prot · H10979 · 2014-03-06 00:00:00 — Det är allvarligt, men man ska komma ihåg att vi har fått ned den mer omfattande numerären rymningar. Det handlar mycket om säkerhetsarbete som bedrivs inom kriminalvården och som jag också tycker att vi alla här kan vara nöjda med. Det handlar inte minst om den dynamiska säkerheten. Där många andra länder bara satsar på taggtråd, vakter och vapen jobbar vi mer med att kombinera teknisk och fysisk säkerhet med att personaltätheten ska vara hög och att man kan jobba nära klienterna och de intagna för att vid behov kunna flytta runt i konstellationerna och på så sätt slå sönder gäng som faktiskt finns inom våra fängelser, vilket är, vill jag understryka, ett problem som snabbt kan bli mer allvarligt igen. Kriminalvården och möter detta med en väl fungerande kriminalvårdsunderrättelsetjänst för att veta vilka personer som är intagna och för att motverka dels våld mellan dem, dels våld mot personal eller andra säkerhetsproblem. Det har varit en mödosam väg med alla dessa inpasseringskontroller, narkotikahundar och allt vad vi har gjort för att få bort narkotikan på våra anstalter. Det är inte narkotika exakt överallt , men det har gjorts mycket. Alla vi här som har varit runt mycket på fängelser vet att det är helt meningslöst att bedriva någon verksamhet om det flödar narkotika där inne, men det flödet har vi lyckats täppa till genom insatser både från tidigare regeringar och den här regeringen, vilket jag tycker vi ska vara nöjda med. Säkerheten är grunden. Innehållet har fått ett lyft, vill jag understryka. Sedan är frågan vad vi kan göra mer. Kriminalvården är inne i ett förändringsarbete just . Man vill att enmyndighetsidén ska slå igenom fullt ut så att det blir lika på våra anstalter. Det ska vara andra saker, helst närhetsprincip, som vid verkställighet avgör vilken anstalt den intagne ska avtjäna sitt straff på. Mycket av Kriminalvårdens förändringsarbete handlar om att få ut verksamheten närmare de intagna. Det blir bättre när det gäller verkställighetsplaner men också bättre kontakt med de medarbetare i Kriminalvården som jobbar närmast de intagna på daglig basis, oavsett om gäller utbildning, behandling eller arbetsledning. Kriminalvården har fått uppdrag från regeringen med olika inriktningar men också extra stöd för att utveckla det återfallsförebyggande arbetet. Jag tycker att Kriminalvården är en förebild med sitt vetenskapliga råd när det gäller att veta vad man håller på med. Det är flera myndigheter bland de brottsbekämpande som borde ha det, kan jag tycka, men som inte har det . Man gör alltså mycket, inte minst för unga. Häktestiderna har varit uppe. Vi får inte glömma bort att det ute på häktena görs stora insatser tidigt för de unga. Vid behandlingen är det – gräddfil är väl att ta i för en som sitter inlåst – fokus på skolgång, sysselsättning och kontakt med alla möjliga personer. Unga män är att betrakta som barn. Är de då misstänkta för ett sexualbrott mot en lika ung flicka är det viktigt att brottet utreds och att de här personerna inte ges en enda chans att snacka ihop sig. Då förekommer det restriktioner också för unga, även om de förhoppningsvis får ta del av viss skolgång och ha kontakt med någon person. Fokus på det rehabiliterande, återfallsförebyggande, det breda arbetet, säkerhetsarbetet – där har det gått åt rätt håll. Jag tycker också att häktestiderna är en central fråga, och jag välkomnar för del rapporten. Det finns en viss slentrianmässighet . Jag tycker att man kan göra mer för att tillåta personer som är misstänkta för helt olika saker att ha kontakt med varandra till och från för att mildra den omänsklighet som det annars innebär att vara isolerad. Och man är kreativ på många av de häkten som jag har besökt. Låt oss återkomma i den delen. Det föreslås en lagstadgad tvåtimmarsrätt i stället för en entimmesrätt. Det kanske vi ska återkomma till. Men vi får inte glömma bort att det ibland är långa perioder, för det är komplicerade rättsfall och