prot · H10975 · 2014-02-27 00:00:00 — 3 254 avstod 54 frånvarande Kammaren biträdde res. Förberedande votering 2: 92 för res. 1 22 för res. 2 181 avstod 54 frånvarande Kammaren biträdde res. Huvudvotering: 146 för utskottet 92 för res. 1 57 avstod 54 frånvarande Kammaren biföll utskottets förslag. Partivis fördelning av rösterna: För utskottet: 94 M, 17 FP, 19 C, 16 KD För res. 1: 92 S Avstod: 22 MP, 19 SD, 16 V Frånvarande: 20 S, 13 M, 3 MP, 7 FP, 4 C, 1 SD, 3 V, 3 KD 11 § (forts. från 9 §) Kommunala frågor (forts. FiU26) 86 (FP): Den här debatten handlar om kommunala frågor. När man läser betänkandet kommer man osökt att tänka på dikt som heter Äktenskapsfrågan. Det finns ju två delar i detta. En del är frågan vem som ska samarbeta med vem – vem ska gifta sig med vem? Efter att ha hört inlägg i debatten vet vi att vi alla tillhör högern och att samarbetar med sig självt och är hela Vänstern över huvud taget. Det är en intressant upplysning för alla som vill veta vem som ska samarbeta med vem, åtminstone i kommunala frågor, efter valet. Den andra delen i äktenskapsfrågan är när och frågar: Så ska vi hat! – – – Var ska vi tat? Jag hade väntat mig att i detta betänkande, Kommunala frågor, äntligen få svaret på denna fråga , men tyvärr uteblir det. När man ser på de kommunala frågorna måste man säga som många redan har sagt, nämligen att vi i har en ganska bra, fungerande sektor, och vi har många som är lidelsefullt engagerade på olika områden. Likväl kommer det, hur mycket man än gör, alltid att finnas brister som upplevs av enskilda människor. Så är det ostridigt. Hur kom vi till att ha en god sektor? Om detta finns det inte ett ord i betänkandet, och kanske ska det inte finnas där heller. Men eftersom det är finansutskottet borde man fundera på hur vi skapar resurser så att vi får en välfärd värd namnet. Man kan gå tillbaka i tiden och komma ihåg att och efterlyste väldigt mycket mer pengar till den kommunala sektorn när det omkring 2009 var kris. Då fick vi gå in med statsbidrag, först 10 miljarder och sedan 7 miljarder . Utan en fungerande ekonomi med fria företag som är framgångsrika på exportmarknaden blir det förskräckligt dålig välfärd i det här landet. Det vet inte minst , som har varit så engagerad i exportsektorn. Det är de fria företagen som bär hela välfärden. Därför är den viktigaste frågan av alla att vi har hög sysselsättning i . På den punkten får man säga att en av anledningarna till att vi har kunnat bevara denna goda välfärd i och sluppit från de väldiga nedskärningar som var 1991–1994, då sysselsättningen sjönk dramatiskt, är att vi under den nuvarande finansiella krisen, som är inne på sitt femte eller sjätte år, trots allt har lyckats behålla den finansiella stabiliteten, och vi har hållit en hög sysselsättning. Det kunde alltid ha varit bättre. Jämför man med hur det är i andra länder – det underlåter Socialdemokraterna i varje läge att göra – måste man ändå säga att vi har klarat oss bra. Det är själva förutsättningen för hög sysselsättning. Det här betänkandet handlar om kommunala frågor. I hög utsträckning fokuserar det på om man ska få ta ut vinster i välfärden och på det som framför allt formulerar. Jag vill gärna säga att jag tycker att frågorna är rätt ställda. Jag förstår att många människor är bekymrade över de stora vinstuttag som vi har haft i den gemensamt finansierade sektorn. Det är därför som regeringen har tillsatt en del utredningar om detta – och andra. Men om man formulerar rätt fråga – den appellerar säkert till många väljare – måste man också ha någon form av svar. stora problem i det här sammanhanget är att det svar som partiet ger, nämligen att man ska förbjuda vinster i välfärden, inte är svaret. För om man gör på det sättet kommer man att snöpa initiativkraften och entreprenörsandan på hela välfärdsområdet, och man blir av med hela valfriheten. Man kommer helt enkelt att ha som föredöme: Ni får välja vad ni