prot · H10994 · 2014-04-02 00:00:00 — Vi har från talarstolen hört ett antal exempel på vad vi behöver göra, och när jag förberedde detta och läste lite grann kunde jag konstatera följande: Som medelsvensk väger de kemikalier jag konsumerar i mina kläder mer än vad jag själv väger. Någon här får försöka räkna ut vad jag försöker hålla i vikt, men det är ett ganska skrämmande exempel. Det är oerhört skrämmande att vi har ett konsumtionsmönster som gör att vi i princip inte kan återanvända det här på ett bra sätt. är det, herr talman, för mig centralt att vi involverar det civila samhället i det regeringen nu har satt i gång när det gäller målsättningar för återvinning av textilier och så vidare – kollegerna har nämnt det tidigare, och jag tänker inte upprepa det. är det väl så att vi har ett antal aktörer i vårt samhälle som gör stora insatser på området. Det handlar inte minst om att använda textilier igen, genom att öppna secondhandbutiker där inkomsterna går till behjärtansvärda ändamål eller genom att skicka textilierna som sådana till dem som av olika skäl har behov av dem. Jag tror att det är mycket viktigt att vi tar med de civila aktörerna i arbetet med att utveckla det här för framtiden. Jag ska inte upprepa vad sade i sin genomgång av varför det inte har kommit någon proposition. Jag har dock sagt – och jag upprepar väl det, herr talman – att det gäller att det vi nu gör med anledning av hur vi hanterar våra resurser fungerar i , , och . Det handlar om insamlingsarbetet vad gäller såväl matavfall som det vi har producentansvar för och det som kan komma som nya producentansvar. Det gör också, herr talman, att precis det tryckte på är oerhört väsentligt: Det måste vara så att aktörerna i det här sammanhanget – våra kommuner, som har ansvaret för insamlingsstrukturerna utifrån ett producentansvar – faktiskt kan hjälpa till att forma detta på ett bra sätt. Lagar och regler kan vi stifta, och vi kan lägga på styrmedel, avgifter och subventioner eller vilken väg vi nu väljer att gå. Men har vi inte med aktörerna på banan kommer detta inte att fungera. Det måste nämligen fungera också för mig som landsortsbo. Även om jag får stoppa in det här i bagageluckan på bilen måste jag veta att det fungerar när jag lämnar det ifrån mig. Det gör att jag tror att den grupp nu har tillsatt kommer att kunna visa på resultat, och jag känner att man äntligen har börjat få insikten att det här är vårt gemensamma ansvar. När det gäller matavfall, herr talman, har vi konstaterat att det inte ska vara något avfall. Vi måste lära oss att använda näsan och smaksinnet, och våra andra sinnen, och handla på ett sätt som gör att vi konsumerar det vi köper. Det är dock bara den ena delen av detta – vi måste också se till att våra grossistled och annat hanterar råvarorna på ett sådant sätt att de går att använda. Det finns mycket att göra i det här, och jag tror att många aktörer även här visar på möjligheterna . Sedan får vi inte begå misstag i diskussionen som gör att vi kanske inte kan använda det vi skulle vilja använda. Vi kan utvinna biogödsel, som är rent, men vad gör vi med vårt rötslam? Då är vi tillbaka, herr talman, i den cirkel jag tycker är oerhört central: Vi måste i första hand få ut gifterna ur kretsloppet för att kunna återanvända så mycket som möjligt. När vi har fått ut till exempel läkemedel och hormonstörande preparat kan vi på ett helt annat sätt använda rötslammet för att göda våra åkrar, för att producera livsmedel och för att öka möjligheterna att få ett hållbart konsumtionsmönster. Utifrån den rapport några av oss här fick oss till livs på ett lunchseminarium om och just hur vi kommer att ha behov av att hitta helt andra strukturer för livsmedelsproduktion och livsmedelsförsörjning har vi inte råd med det stora svinn som sker. Det är moraliskt förkastligt, och vi måste hitta strukturer som hjälper till med det. Det arbete som pågår i för att göra detta är ett viktigt steg i rätt riktning. Med det, herr talman, yrkar jag bifall till förslaget i betänkandet och avslag på samtliga reservationer. (Applåder) Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) 20 § Jakt och viltvård Miljö- och jordbruksutskottets betänkande 2013/14:MJU19 Jakt och viltvård föredrogs. Kammaren biföll utskottets förslag att ärendet fick avgöras efter endast en bordläggning. 