utredningar. En sak som jag vill ta upp och som varit uppe i debatten är tillsynen av kriminalvården. Jag hoppas att vi snabbt och effektivt kan utreda det. Det är klart att vi måste ha en rejäl tillsyn av kriminalvården. JO går mer eller mindre på knäna , delvis för att det är väldigt mycket konstiga anmälningar. En fin sak, fru talman, är att man får utbilda sig inom kriminalvården. En del utbildar sig juridiskt. Det gör att det kommer in några hundra JO-anmälningar om alla möjliga konstiga saker. Det kan ibland skymma de viktiga saker som har att granska. Jag tror att en separat tillsynsmyndighet för kriminalvården skulle avlasta JO till förmån för JO:s mer klassiska uppgifter. Det är viktigt att vi har en sådan tillsyn över svensk kriminalvård, och det kan vara en förebild för andra i världen. Jag tror att vi måste fortsätta att fokusera på att de intagna kommer bättre ut och fokusera på jobben. Vad gör man efteråt? Hur ska vi se till att de här personerna verkligen får en chans att klara sig när de väl är ute? Vi har pratat om jobb och bostäder, och jag välkomnar alla förslag som skulle underlätta situationen i det avseendet. Det finns ingenting som hindrar en enda kommun att göra insatser för sina medborgare. Vi måste fundera på hur vi långsiktigt än mer kan förstärka civilsamhället som gör enorma insatser för att hjälpa personer med mycket trasiga levnadshistorier att klara sig utanför murarna, ta rätt väg i stället för fel väg och komma tillbaka efter fängelset. Med dessa ord vill jag för del yrka bifall till förslaget i betänkandet och avslag på reservationerna. 176 (V) replik: Det var roligt att höra . Vi delar många uppfattningar. Vi hade en budgetdebatt där vi från anförde att vi vill införa en villkorad, naturligtvis, halvtidsfrigivning för förstagångsdömda. Det skulle göra att det frigörs resurser som skulle kunna användas till hjälp med bostad, utbildning och eventuellt jobb om det går bra. Jag tog upp att kommunerna kläms ganska hårt ekonomiskt, för de måste prioritera väldigt hårt. Förslaget att införa en inslussningspeng skulle det vara roligt att få en kommentar till. Det här med en villkorad halvtidsfrigivning för förstagångsdömda finns en stor utredning om. Det gäller utredning som ni har beställt. Det handlar om villkorligt fängelsestraff för dem som har fått eller mindre i fängelse. Finns det några förutsättningar för den här regeringen att skaka loss lite öronmärkta pengar? 177 (FP) replik: Jag vill gärna söka nya påföljder. Det arbetet avtar aldrig. Jag tror att vi behöver fortsätta att utveckla påföljdssystemet. Vi har haft en utveckling mot alltmer av elektronisk övervakning. Jag tror att vi behöver göra ännu mer på inte minst kontraktsvårdssidan. Vi vet att många kommuner de facto är klämda, även om den absoluta största delen finansieras av staten via Kriminalvården. Utslussningspengen finns till . Men några kommuner väljer ändå att bygga hockeyhallar i stället för att hjälpa sina mest utsatta, trasiga eller, för att tala klartext, kriminella medborgare till bättre liv och avstår. Det är naturligtvis inte lyckosamt. Jag tycker att man ska fundera på om inte staten ska ta hela ansvaret. Det är en reform som jag tycker att man mycket väl ska kunna titta på efter höstens val när man sätter upp agendan. Vi i , och jag vet andra partier i Alliansen, utesluter inte att vi mer kopplar ihop fängelsestraff med andra påföljder som är utdömda men som verkställs i frihet utanför för att underlätta utslussningen. Villkorligt fängelse för vissa typer av brott utesluter jag inte heller. Vi måste vara mer kreativa. Fängelsestraff ska användas för de fall där det är nödvändigt. Låt mig säga, fru talman, att jag tror att det är mycket mer pedagogiskt att se till att de straff som utdöms också avtjänas. Möjligheten att över huvud taget bli föremål för någon form av frigivning ska vara kopplad till exceptionell skötsamhet. Man ska vara tydlig med att det finns både uppmuntran och negativa effekter, ett spelrum. Det ska spela roll om man sköter sig. Det gäller allt från sexualbrott till ungdomar som behöver alltmer av eftervård. 