vill, men det blir ändå en svart bil. Det blir valfriheten i det som presenterar. Det är inget svar. Svaret ligger i att vi måste se till att entreprenörskapet får möjligheter inom de ramar som den gemensamma finansieringen tillåter. Det är viktigt, för det ska vara en gemensam finansiering. Det är själva grunden för detta. Men vill inte ha någon valfrihet. Man vill inte ha någon valfrihet i äldreomsorgen. Det ska vara som när fanns. Man fick välja vilken telefon man ville bara man valde just en sådan telefon som tillhandahöll. Man fick inte åka till . Detta åkte fast för. Han förde en gång, herr talman, in en telefon från och blev dömd för detta, vilket framstår som fullständigt löjeväckande . Vi måste se till att det finns många utförare med en gemensam finansiering. En del saker är inte bra inom välfärdssektorn. säger föraktfullt till Socialdemokraterna: Ni föreslår massor med kvalitetskriterier. Ja, det är ju det viktigaste, precis som Socialdemokraterna säger, att man föreslår kvalitetskriterier för omsorgen och alla delar i den sociala sektorn. Det är kvalitetskriterier eftersom det är människor i yttersta ändan som tar emot detta. Det handlar inte bara om bolag och bolagisering. ställer rätt fråga men har absolut inga svar. Det finns en del andra frågor i betänkandet. Det kommunala utjämningssystemet tas upp. Det är ingen som har berört det, så jag ska avstå från att göra det. Jag vill ändå säga att jag tycker att det var ett klokt beslut som vi fattade på grundval av det betänkande som den utredning som jag satt i avgav. Jag ska inte förlänga debatten, för jag har lagt märke till att det är många som vill tala i kammaren denna kväll. Därför säger jag att min talartid nu är ute. 87 (V) replik: Jag vet inte om lyssnade på hela mitt anförande, men hade han gjort det hade han hört vad vårt förslag är. Det är SVB-bolag. Vill man vara i välfärden är man välkommen om man ombildar sig till ett särskilt vinstbegränsande bolag, det vill säga man får vara kvar, men man får inte plocka ut vinst, . Det är det som är den stora skillnaden. Pengarna stannar kvar och går till det som de är avsedda för. De kan inte bollas mellan olika bolag för att man ska undkomma skatt. De kan inte tas ut i privata vinster i stället för att gå till löner till anställda. De kan liksom inte användas till något annat än bra kvalitet. Alla kooperativ, alla ideella organisationer och så vidare blir kvar, så visst finns det valfrihet. Men man kommer inte att kunna välja riskkapitalbolag. Jag tycker att det är en bra kvalitetsfaktor att man inte kan göra det. Vad har riskkapitalbolagen i välfärden att göra, ? Varför vill att riskkapitalbolag ska finnas i äldreomsorgen? Varför är det viktigt för er? Har de bidragit med bättre kvalitet? Har de bidragit till några effektiviseringar? Har de bidragit till fler anställda? Svaret på alla frågor är nej. Ändå ska de finnas där. Du försvarar dem gärna med näbbar och klor. Varför ska 9 miljarder av pengar som vi alla som bor i det här landet har betalat gå till privata vinster? Varför ska privata bolag ha betalt av skattebetalarna för produktion, konsumtion, löner, vinster och uppköp? Varför är ni inte mer rädda om skattebetalarnas pengar än så, ? 88 (FP) replik: Om hade fått bestämma från början hade det här problemet aldrig någonsin uppstått. Valfrihetsproblemet för människor hade inte uppstått över huvud taget. Pysslingen hade inte kommit till. Det är en absolut felaktig beskrivning att påstå att jag försvarar riskkapitalbolagen och deras stora vinster. De är i själva verket det största hotet mot valfriheten när de tar ut sådana här övervinster. Det är alldeles uppenbart att det är på det sättet. Jag förstår inte hur kan påstå det. Vi tillsätter av just det här skälet. Man vill ha långsiktiga och varaktiga ägare. Men man kan inte förbjuda alla företag och säga: Nej, de enda som får finnas är de som finns nu på marknaden. Andra företag får inte komma