prot · H109129 · 2014-06-23 00:00:00 — Där var man tidigt ute med att ställa krav på olika sätt, inte minst inom näringslivet. När det handlar om näringslivet här i och den diskussion som vi har just nu kring undantag, till exempel på hälso- och sjukvårdsområdet, ser jag tyvärr att oppositionspartierna bara vill rikta in sig på att försöka ta bort så många aktörer som möjligt inom hälso- och sjukvårdsområdet. Det är intressant att pratar om valfrihet. Vad är det för valfrihet om man lyckas få bort en mängd näringsidkare inom vård- och omsorgsområdet? Vad handlar det om för vård- och omsorgsföretag och hälso- och sjukvårdsföretag som har fler än tio anställda? Det är ganska få – tro mig! Jag har gått igenom ett antal SNI-koder över landet och tittat på olika former av sådana företag. Det är väldigt få som har över tio anställda. Vi kan ta en tandläkarmottagning som ligger på andra våningen och har gjort det . Ska man då helt plötsligt välja just den tandläkaren, bara för att man måste göra det, medan det finns tio andra tandläkare som man kan välja där man kan komma in med sitt funktionshinder? Är det så att vi kan ha något slags relevans i den här diskussionen? Det handlar väl ändå om att vi måste se det som jag talade om från början, att det finns människor med många olika typer av funktionsnedsättningar. Jag tror rent av att vi allihop som sitter i vårt utskott har någon form av funktionsnedsättning. Jag är i alla fall en av dem som har det, fast det inte alltid syns. Jag är en av dem som inte blir glada när folk tar med sig hundar och andra djur i tunnelbanevagnar och olika allmänna utrymmen där man inte får ha det. Jag är pälsdjursallergiker, och det kan faktiskt vara oerhört besvärligt emellanåt, för att inte tala om alla personer som man har fått avstå från att umgås med därför att de har katt- och hundkvalster, har ridit eller vad det kan vara. Det finns en mängd olika typer av funktionsnedsättningar som inte syns. Jag har också jobbat med personer med arbetshinder, till exempel neuropsykiatriska funktionsnedsättningar. Där finns det helt andra orsaker som gör att man kanske känner att man inte klarar av att gå in i en lokal där det är för mycket ljus eller ljud eller för mycket människor. Återigen: Hur ska vi kunna tillgodose alla former av funktionsnedsättningar så att alla blir nöjda? Jag är inte nöjd. Jag ser detta som en början, en viktig början på att också ändra attityder hos människor, att tillgänglighet, precis som jämställdhet och andra viktiga frågor som vi har diskuterat, faktiskt ska ses som en konkurrensfördel. När man startar en ny verksamhet, när man bygger om, när man restaurerar eller när man över huvud taget vill fräscha upp sin näringsverksamhet är det självklart att detta ska finnas med. Jag tror att många företagare och näringsverksamheter, speciellt inom hälso- och sjukvården, är så klarsynta att de förstår att när det gäller fysiska hinder är man bland de första att ta bort dem. Men det finns många andra verksamheter, och det finns naturligtvis en hel mängd saker att göra fortfarande, inte minst en attitydförändring till människor med funktionsnedsättningar. 81 (MP) replik: Jag har tittat på faktablad om funktionshinderspolitik. Under rubriken vill står det: inkludera bristande tillgänglighet i diskrimineringslagen. Lite längre ned skriver ni: skapa 10 000 nyanställningar för personer med funktionsnedsättning inom den offentliga sektorn. Jag känner inte riktigt igen anförandet utifrån det som står i ert program, för här står det inget om att ni vill göra inskränkningar. Men om jag ställer den frågan får jag säkert samma svar som jag fick från , att det är en början, så jag hoppar över den frågan. I stället undrar jag om kan se sambandet mellan att anställa väldigt många och tillgången på tillgänglighet. En fråga till gäller att se sambandet mellan attityder och den proposition som vi diskuterar nu om tillgänglighet. 