120 i (S): I debatten vi precis har lyssnat på sade en av de borgerliga ledamöterna att hon önskade att man kunde recirkulera ett gammalt anförande, och i det här ärendet känns det nästan som att det hade varit helt okej. Här har nämligen inte så mycket hänt sedan sist. Det ska vi dock inte göra, utan nu ska vi debattera miljö- och jordbruksutskottets betänkande nr 19. Det handlar om jakt och viltvård. Det är ett tunt betänkande vi behandlar , ska jag börja med att säga – det är ett motionsbetänkande där egentligen ganska få motioner behandlas, och motionerna är på ganska begränsade teman. Det finns väl två anledningar till att det är så. Den ena är att vi har behandlat många av motionerna tidigare , så de är lagda i en så kallad förenklad behandling och är inte uppe för debatt. Den andra anledningen är att det nog inte har skrivits så många motioner på grund av att det ligger en maratonutredning och jobbar på jaktlagstiftningsområdet. Det gör att det är ganska svårt att bedriva en jaktpolitisk debatt över huvud taget – de argument man möts av från majoriteten är att alla frågor ligger i en utredning, så man vill inte kommentera dem förrän den är färdig. Utredningen ska inte presentera sitt betänkande förrän . Det är ett ganska effektivt sätt att se till att valrörelsen inte kommer att handla speciellt mycket om jaktliga frågor över huvud taget. Jag har absolut ingenting emot att man faktiskt utreder frågor innan man fattar beslut, ska jag säga. Jag tycker att det är rimligt och rätt att arbeta på det sättet. Men när man tillsätter en utredning som ska jobba ställer jag mig ändå frågan varför man har bakat in allt i denna utredning. Det hade varit ganska rimligt, kan jag tycka, att plocka ut ett antal frågor och bereda i en egen ordning – till exempel de två tillkännagivanden man faktiskt har att genomföra. har beslutat att ändra reglerna vad gäller fjälljakten, och har beslutat att man ska hantera frågan om dubbelregistreringen. Att stoppa in dessa frågor i en utredning som ska se över jaktlagstiftningen är nog både på och kanske till och med över gränsen för vad som är acceptabelt. Min moraliska gräns för hur man hanterar politiska beslut är i alla fall väl passerad med den hanteringen. Nåväl, herr talman, det där har jag kritiserat förut. Jag har en stark känsla av att jag kommer att få anledning att kritisera den hanteringen igen, men jag ska inte uppehålla kammaren med att repetera kritiken kring de två olika frågorna i detalj. Det finns som sagt gamla protokoll på det. Dagens betänkande handlar bland annat om jaktens kostnader. Den motion som ligger till grund för detta kritiserar att man i kraftigt har höjt priserna på jaktkort för småviltsjakt i fjällen. Det där med kostnader för jakten har jag försökt lyfta fram ett antal gånger , men det har varit ganska svårt att få en saklig och bra debatt om det. Det tycker jag är synd. Är det någonting som jag ser som en uppgift för politiken är det faktiskt att se till att jakten i det här landet ska vara folkets jakt. Vi ska absolut satsa på turism och på upplevelseindustri, men vi måste ändå begripa att den stora delen av den svenska viltvården bedrivs av helt vanliga människor som bor i de områden där jakten bedrivs. Det är också dem vi ska värna med våra politiska beslut, åtminstone ur min ideologiska synvinkel. Om vi inte hade engagerade jägare och engagerade jaktlag som hanterar jakten och viltvården där de bor skulle den viltvårdande delen ramla bort. Om jakt bara ska bedrivas av troféjägare, som har råd att köpa dyr och exklusiv jakt, kommer det inte alltid att vara de rätta djuren i stammarna som beskattas. Risken är stor att det blir precis