in över huvud taget. Men , jag och många andra tycker att mycket har gått fel när det har blivit sådana här stora riskkapitalbolag och internationella koncerner. Det är inte bra. Det håller jag med om, och jag förstår människor som tycker så. Men berör aldrig det grundläggande problemet. Varför uppstår dessa alternativ? Jo, det beror på att initiativkraften hos de anställda inte tas till vara i den offentliga sektorn. Att det kan bli så stora vinster i till exempel skolsektorn beror på att det är svårt att utnyttja skaparkraften som finns hos människorna. Därför blir det väldiga övervinster – jag använder gärna ordet övervinster i detta sammanhang. Det är orimligt. Sedan kan jag inte tycka att alla allmännyttiga bolag är bra. Det finns en del exempel på detta, Gavlegårdarna och många andra, som arbetar just under de här betingelserna. Och det är klart att miljonprogrammet inte har varit någon succé – det måste man ändå säga – i det avseendet när det gäller de allmännyttiga bolagen. 89 (V) replik: Pysslingen ägs av ett riskkapitalbolag. Nio av de tio största aktörerna på den så kallade marknaden, kvasimarknaden, som säger, ägs av riskkapitalbolag. Så fungerar kapitalismen. Det är inget konstigt i det. Så har den alltid fungerat och kommer alltid att fungera. Det märkliga med den här kapitalismen är att det är skattepengar som går till uppköpen och som gör att riskkapitalbolagen växer. De är till försörjda med skattepengar. säger att det är övervinster. Då skulle jag vilja fråga : Hur mycket avkastning är det rimligt att de ska ha? har äldreomsorgen 38 ½ procent. Skolan och sjukvården ligger någonstans mellan 25 och 30. Vad är rimligt, ? Det skulle jag vilja ha ett svar på. Du måste ändå ha tänkt tanken när du står här och försvarar vinstintresset och säger: Jo, men det är bra. Vi kan fortsätta att ta ut vinster, bara inte riktigt i samma nivå som . Det är också så att vinstintresset leder fel. Man går bort från en behovsstyrd välfärd till en vinstdriven välfärd och bort från demokratiska principer. Besluten fattas i något styrelserum. De goda initiativ som tas kommer inte vidare, eftersom det är affärsidéer, och dem vill man behålla i sitt eget bolag. Antalet anställda skärs ned. Hur bra är det för entreprenörskapet? Det undrar jag. Och varför ska multisjuka äldre betala ett så högt pris för att ni ska ha privata vinstdrivande bolag i välfärden? Nej, hade fått bestämma hade vi haft ideella aktörer. Vi hade haft kooperativ. Vi hade haft människor i välfärden som hade drivit verksamheterna för verksamheternas egen skull, inte av vinstintresse. Vi vet hur kapitalismen fungerar – det är ingen överraskning för oss. Men det borde även en liberal veta, eller hur? 90 (FP) replik: lyckas tala utan att använda ordet valfrihet. Hon säger ingenting om detta, ingenting om människorna som står längst ned och tar emot detta. Det är ingenting om valfrihet. Det är bara bolagen och så vidare. Jag förstår inte detta, men jag förstår varför skäller på kapitalismen. I ert tidigare partiprogram stod det nämligen att är ett litet men rovgirigt land. Det var er grundsyn. Det är klart att kapitalismen har detta. Då gäller det att tygla kapitalismen. Det kan man skratta åt. Men jag menar att marknadsekonomin, som är en del av detta, har gjort att det skapats ett oerhört välstånd och att välståndet fördelats över hela landet. vill pådyvla mig att vilja ha si eller så många procents avkastning på kapital. Det kan man inte ha. Däremot kan man göra det som i sitt inledningsanförande så föraktfullt hånade Socialdemokraterna för, nämligen att ställa upp oerhört bestämda kriterier för vad som ska gälla till exempel äldreomsorgen, skolan och så vidare. Det kan man göra. Men håna oss inte för att vi vill göra det bra för människorna, för dem som ligger på långvården, dem som tas in på sjukhus och dem som vill ha god utbildning i skolan. Håna oss inte för att vi vill ställa upp hårda kvalitetsvillkor! 