178 (V) replik: Det var en lite överraskande tanke att staten skulle ta över hela utslussningskostnaden. Det är i sig kanske inte något fel med att staten tar hela kostnaden, , för att hjälpa de intagna att komma tillbaka och få en rejäl chans. Många hör av sig och säger att de inte har någonstans att ta vägen. Det blir kriminalitet på nytt. Det tycker jag verkligen är synd, för samhället kostar på väldigt mycket när det gäller utbildning, program för missbruksbehandling och sådant. Alla förlorar på om den som friges återgår till den kriminella banan. Därför vore det mycket bra om man kunde pröva denna inslussningspeng. När det gäller och det som även tar upp om att detta med skötsamhet ska gälla om man hamnar på anstalt, är det så att Kriminalvården, om den intagne missköter sig, kan fatta beslut om att man får sitta längre på anstalten i stället för att bli villkorligt frigiven. Men om ett straff har utdömts och strafftiden har gått ut, då är man fri. Dock är det även möjligt att skjuta upp den villkorliga frigivningen om den intagne missköter sig. Jag vill ställa en fråga till . Har du någon aning om när kan komma med sitt förslag? Hur långt fram i tiden är det? 179 (FP) replik: Jag vill inte spekulera i det. Men jag kan tänka mig att det blir efter valet. kanske är glad för att det är bara sex dit. Vi har i de propositionsförteckningar som finns redovisat vad som ligger framför oss, och allt detta är ännu inte färdigskrivet av hårt arbetande medarbetare. Man ska inte utesluta att det kan komma någon del före valet, men jag tror inte det. 180 (C): Kriminalvården är i en sådan situation att akuta åtgärder måste vidtas för att lösa överbeläggningsproblemen. Det sade jag i mitt anförande här i kammaren när vi hade motsvarande kriminalvårdsdebatt 2004. Jag vill gärna påminna om detta. Så såg nämligen svensk kriminalvård ut när Socialdemokraterna hade styrt med hjälp av och . Det är viktigt att minnas hur det var. Det är lätt att glömma bort nu när vi 2014 talar om tomma platser, bättre utbildningsresultat och mindre narkotika, och när vi i princip inte har några rymningar och få avvikelser vid permission. Det som jag läste upp i början var från debatten om betänkandet . Det var före den stora rymningsvågen som skedde . Eftersom jag inte kandiderar för omval blir detta sannolikt min sista kriminalvårdsdebatt här i kammaren. Därför har jag suttit och läst igenom gamla anföranden, både mina egna och andras. Det var intressant. besökte jag Svartsjöanstalten och Färingsöanstalten ute på . Det gjorde jag även 2004. På Svartsjöanstalten finns det nu 83 platser. Det fanns det även 2004. Då var det 110 intagna på 83 platser. är det 54 intagna. Då hade man satt in sängar i städskrubbar, i tvättstugan, i , i skolan, i ett förråd, i en friggebod, i en isoleringscell och i en iskall gammal manskapsbod som tidigare hade använts i skogsbruket för att få plats med alla. Då diskuterade man hur man skulle få plats med alla. Alla måste äta i matsalen. diskuterar man hur behandlingsplatserna ska användas. Det är en enorm skillnad i svensk kriminalvård. den sommaren blev vi inkallade till extra sammanträde i justitieutskottet, och dåvarande justitieminister var ditkallad. Då hade vi haft flera rymningar från och , alltså de anstalter som har högst säkerhet. hade vi två rymningar. Det var i och för sig en fördubbling före då det var en rymning, och det gällde alla anstalter . Det är en enorm skillnad. Det är viktigt att påpeka detta. Det är lätt att höra vad som sägs i debatten, och man kan prata en massa. Men vi har faktiskt resultatet, och vi kan se hur kriminalvården ser ut , med Alliansen, jämfört med , då Socialdemokraterna hade styrt . Är allt då frid och fröjd inom svensk kriminalvård ? Det är klart att svaret måste bli nej eftersom allting alltid kan förbättras. Så är det. Om någon sätter sig ned och säger att allt är