tvärtom. Det är inte de rika troféjägarna som står med snö upp till låren och passar på en liten fjolårskviga när jaktkamraterna skidar runt i djupsnön, eftersom det är för mycket snö och för kallt för att använda hund. Det är ett exempel på den väldigt oglamourösa sidan av jakt. Det är ett exempel på den väldigt oglamourösa sidan av jakt som vi inte får rika troféjägare att ägna sig åt. Den bedrivs av hängivna jägare och viltvårdare som bor där viltet finns, de som på riktigt jobbar för att viltstammarna ska bli långsiktigt hållbara. Den svenska viltvården är helt beroende av de här människorna, och det svenska samhället är helt beroende av en god viltvård. Då ska inte staten vara den som driver upp priser på jakten, så att de kan delta i den utan att det bara blir de tillresta jägarna som kan och får ta del av jakten. I det här fallet handlar småviltsjakten i fjällen om jakt på statlig mark. Men frågan var också uppe ganska i näringsutskottet, och då handlade det om arrendepriser. Även där reserverade vi oss då mot den borgerliga politiken. Jag tycker helt enkelt att om staten ska lita på och litar på, vilket man ju gör, att jägarna ska sköta viltvården är det också statens uppgift att se till att de som bor nära viltet har tillgång, och kanske till och med förtur, till jakten till ett rimligt pris. En annan motion i betänkandet handlar också om tillgången till jakt, fast ur ett helt annat perspektiv. Den handlar om funktionshindrades tillgång till jakt. kan man få dispens från förbudet att använda terrängfordon vid jakt, men det är allt annat än lätt. Dels är tillstånden tidsbegränsade, dels gäller de bara på ett visst område. Det gör att du som funktionshindrad jägare, till skillnad från alla andra jägare, har svårt att bedriva jakt på olika ställen. Det är diskriminering. Vi har ungefär 200 jägare som har en funktionsnedsättning som kräver att de har ett motorfordon för att kunna jaga. Jag tror att det finns ett ganska stort mörkertal när det gäller funktionshindrade jägare som inte ens har försökt att söka tillstånden. De regler som försvårar för funktionshindrade att delta i jakt måste ändras. Vi lever inte upp till om rättigheter för personer med funktionsnedsättning. Och det är väldigt nedslående att i betänkandet läsa regeringspartiernas uppfattning att det räcker gott som det är. Det visar på en helt annan människosyn än den som jag står för. Även i detta jaktbetänkande, som i alla andra , hanteras frågan om vildsvinsstammen. Jag tror inte att det finns någon som är nöjd med vildsvinsförvaltningen , eller gör det det? Om någon från den borgerliga sidan är nöjd med hur det ser ut får man gärna förklara varför för mig. Uppenbarligen görs det för lite. I betänkandet hänvisar man återigen till denna maratonutredning. Men det finns faktiskt en förvaltningsplan som man kan uppdatera, så gör det då! Det fungerar uppenbarligen inte. Jordbruket lider rätt stora skador ekonomiskt och arbetsmässigt av vildsvinens framfart. Vi har stora problem i trafiken med trafikolyckor. Vi kan inte vänta på åtgärder. Lite politisk handlingskraft vore att föredra på det här området. har vi ganska många jägare som saknar jaktmarker. Vi har en alldeles för stor stam av ett attraktivt jaktbart vilt som vi behöver skjuta av mer av. Ska den ekvationen verkligen behöva vara olöslig för en regering i det här landet? Gör om och gör rätt! Det räcker inte som det är . Sammanfattningsvis, herr talman, kan jag konstatera att på det här området händer ingenting. Den här mandatperioden har jaktfrågorna lagts på hyllan av den sittande regeringen. Det ska dock sägas att en ny älgjaktslagstiftning är sjösatt, och det är bra. Den håller just nu på att utvärderas, och innan betänkandet har kommit kan vi inte heller diskutera den. Vargpolitiken, som ju inte behandlas i betänkandet, ligger under en stor blöt filt just , och detta medan en väldigt handlingsförlamad regering sitter och tittar på. Kanske tror ni att den där blötfilten ska torka av sig själv