82 (KD) replik: Jag är inte säker på att jag förstår fråga om att anställa väldigt många. Det handlar om att människor med funktionsnedsättningar över huvud taget måste kunna ha jämlika villkor med andra i samhället. I den meningen skulle vi som kristdemokrater aldrig backa. Skillnaden mellan oss och till exempel är att vi förstår och inser att man inte kan göra alla nöjda. Det blir ren populism när man från oppositionspartiernas sida tror att det går att göra alla nöjda, för det kommer inte att ske. Jag är ledsen, men allt går inte att lagstifta om. Men när det handlar om attityder är det precis just det. befinner sig inte i vårt utskott annars och har kanske inte varit med på våra debatter kring särskilt personer med arbetshinder. Där handlar det verkligen om att vilken arbetsgivare som helst – inte bara offentliga – ska kunna anställa personer med funktionsnedsättningar. Det finns till och med gott om ekonomiskt stöd för att göra det. Vilken arbetsgivare som helst ska kunna göra det, om de bara försöker lite och om de bara anstränger sig för att ta reda på möjligheterna att göra det. Det är en ren och skär attitydfråga. Där finns det verkligen inga hinder. 83 (MP) replik: Det är väl på grund av alla ansträngningar som görs som av alla personer med funktionsnedsättning är utan arbete. Det har aldrig varit så många med funktionsnedsättning som är arbetslösa som just . Det gäller speciellt unga. Jag vill påstå att ni har backat. Ni backar när ni inte kan se vilken vikt som tillgänglighet har när det handlar om attityder. Har man den attityden att något annat är viktigare än den medborgerliga rättigheten till delaktighet och tillgänglighet då har man ett problem om man så att säga vill gå in där genom att säga att dessa personer ska ha rättigheter men inte riktigt ser till att förutsättningarna finns. Det talas om att alla är nöjda. har vi hört flera, och jag vill säga igen att det finns andra länder som har gjort detta och som inte har några som helst inskränkningar. Vi har FN:s kommission för personer med funktionsnedsättning som har tittat på detta och som verkligen uttrycker sin oro och som inte alls är nöjda med det som gör. Därför är definitivt inte alla nöjda . Det kan jag säga. 84 (KD) replik: Det är jätteintressant att som är miljöpartist talar om att samhället inte är tillräckligt tillgängligt med den politik som alliansregeringen bedriver. Men om kommer till makten i en regering, hur kommer det att se ut då? Ni vill ta bort till exempel möjligheten till flyg för människor från olika delar av . Hur gynnar det tillgängligheten för personer med funktionsnedsättningar och som av olika skäl kanske inte kan välja något annat transportsätt? Det är en del. Vi talar om kollektivtrafik. Flyget är en del av kollektivtrafiken, och det finns faktiskt människor som av olika skäl måste välja det på grund av sin funktionsnedsättning för att komma fort fram. De kan inte välja något annat transportsätt om de ska resa långt. Hur har ni tänkt där? Skulle man inte kunna se det som en ren och skär diskriminering, alltså att människor inte kan röra sig över landet för att ett visst parti tycker att man inte har rätt att välja transportsätt? Om man talar om näringspolitik och arbetsmarknadsfrågor när det gäller personer med funktionsnedsättningar måste man se det i ett sammanhang, . Man måste se att människor är olika och har olika behov. Och man måste kunna göra individuella ställningstaganden emellanåt också. Men återigen vill jag säga att mycket inte handlar om lagstiftning utan om attityder. Det kan vi uppenbarligen tyvärr inte hjälpas åt med här. 85 (V) replik: Det var flera saker i anförande som inte var helt glasklara. En var resonemangen om olika fantasifulla problem som skulle kunna uppstå. Jag måste verkligen fråga om har tagit del av det som fanns i utredningsförslaget om en skälighetsbedömning. Det står att alla åtgärder som kan komma i fråga bland annat måste vägas mot om det är andra bestämmelser som redan täcker dem, mot nyttan för personer med funktionsnedsättning, verksamhetens möjligheter att