bra, kommer det att bli dåligt . Precis som flera har varit inne på tidigare fick Kriminalvården i uppdrag 2013 att kartlägga klienternas bakgrund. Det var mycket intressant att se det. Det är klart att man misstänkte att det såg ut ungefär som det gjorde. Ungefär hälften av klienterna hade högst nioårig grundskola, hälften hade egen bostad, var bostadslösa, endast en fjärdedel hade ett jobb, och hade missbruksproblem. Det är klart att alla dessa personer inte kommer att komma ut från kriminalvården efter någon månad, eller till och med med ett liv som är ordnat, med bostad och ett jobb. Det vore naivt att tro. Men vi ska ändå göra allt vi kan för de intagna. Ju mer ordnat livet är och man vet vad man ska göra den dag när man kommer utanför murarna, desto bättre chans har man att inte återfalla i brott. Det är där som resurserna ska läggas, och finns det ganska gott om resurser i kriminalvården eftersom antalet intagna är så mycket mindre. Det är dessutom nationalekonomiskt en oerhört klok satsning. Att satsa på att människor inte ska återfalla i brott är värt varenda krona. Om det är någonting som är dyrt för samhället är det när kriminaliteten fortsätter och människor återfaller i brott. Att dömas till fängelse är en påföljd som måste finnas för grova brott. Precis som andra har varit inne på är det klart att det inte är det perfekta straffet, det ska man inte tro. Kan man ersätta det med något annat? Det har man gjort till exempel när det gäller många korta fängelsestraff där man i stället har infört elektronisk övervakning. Då ser vi också bättre resultat – färre återfall i brott. Det är dit vi vill nå. Men hur man än vrider och vänder på det kommer inlåsning, alltså fängelse, att vara nödvändigt för de allra grövsta brotten. Själva påföljden – straffet – är att vara inlåst. Men när man väl är inlåst ska användas så bra som det bara går. Kriminalvårdens mål, Bättre ut, ska gälla även fortsättningsvis. Vi tjänar alla på att färre återfaller i brott. Med detta yrkar jag bifall till förslaget i betänkandet och avslag på reservationerna. 181 (KD): var jag på . Den handlar om stadens farliga platser och synen på brottslighet , men också om berättelser om vägen ur kriminalitet. En sak som var tydlig på utställningen och som gäller än är att det aldrig är lätt att bryta mönster, och det har det aldrig varit. Den kritiska perioden är, och har alltid varit, utslussningen. Kriminalvårdens viktigaste uppgift är att förhindra att interner fortsätter sin brottsliga bana den dagen de lämnar fängelset. Därför måste verksamhetens huvudändamål, i fängelset, vara att en återanpassning sker inför frigivning. Det ska ställas tydliga krav, och regler ska följas. Droger får naturligtvis inte förekomma. Tiden i kriminalvården ska följa olika steg som utifrån motivation ger den intagne större och större möjligheter till frigivningsförberedande arbete. För många är det viktigt att verkligen bryta med sitt gamla liv, speciellt gäller det våra unga. Det handlar om att komma ifrån nuvarande bostadsort, och det gäller inte bara tiden i kriminalvården utan även efteråt. Det är avgörande att samhällets stöttning fortsätter även efter frigivningen genom hjälp till bostad, arbete, utbildning och andra återanpassande åtgärder för att ge människor möjlighet att leva ett liv utan brottlighet. När fångar friges utan vettig sysselsättning, bostad och sociala nätverk drivs de rakt tillbaka in i kriminella kretsar. Det är oerhört viktigt för en frigiven att få ett arbete eller en praktikplats, så att denne får ett konstruktivt socialt nätverk och en stabilare privatekonomi. Det är här viktigt att betona det civila samhällets betydelse, inte minst när det gäller de sociala sammanhangen – föreningar bör uppmuntras att finnas med som en del i livet före och efter frigivningen. Jag tänker då på avhopparverksamhet såsom Passus och Exit på samt . Även andra delar av det civila samhället kan spela en väldigt stor roll. Det går inte att nog betona vikten av att