och bara dunsta bort och att alla problem sedan är lösta. Då kan jag avslöja att det inte kommer att hända. Det kommer att krävas politisk handlingskraft även här. Jaktlagstiftningen och tillkännagivandena om fjälljakten och dubbelregistreringen är inlåsta i en maratonutredning. Frågan om myndighetsansvaret för jaktfrågorna är färdigutredd, men där vill regeringen inte lägga fram något förslag alls. Här levereras ingenting. Det är alldeles uppenbart att vi behöver ett regeringsbyte för att några initiativ ska tas över huvud taget i jaktpolitiken framöver. Då det här är den sista jaktdebatten i kammare för den här mandatperioden vill jag passa på att tacka riksdagsledamöterna i miljö- och jordbruksutskottet för en åtminstone stundtals vital och saklig debatt i frågorna. Jag vill också passa på att yrka bifall till reservation nr 1. 121 (MP): Jag är rädd att jag överskred min talartid lite grann i den förra debatten, så som kompensation och gåva till er denna vackra kväll tänker jag tala lite kortare den här gången i stället. Det är, som sade, ett ganska tungt betänkande, och det pågår en jaktlagsutredning. Jag tänker dessutom snäva in mig och tala utifrån ett annat perspektiv än det som oftast tas i de här debatterna. Det saknas inte politiker som företräder jägarnas intresse i jaktpolitiken, så jag tänker helt koncentrera mig på några andra som i högsta grad är berörda, nämligen de jagade djuren. Då tänker jag inte i första hand på djuren som representanter för en art och bärare av biologisk mångfald, även om den aspekten absolut är nog så viktig och brukar komma upp när vi diskuterar rovdjur och sådana lite livliga saker, utan jag tänker i det här sammanhanget mest på djuren som individer. Om jag vore djur skulle jag bra mycket hellre vara en älg och få en kula i nyllet än att vara en kyckling och växa upp i en lite mer djurfabriksliknande miljö. Är man ett vilt djur får man åtminstone ett liv i frihet innan man dödas med ett förhoppningsvis välriktat skott, i motsats till vissa av lantbruksdjuren som inte ens har möjlighet att utföra de naturliga beteenden som de ska ha rätt till enligt djurskyddslagen. Därmed inte sagt att jakten kan slå sig till ro, utan som jägare måste man naturligtvis alltid jobba med de jaktetiska frågorna. En av de frågor som ständigt är aktuell är frågan om skadskjutningar. Tyvärr är det lite si och så med skadskjutningsfrekvensen, inte minst inom hageljakt på fågel men också när det gäller vissa andra jaktformer. Här behöver man ha ett ständigt arbete med att få ned dessa siffror. Ett sätt kan vara att ha årliga skjutprov, vilket många har frivilligt, men vi kan se till att det blir ett krav för att man ska få jaga så att man vet att man är träffsäker och på så sätt kan minska risken för lidande hos djuren. Ett annat arbete handlar om vilka jaktformer som ska vara tillåtna. Det finns fortfarande en del jaktformer som kan orsaka stort lidande hos djuren såväl fysiskt som psykiskt. Jag tänker till exempel på fälljakt, levande fångst, av djur där djuren i sina desperata försök att ta sig ut både kan åsamka sig fysiska skador och kan utsättas för stor stress. Grytjakt är också en stressande jaktform. Det gäller även jakt med levande lockbete, framför allt duvor vid fångst av duvhök. Det är en stressande situation för de duvor som är lockbeten. Sådana här jaktformer behöver vi se över så att vi behåller bara de jaktformer som har en acceptabel jaktetik. Jägarorganisationerna spelar såklart en viktig roll när det gäller att bevaka de jaktetiska frågorna. Man måste ständigt ha denna diskussion inom sina egna led. Det är också viktigt att ta vara på djurskyddsorganisationernas kompetens i denna fråga, för de företräder djuren. I många delar av vårt samhälle har den som är berörd möjlighet att överklaga ett beslut, men det blir av naturliga skäl lite svårt när den som är berörd är ett djur. Vi behöver någon som kan företräda djurskyddsintresset. Därför behöver vi ge talerätt till djurskyddsorganisationer i relevanta jaktfrågor. Vi har något motsvarande för miljöorganisationer på olika områden, men tänker jag på organisationer som företräder det enskilda djuret ur ett jaktetiskt perspektiv. Det gäller att se över att jakten håller en acceptabel etisk nivå som inte åsamkar djuren mer lidande än nödvändigt. Det var lite om jakt ur djurens perspektiv, och jag nöjer mig med det. Jag yrkar bifall till reservation nr 4. 