bära kostnader för åtgärden, den verksamhetsansvarigas möjligheter att förutse behovet av åtgärden, åtgärdens inverkan på verksamhetens innehåll, funktion eller organisation samt åtgärdens inverkan på hälsa, säkerhet eller kulturmiljö. Om man tar hänsyn till alla dessa saker, vad återstår då som är problemet för och som skulle motivera att man ändå inför begränsningar för alla företag som har färre än tio anställda? Min andra fråga hänger ihop med detta. Ni har reserverat er mot att man tar bort begränsningen för företag även inom hälso- och sjukvården. Det lät nästan som att det enda skälet till att ni vill ha privata företag inom hälso- och sjukvården är att de ska få diskriminera. Det verkar vara det som återstår. Allt annat täcks av det som vi talar om när det gäller skälighetsrekvisitet. Det skulle vara intressant att höra beskriva en situation då hon tror att små företag kommer att tvingas gå i konkurs för att det finns till exempel pälsallergiker. 86 (KD) replik: Nej, jag tror inte att någon kommer att gå i konkurs för att just jag som pälsallergiker eller någon annan inte kan gå in i alla affärer. Jag tror att det finns tillräckligt många andra affärer, eller för den delen tunnelbanevagnar, som jag kan gå in i. Men min poäng, som fullständigt ignorerar, är just att det finns så många typer av funktionsnedsättningar. Och hur ska vi göra för att kunna tillgodose allas behov? När det gäller små näringsidkare handlar mycket om lokaliseringen. Om det är någonting som vi vet är det att små företag ofta befinner sig i små lokaler på de ställen som kanske inte är mest tillgängliga i en byggnad. Det kan vara källarlokaler, andra våningen och så vidare. Det finns inte hissar till allting, och det finns inte ramper till allting om vi nu ska fokusera bara på byggnader och fysiska hjälpbehov. Det som oppositionspartierna i stort sett uteslutande diskuterar här och som kommer i centrum är de fysiska behoven. Jag försöker vrida lite grann på detta genom att säga att det finns andra typer av funktionsnedsättningar som i så fall också kräver åtgärder. Men när det handlar om just näringsidkares möjligheter att göra anpassningar kostar det ganska mycket hur vi än vrider och vänder på det om vi verkligen ska ta detta på allvar. Bara en dörröppnare, alltså när man trycker på en knapp så att dörren öppnar sig av sig själv, kostar ett antal . De har en kostsam konstruktion som kräver underhåll. Jag tar detta som ett exempel på att det faktiskt inte är så enkelt för små näringsidkare som det verkar när talar. 87 (V) replik: När det gäller att dörröppnare kostar känner jag spontant att det känns som en ganska liten kostnad i jämförelse med att många fler människor kan komma in i till exempel en butik. Återigen är det mycket svårt att tänka sig att ett företag som finns i en källarlokal och som ingen besöker skulle tvingas att installera en hiss. Det är en del saker som inte kan förefalla självklara att de måste ske med en skälighetsbedömning. Men som jag ser det är det viktigt att varje företag, oavsett hur litet det är och oavsett vilken verksamhet man bedriver, åtminstone måste ställa sig dessa frågor när man etablerar ny verksamhet eller inom ramen för de resurser som man har. Är det så att vi nu skulle kunna göra vår verksamhet mer tillgänglig, och är det så att vi har lagkrav på oss att fundera över detta och se vad som är rimligt eller inte? Enligt vårt förslag skulle svaret på dessa frågor vara ja. Enligt och de andra allianspartiernas förslag i propositionen är svaret på frågorna nej. Om man har ett företag med mindre än tio anställda behöver man inte ens fundera över dessa frågor. Lagen är inte tillämplig i detta avseende när det gäller diskriminering. Då frågar jag dig, : Ser du något problem med detta, och ser du att det skulle kunna vara ett problem på när vi funderar över om samhället ska bli mer tillgängligt eller inte? Kan det vara ett problem? 