samarbetet mellan Kriminalvården, kommunerna och det civila samhället funkar. Det gäller att se till varje person och dennes möjligheter. Självklart har varje person ett ansvar för sina handlingar, men vi får inte göra det svårare för den som vill leva ett skötsamt liv. Vi måste ha en fungerande kriminalvård som hjälper till men också ställer krav. den som är frihetsberövad sitter inne läggs mönster, men det är också där mönster kan brytas. ska vi även debattera ett betänkande om unga lagöverträdare. Det tål att sägas att tidiga insatser och brottsförebyggande är viktigt för att bryta mönster, och det kan förebygga. Det har vi mycket att vinna på. Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet och avslag på reservationerna. (Applåder) Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) 15 § Unga lagöverträdare betänkande 2013/14:JuU19 Unga lagöverträdare föredrogs. 182 (SD): Det är en självklarhet att det på ett grovt brott ska följa ett straff som står i proportion till den begångna handlingen. Det är någonting jag har lyft fram och påpekat . Det handlar om att visa brottslingar att de har agerat fel. Det handlar om att förhindra att nya offer kränks. Det handlar också om upprättelse för brottsoffer och anhöriga samt om att upprätthålla förtroendet för hela det svenska rättsväsendet. För att täppa till de luckor i lagen som gör att unga men tyvärr synnerligen grovt belastade brottslingar helt kan slippa straff, eller komma undan med mycket lindriga straff, föreslår tre saker: 1.15–18-åringar som döms för mycket grova vålds- och sexualbrott ska i vissa fall kunna dömas som vuxna. 2.Ungdomsrabatten på straff för dem som har fyllt 18 men inte 21 ska helt avskaffas. 3.Straffmyndighetsåldern ska sänkas från 15 till . Jag har varit tydlig tidigare, och jag vill vara tydlig också : Naturligtvis ska unga lagöverträdare i första hand ges vård och hjälp att ta sig ur sitt destruktiva beteende. Här spelar givetvis inte minst skolan en oerhört central roll. Det handlar såklart om att ge barn och ungdomar utbildning och trygghet – den trygghet de kanske inte har hemma – men också om att fånga upp dem . Vi ska fånga upp barn med särskilda behov, inte minst barn och ungdomar som har adhd. Det var intressant att lyssna på den debatt vi precis hade, och det är ganska intressant när man ser hur många intagna som faktiskt har diagnoser – inte minst adhd. Det är ganska skrämmande: Denna grupp, som när man ser till det stora antalet barn och ungdomar eller för den delen antalet vuxna i skolan, är ganska liten men oerhört överrepresenterad i våra fängelser och bland grova brottslingar. Naturligtvis ska vi, precis som många tog upp i förra debatten, jobba med detta när de väl är intagna. Men det är ännu viktigare att vi jobbar med det när de är unga. Därför är det oerhört tråkigt att se hur skolan tyvärr gång på gång brister i att fånga upp de här barnen och ge dem den trygghet och det stöd de behöver redan i skolan. Trots det kommer det dock att hända att barn och ungdomar begår grova brott. Även om det är ganska sällsynt begår ibland väldigt unga människor grova vålds- och sexualbrott. Jag menar att man om man är kapabel att begå de här väldigt grova brotten också är kapabel att ta konsekvenserna av sitt handlande. Det är viktigt. Vad vi än tycker om det är det nämligen så att förövarna ibland är ganska unga när det gäller de väldigt grova brott vi kan läsa om i våra tidningar. Det kan handla om rån, misshandel, våldtäkter, gruppvåldtäkter och ibland också mord. Trots att det är ganska ovanligt händer det alltså att förövarna är ganska unga; ibland är de till och med under . Det är såklart viktigt att samhället då är tydligt med och att denna unga människa känner och märker att det här inte är acceptabelt – att det inte är OK. Jag har tidigare tagit upp till exempel Kortedalamisshandeln , och jag kan nämna den också. Begår man det grova brottet att som ett gäng ungdomar i grupp nästan slå ihjäl en förtidspensionär – man sparkar