122 (SD): debatterar vi alltså betänkande MJU19 Jakt och viltvård. Givetvis står bakom alla sina reservationer, men för tids vinnande yrkar jag endast bifall till reservation nr 6 om vildsvinsförvaltning. Som en liten inledning vill jag passa på att nämna den nu högaktuella frågan om det stundande förslaget om skärpningar av vapenlagen. tycker att hela diskussionen kring detta är högst märklig. Vi kan verkligen inte se att legalt vapeninnehav är ett problem kopplat till grov kriminalitet. Det skjuts ganska bra runt om i våra samhällen och förorter. I till exempel har det skjutits mycket . Men att göra det svårare för jägare och sportskyttar att köpa och inneha legala vapen och ammunition är inte bara dumt utan ett sätt att försöka kamouflera regeringens misslyckade politik på det rättsvårdande området. Kriminaliteten som involverar illegala vapen står givetvis helt opåverkad, för dessa vapen kommer ju in i på annat sätt. Detta riskerar bara att leda till ökat krångel, högre kostnader och på svaga grunder indragna vapenlicenser för alla laglydiga sportskyttar och jägare. Vi måste givetvis vänta och se vad det blir för lagförslag i detalj, men jag kan redan nu säga att inte tänker medverka till några sådana skärpningar. gick jag i tankarna att skaffa jaktlicens, och har så skett. Jag kommer säkert inte att bli någon storjägare, men att komma ut på älgjakt skapar givetvis nya arenor för kunskapsinhämtning som får ett värde i det politiska arbetet. Att ta jägarexamen ger en bredare kunskap om djur, natur och viltvård. Jag rekommenderar det till dem som ännu inte har gjort det. Jakt som hobby, rekreation och intresse är en bred folkrörelse i . Runt 270 000 svenskar ger sig ut och jagar älg. Jag menar att jakten är en ren nödvändighet där vi mycket genom frivilliga insatser vårdar bestånd av olika slags vilt. Det är högst angeläget att förvalta bestånden av en lång rad viltarter, inte minst för att minska antalet allvarliga trafikolyckor och för att begränsa skador och kostnader för många av de landsbygdsnäringar som finns i vårt avlånga land. Klövviltet kan på många håll skapa stora kostnader för kanske viktigaste exportnäring, skogsindustrin, och vildsvinen kan böka upp markerna och ställa till med oreda i både odlingslandskap och privatpersoners trädgårdar. Ytterligare en allvarlig konsekvens av den på sina håll skenande vildsvinspopulationen är att de bökar upp marken i beteshagar och därmed drar upp jord i gräset som mjölkkorna får i sig. Problemet med detta är att de jordsporer korna får i sig kan leda till allvarliga juverinflammationer. Det finns såklart vissa intressekonflikter mellan jägare och andra intressen. Här måste det därför föras en bra dialog där alla parter får vara delaktiga i besluten. Det är otroligt viktigt att det finns en jägarkår som vill och kan hålla efter bestånden på ett bra sätt och också stå för eftersök när bilister krockat med djur som kanske skadats och sprungit i väg. uppstår förstås ibland eftersom jägarna såklart vill ha stora bestånd av vilt. Jag behöver inte gå längre än till mig själv. När jag var ute på älgjaktspremiär satt jag i utan att se annat än fåglar. Det var givetvis mindre kul. har skogsägare, jordbrukare och trafikanter intresse av att bestånden är lite mindre. Framför allt har det blivit konflikt om vildsvinsbestånden . De börjar också bli ett rejält problem när det gäller trafikolyckor. tror att en mer intensiv förvaltningsjakt skulle behöva bedrivas lokalt på många platser runt om i landet för att begränsa de skador som vildsvin ger upphov till. En god vildsvinsförvaltning