88 (KD) replik: Visst ska vi allihop tänka att vi ska göra vårt samhälle så tillgängligt som möjligt. Återigen, om vi talar om fysiska hinder, är det självklart, och det sade jag också i mitt anförande, att om det är nya verksamheter, verksamheter som görs om, om man bygger om lokaler och så vidare ska man naturligtvis tänka så tillgängligt som möjligt och för så många som möjligt. I min värld är det verkligen så att alla typer av näringsidkare borde ha en egen checklista där man ser över hur det skulle vara möjligt. Vi talar i utskottet om arbetsmiljö. Då är tillgängligheten också en viktig fråga att se över, för saker och ting kan också hända med människor som redan är anställda, redan är kunder eller vad det nu är. Det är självklart att detta är ett löpande arbete. Det är ingenting som är färdigt. Saker och ting händer, och vi måste utveckla det här arbetet . Jag är inte nöjd, men jag är åtminstone glad över att vi har kommit dithän att tillgängligheten skrivs in i diskrimineringslagstiftningen. hade vi inte ens kommit dit. I mitt anförande nämnde jag , som jobbade med de här frågorna på ett mer aktivt sätt, så vi ligger inte främst i världen. Men vi kommer i alla fall en bra bit på vägen med det här beslutet. 89 Statsrådet (FP): Jag skulle inledningsvis vilja tacka dem som kallas Torsdagsaktionen. Några av dem är här , gissar jag. Ni har under ett par års tid utanför regeringssammanträden drivit ett engagemang för att bristande tillgänglighet ska ses som diskriminering. Men flera av er har egentligen hållit på med det här arbetet i upp till 20 års tid. Själv började jag driva frågan om bristande tillgänglighet som diskriminering . Som politiker var jag då ganska ensam. Jag kan nog notera att inget här sittande riksdagsparti då hade intagit den ståndpunkten, inte heller mitt eget. Det som har hänt är att ert engagemang har gjort tydligt att ett samhälle som inte är tillgängligt inte är ett samhälle som fullt ut uppfyller mänskliga rättigheter. Ert engagemang har visat på hur det är att inte kunna delta på grund av att det slarvas med rätt enkla åtgärder, hur det är att nonchaleras när det gäller möjligheten att komma in på varuhuset eller förhindras att ta ett arbete därför att arbetsgivaren inte klarar att se till att arbetsplatsen är tillgänglig. Hur upplever man att hamna i en universitetsutbildning eller annan utbildning när tillgängligheten inte finns där, så att studierna och hela utbildningen blir lidande på grund av att samhället inte fullt ut är tillgängligt? Jag vet att en del av er är glada över att lagstiftningen kommer. Jag vet också att ni inte är helt nöjda med alla detaljer och att ni är kritiska, med ett par undantag. Jag vill understryka, för det har vi missat i den här debatten, att det är en principiellt mycket viktig förändring vi nu gör. Vi inför ett nytt diskrimineringsförbud i den svenska diskrimineringslagstiftningen. Det är inte så att det har varit lagligt i att ha otillgänglig verksamhet. Vi har alla möjliga lagar som reglerar detta, som och lag om kollektivtrafik. Det finns regleringar och förordningar om att ska vara tillgängligt. tog den dåvarande socialdemokratiska regeringen fram den nationella handlingsplanen för att få bort enkelt avhjälpta hinder. Vi var då några i den dåvarande oppositionen, till exempel , som sade att det där kommer inte att bli verklighet ifall ni inte både har en lagstiftning och pengar med på vägen. Tyvärr fick vi rätt. Det jobbiga med den lagstiftning som gällt fram till nu är att det är provocerande för en enskild människa att läsa i lagtexten att en verksamhet ska vara tillgänglig men inte är det och att jag som individ inte har någon möjlighet att driva ärendet. Den viktiga principiella förändring som sker är att vi börjar se tillgänglighet som en mänsklig rättighet och inte som en samhällets goda givare, att man som individ inte har möjlighet att driva ärenden. På oppositionen låter det som att det här inte är någonting, men det är en principiell stor förändring. Vi har sett i andra länder, som , och , att tillgänglighetsarbetet tar