kemikalie finns med i strategin. Därför tycker vi från att det inte räcker. Det bästa sättet att bli av med de farliga kemikalierna är förstås att förbjuda dem. Det borde göra i större utsträckning. Jag vill understryka att förbud i också kan vara ett sätt att påverka EU och andra länder. Om vi går före och visar att vi vill ha nationella regleringar mot det som vi kan visa är direkt skadligt för oss och för miljön kan andra länder haka på och EU sedan förhoppningsvis reglera ämnena. Några av de kemikalier som vi i anser är särskilt aktuella att hantera och införa förbud mot har nämnts tidigare av flera talare. Ett ämne är bisfenol A, som är ett hormonstörande ämne. Regeringen har redan tagit upp det ämnet som stort och problematiskt. Det finns nu förbud mot bisfenol som kommer i kontakt med barn. Vi i tycker inte att det räcker, utan vi vill ha ett totalförbud mot bisfenol A. Det kan också handla om perfluorerade ämnen, till exempel PFOA som det har rapporterats en hel del om på nyheterna . PFOA finns i till exempel impregnerat papper, textilier och brandskum. Det är en stor miljöfara på många ställen i landet. Det handlar om nonylfenoletoxilat, som finns främst i textilier. I textilier finns också triklosan och silver. De tillsätts i kläder för att minska utsöndringen av svett och lukter. vet vi att de påverkar oss människor negativt. Vi borde införa förbud mot den användningen i textilier och kläder. Det handlar om en tydligare reglering av mjukgörare i plast, till exempel ftalater. Ftalater är något som våra barn verkligen kommer i direkt kontakt med. De stoppar plastleksaker i munnen, de kramar leksakerna och gosar med dem. Leksakerna finns i sängar och badkar med varmt vatten där ftalaterna kan fällas ut. Här är jag besviken på att regeringen inte tar ett tydligare grepp om mjukgörarna. Det kan handla om det bromerade flamskyddsmedlet deka-BDE, där vi i tidigare hade ett förbud. tog inte strid mot EU utan släppte lättvindigt förbudet. Det tycker jag var fel. Jag tycker att vi borde ha stått fast vid vårt tidigare förbud. Det är ett tydligt exempel på ett ämne där vi borde ha tagit strid mot EU, och jag tror att vi skulle ha haft goda förutsättningar att vinna. Azofärgämnen i livsmedel, främst i godis och en del drycker, är ett stort problem för allergiker i vårt land.