måste givetvis ske i samförstånd med jägarkåren, och incitamenten att jaga vildsvin behöver öka. är vildsvinsjakten exempelvis omgärdad av ett bromsande regelverk gällande hur man tillåts hantera köttet. Man tvingas skicka köttet via en vilthanteringsanläggning för att få sälja köttet vidare till vänner, bekanta eller andra. När den egna frysen är full där hemma blir därför incitamenten att medverka till att förvalta vildsvinsstammen små. Här kan potentialen förbättras om man lättar upp regelverket. Vildsvin är för övrigt ett ganska svårjagat vilt då det är nattaktivt och således måste jagas . För att öka jakten på vildsvin vore det även här önskvärt att lätta på regelverket. Fler hjälpmedel bör tillåtas utan byråkratiskt besvärliga dispenser, inte minst när det gäller belysning, åtelkameror och mörkersikte. Det skulle också vara gynnsamt om man fick fram och godkände fler vildsvinsfällor. Regeringen borde ta initiativ till en reform av reglerna för jakt på vildsvin i syfte att intensifiera förvaltningsjakten. Jag yrkar bifall till reservation 6. skulle jag vilja säga några ord om jakt och handikapp. Det finns personer i som är både handikappade och jaktintresserade. För att komma ut i skog och mark behöver de använda sig av terrängkörningsfordon. Detta kräver dock dispens, och det är givetvis helt i sin ordning. Men när dispensen väl är godkänd och det är konstaterat att personen med funktionsnedsättning verkligen behöver hjälpmedlet gäller dispensen bara på en begränsad yta. Detta gör att den funktionshindrade tvingas söka flera dispenser om denne vill jaga på andra områden. Med tanke på att detta berör ett relativt litet antal motorfordon tycker jag att det nästan är lite småaktigt att hålla sig fast vid gällande regelverk. Genom att låta dispensen gälla i hela landet efter ett enda beviljande skulle man förenkla för den funktionsnedsatte att delta på lika villkor i jakten. Detta känns inte minst principiellt viktigt. 123 (V): Jag skulle vilja börja med att anknyta till det som från Socialdemokraterna sade: Det ärende som vi debatterar nu är ett tunt ärende. Ett av skälen till det är att regeringen har begravt nästan alla de viktiga jaktfrågorna i en mastodontutredning som ska hålla på att utreda . Detta är inte den enda känsliga fråga som regeringen löser på det här sättet – genom att lägga den i en utredning. Det verkar vara regeringens praxis; det är så här man löser svåra problem. Så tycker inte jag att en ansvarsfull regering ska agera. Jag tänker särskilt på småviltsjakten, som vi gemensamt här i kammaren har fattat beslut om. Det måste bli någon ordning på den. Problemet kommer att fortsätta att bestå till därför att regeringen utreder i stället för att leverera det som vi har beslutat om här i kammaren. Jag skulle vilja säga att jakt är en viktig syssla i , inte minst för människor som bor på landsbygden. Jakt är någonting som engagerar tusentals svenskar. Till skillnad från i många andra länder är jakt en verksamhet som engagerar vanligt folk. Det är inget överklassnöje. Jag tycker att den folkliga förankringen är viktig. Det är därför vi i har ställt oss bakom reservation nr 1, som jag härmed yrkar bifall till. Den handlar om att priset för att jaga inte får bli för högt. Jakt får inte bli en klassfråga. Åtminstone på den statliga marken är detta någonting som vi politiker kan besluta om. Jag vill understryka att om man håller nere priserna på att jaga innebär inte det med automatik att det är fler djur som jagas. Detta löses inte av priser, utan det bestäms på andra områden. Jag tycker också att det är viktigt att se jakten ur det andra perspektivet, nämligen ur de jagades – djurens – perspektiv. Vi i vill ha ordning och reda i den svenska jakten, och vi vill se till att jakt så långt som möjligt ska bedrivas på djurens villkor. Det innebär att plågsamma jaktformer inte ska förekomma i . Det är därför vi i inte vill ha till exempel grytjakt. Vi vill inte att man ska kunna använda sig av levande lockbeten.