fart tack vare att de har en sådan lagstiftning på plats. Det finns flera i oppositionen som säger att det här är jätteproblematiskt därför att det hamnar i domstolar. Ja, det är hela poängen. Hela poängen är att om jag drabbas ska jag kunna gå till domstol och få diskrimineringsersättning. Vad omfattar då lagstiftningen? Den omfattar diskrimineringslagens alla 14 samhällsområden, inga undantag. Det nya diskrimineringsförbudet täcker alla diskrimineringslagens 14 samhällsområden. Det ställer rätt tuffa krav på den som träffas av förbudet. Man ska vidta skäliga åtgärder för att se till att en verksamhet är tillgänglig. Har jag inte vidtagit dessa åtgärder kan jag dömas för diskriminering och få betala diskrimineringsersättning. Det innebär att vi kommer att ställa högre krav på större företag än på mindre företag. Det undantag som har varit mest omdiskuterat är det så kallade tiopersonersundantaget för mindre företag när det gäller varor och tjänster och hälso- och sjukvård. Var lite noggranna här! Det är 2 av 14 samhällsområden som omfattas. Det är inte så att småföretag undantas generellt. Det är inte så att jag undantas ifall jag till exempel är arbetsgivare i ett mindre företag. Då gäller förbudet. Det är inte så att ett litet utbildningsföretag undantas. Är det då rimligt att undanta småföretagen till en början? Jag tror att det är en rimlig balans, ja. Precis som varit inne på är det domstolsprövning som det handlar om. Vi vet inte riktigt vad det här kommer att innebära i praktiken. Då är det ganska svårt för ett litet företag som inte har en stor overhead att själv räkna ut vad man ska göra. Det vi gör är nämligen något ganska tufft, för gör man fel som varuhusägare eller ägare av en större restaurang döms man för diskriminering. Det innebär att till en början är det rätt rimligt att principen landar. Jag utesluter inte alls att vi kommer att behöva skärpa lagstiftningen . Men beskriv inte detta som att det inte är en större förändring, för det är en större principiell förändring som faktiskt just nu sker. Jag har lyssnat noggrant på Socialdemokraterna, och , och jag ska erkänna att ni är jätteduktiga på funktionshinderpolitik, i opposition, men läs er historia. Ingen av de större viktiga handikappolitiska reformerna har någonsin skett utan att har suttit i regering. LSS och , rätten till personlig assistans – jag minns inte att det skedde under en socialdemokratisk regering. Det skedde under en borgerlig regering. Konventionen om funktionsnedsattas rättigheter, som återkommer till, hur kom den till? Den , alliansregeringen, undertecknade konventionen. Man hade i och för sig den nationella handlingsplanen som Socialdemokraterna stod bakom tillsammans med och ; det erkänner jag. Men ni har ju själva kritiserat den i debatten för att den inte gav resultat. Jag kan också konstatera att ni säger nu att det var 2012 som den här diskussionen började. Jag har fört debatterna i valrörelsen och 2006, och då mötte jag inte en enda socialdemokratisk ansvarig politiker som sade: Vi gör något åt bristande tillgänglighet. Låtsas inte som att ni har varit drivande i de här frågorna! Det är ett ganska sent uppvaknat intresse vi ser från oppositionens sida. Jag välkomnar det. Driv gärna på regeringen. Vi ska gärna gå framåt. Men den som lyssnar på debatten skulle kunna tro att världen hade sett annorlunda ut ifall ni hade styrt. Ja, det hade den gjort, för jag är rätt övertygad om att ni inte en enda gång heller hade klarat av att leverera en lag om bristande tillgänglighet. Ni hade massor av chanser. Detta har utretts . Ni satt i regering i massor av år. Det skedde ju ingenting! I opposition är det lätt att ropa, men i majoritet har ni levererat väldigt dåligt i handikappolitiken. Jag erkänner att ni är duktiga i opposition, men det vore klädsamt ifall ni själva erkände att de stora reformerna aldrig har skett när ni själva har styrt. (Applåder) Jag återkommer allra sist till att detta är en principförändring. Det är därför den har