på hans huvud ungefär som om det vore en fotboll – tror jag inte att man lär sig att man har gjort fel när man får ett straff som inte är något straff. Man har inte lärt sig att man har gjort fel när man sitter och skrattar i rättssalen och lägger ut bilderna på Facebook. Samhället måste i de fallen vara väldigt tydligt med att det de har gjort är väldigt grovt. Vi ska visa att det inte är okej, och ska man få ett straff som motsvarar den handling man har begått. Det är väldigt viktigt. Samtal med socialsekreterare och några timmars krattande av rabatter är inte ett straff som motsvarar det brott killarna i det här fallet begick. Detta rubbar inte minst medborgarnas tilltro till rättssystemet. Om vi ska ha en tilltro till rättssystemet från medborgarna, om trovärdigheten i påföljderna ska kunna upprätthållas och om acceptansen för domstolarnas påföljdsbestämning ska kunna vara hög förutsätter det, än en gång, att påföljden ger uttryck för gärningens allvar – även när vi talar om unga brottslingar. Det är mycket viktigt. Jag vill avsluta med att ta upp en artikel – ni har säkert läst den – där den tidigare överåklagaren kommenterar att fem tonårspojkar dömdes till ungdomsvård efter en väldigt grov våldtäkt i . Jag tänkte kort citera Alhem. Han säger: För brottsoffret är det ingen skillnad om det är ett barn eller vuxen som dödar eller skadar någon Det finns inget så grovt brott som grov våldtäkt där brottsoffret överlever, det är viktigt att säga. Detta är ett exempel på den disharmoni mellan vad man kan förvänta sig som vanlig människa och den möjlighet som finns påföljdsmässigt för domstolarna. Han säger också: Man behöver se över lagen på något sätt så att det finns en längre tids möjlighet att utbilda och frihetsberöva ungdomar, som en strängare variant av sluten ungdomsvård. Med det vill jag yrka bifall till reservationen. 183 ARHE HAMEDNACA (S): ska vi debattera betänkandet Unga lagöverträdare som handlar om brottsförebyggande arbete, handläggningstider, ungdomsdomstolar och påföljder. Mitt anförande kommer att vara inriktat på betydelsen av brottsförebyggande arbete. Det finns flera faktorer som kan påverka och förklara varför unga personer lockas att hamna i någon form av kriminalitet. Faktorer som hög arbetslöshet, bristande stöd i skolan och ökade klyftor i samhället är några exempel som gör att unga människor riskerar att rekryteras av kriminella nätverk och hamna i kriminalitet. För att långsiktigt få ned brottsligheten måste arbetslösheten och klyftorna i samhället minska. Genom satsningar på välfärden skapar vi förutsättningar för en trygg uppväxt för barn och ungdomar som får dem att växa och utvecklas. Vi socialdemokrater är övertygade om att en helhetssyn på de politiska lösningarna krävs för att nå ett tryggt och framgångsrikt samhälle. Ett samhälle där alla får del av välfärden minskar risken för unga människor att hamna i kriminalitet; på det sättet hänger välfärdspolitiken och kriminalpolitiken ihop. Den skattesänkarpolitik som bedrivits under den borgerliga regeringsperioden har dragit isär landet och ökat klyftorna i samhället. Därför är jag djupt oroad över det samhälle vi ser som sakta dras isär och där klyftorna ökar. Det råder en hög ungdomsarbetslöshet, och många klarar inte skolan. Det satsas för lite på ungdomar . Ungdomsarbetslösheten är hög, skolresultaten blir sämre och ungdomsgårdar läggs ned. Det behövs mer till skolan och större satsningar mot ungdomsarbetslöshet. Det blir enklare att begå kriminella handlingar om man känner att det man gör inte har någon betydelse. Om ungdomar dessutom inte har någonting att sysselsätta sig med på sin fritid är det lätt att de söker spänning på annat håll. Handläggningstiderna går åt rätt håll, men de är fortfarande för långa för unga lagöverträdare. Regeringen har ökat resurserna till rättsväsendet och polisen, men effektiviteten har blivit allt sämre. Om det beror på bristande ledning, bristande styrning, ointresse eller passivitet är svårt att veta.