varit svår att genomföra i svensk lagstiftning. I svensk lagstiftning har vi normalt sett inte riktigt sett individens rättigheter. Vi har i stället sagt: Jo, men byggherrar, företag, varuhus eller utbildningsanordnare är skyldiga att göra vissa saker. Gör de inte det döms de till vite. vänder vi på det hela och säger att individer har vissa rättigheter som vi slår fast i diskrimineringslagstiftningen. Visst finns det undantag, men underskatta inte den attitydförändrande effekten av när de första domarna kommer om bristande tillgänglighet som diskriminering. Då börjar vi se vad man kräva av arbetsgivare, utbildningsanordnare och varuhusägare, av dem som är ansvariga för en verksamhet. När dessa beslut kommer hamnar vi i ett läge att det blir en stark drivkraft framåt för ett mer tillgängligt samhälle. Det är klart att jag inte vill vara i en situation där vi ska gå till domstol varenda gång för att skapa tillgänglighet, utan det är ett verktyg. Det är också ett verktyg för att se till att individen kan få upprättelse och känna att man hade rätt. Jag har mött alldeles för många som har sagt: Det står i lagstiftningen att bussen ska vara tillgänglig, men den är inte det. Vad gör jag åt det? Då har man varit tvungen att svara: Vi kan hoppas att bussbolaget får vite, men du kan inte göra något. Det verktyget har nämligen inte funnits, men det finns . Bland andra tog upp frågan om varaktighet. Jag ska försöka gå igenom vad det innebär enligt propositionen. Ni säger att eftersom vi trycker på varaktighet kommer vissa inte att omfattas av förbudet. Det är precis tvärtom. Varaktighetskravet innebär att det krävs tyngre åtgärder när man har en varaktig relation till någon. På en arbetsplats ställs det högre krav på tillgänglighet för den anställde. Det är det lagstiftningen säger. Är jag student är det ett mer varaktigt förhållande, och då är det rimligt att ställa större krav på tillgänglighet eftersom den studerande kanske är där och pluggar. Trots att jag själv höjde tonläget tycker jag att vi alla ska vara glada. utredande står en i princip enig riksdag bakom grundprincipen om ett diskrimineringsförbud och en ändrad lagstiftning där bristande tillgänglighet ses som diskriminering. Det är för mig en tydlig framgång för arbetet med mänskliga rättigheter och för arbetet för personer med funktionsnedsättning. 90 (S) replik: Jag vet inte om du var på plats när jag började mitt anförande, . Jag såg dig inte, men i min andra mening sade jag att Socialdemokraterna välkomnar att bristande tillgänglighet blir en del av diskrimineringslagstiftningen. Vi var ett av de partier som såg till att det blev ett tillkännagivande till regeringen om att återkomma till . Att döma av anförande är hans bästa gren att berätta sin egen historia. Den utredning som ledde till LSS-lagstiftningen tillsattes av den socialdemokratiska regeringen. Den utgjorde sedan underlag när den borgerliga regeringen var tvungen att göra något åt detta. Och allianspartierna ville inte ha något tillkännagivande utan reserverade sig. Jag måste fråga om undantagen. Varför blev det inte 5 eller 15? I började man 1992 med 15, och 2004 tog man alla. Om du och fick bestämma, , hade det inte varit bättre utan blockpolitik? Då hade vi kanske över blockgränsen kunnat göra detta på ett ännu bättre sätt för att slippa dessa undantag. Jag tror nämligen att precis som Socialdemokraterna vill slippa undantagen. 91 Statsrådet (FP) replik: Som jag sade behöver en sådan här lagstiftning utvecklas efter hand. Jag utesluter inte att vi behöver skärpa den . Man jag vill i så fall vara i ett läge då vi har en praxis på plats så att det blir lite lättare för små företag. Socialdemokraterna klarar inte att samla ett regeringsalternativ. Jag hörde din inledning, , och jag är glad att du välkomnar förslaget. Men sedan kritiserade du begreppet varaktighet. Jag vet inte var Socialdemokraterna står där. Jag hoppas att det var svar på den kritik du gav. Du hade också hög ton om tiopersonersundantaget.