91 (C): Inledningsvis kan vi säga att det i debatten om kommunala frågor bitvis låter som att den kommunala sektorn i är en sektor med en enda lång rad av nedskärningar, eller har varit det . De faktiska siffrorna och fakta visar att det nästan är tvärtom. Trots en lång och djup kris har vi lyckats att värna den del av välfärdstjänster som utförs i våra kommuner och landsting. Enligt en uppskattning kommer kommuners resurser att öka framöver för åren 2015–2017. kommuner och landsting har betydligt mer resurser än vad de hade vid regeringsskiftet . Det gäller oavsett om man räknar per huvud eller om man räknar efter inflationsmått. Man kan mer eller mindre räkna hur man vill. Det är mer pengar i den kommunala sektorn . Svaret på hur det kan vara så är givetvis att det är fler människor som jobbar. Det har aldrig varit så många sysselsatta i som det är under en alliansregering. Där har vi den största anledningen till att kommuner och landsting faktiskt har mer resurser till skolan och mer resurser till sjukvård och omsorg. rapporterade om någonting som verkligen får betecknas som en nyhet. Det är att det på mycket länge är större inflyttning än utflyttning i glesbygdskommuner. Det här är nog någonting som många upplever som en liten överraskning eller som en nyhet, givet den debatt som vi har och givet siffrorna på totalen. Det är fortfarande så att många landsbygdskommuner tappar i befolkning till följd av att födelsenettot är negativt. Men det här är en stor och viktig förändring. De som flyttar in till dessa glesbygdskommuner är i regel människor i arbetsför ålder. De startar företag, de jobbar och de bidrar till kommunkassan. Jag nämner det här därför att det lätt blir så att man diskuterar totalen, som helhet, men bakom siffrorna finns det väldigt många olika verkligheter. Olika kommuner har olika förutsättningar, men gemensamt för alla kommuner är att ju fler som jobbar, desto mer pengar till den kommunala välfärden. Visst är det ett fantastiskt trendbrott. Många av de kommuner som vi på många sätt upplever är kommuner som har störst problem, gles- och landsbygdskommuner, har ett positivt inflöde av människor i arbetsför ålder. Då kan man fundera över vad det beror på. Det finns tusentals olika anledningar. Varje människa som flyttar har givetvis sin anledning. I någon kommun är det en gruva, i någon kommun är det inflyttning från övriga från närliggande kommuner och i någon kommun är svaret invandring. Jag tror att det här också är ett resultat av det enträgna arbetet , sedan med sina allianskamrater kom till makten, för att underlätta för företagande i hela landet och prioritera infrastruktur, inte minst den digitala infrastrukturen, i hela landet. Stora delar av landsbygden ser ut som ett bäverbo, för man gräver så mycket bredbandskablar. Det är naturligtvis positivt. på kommer nästa nyhet när det gäller det här området. Det är att regeringen öppnar 700-bandet för mobiltäckning. Det som och fram till början av 2017 förser oss svenskar med digital-tv kommer att förse oss med mobilt höghastighetsinternet. Det är nästa steg, ett av många, för att fortsätta den här trenden att skapa ett där det går att bo och driva företag var än man så önskar. nämnde, och jag nämner det, att till sin hjälp har de kommuner där trenden har vänt när det gäller in- och utflyttning ett nytt skatteutjämningssystem. Där står de allra flesta svenska landsbygdskommuner som rejäla vinnare och får betydligt mer pengar och betydligt större och bättre möjligheter att värna den välfärd som förhoppningsvis ska locka ytterligare inflyttare. Det har talats en del om vinster i välfärden. Jag tänkte tala om ett liknande, angränsande, ämne. För mig handlar den här diskussionen främst om innovation, nytänkande och nyskapande. Det är egentligen detta vi pratar om. Ska vi tillåta sådana krafter i välfärdens verksamheter eller inte? Vi står inför ett antal välfärdsutmaningar i . Vi har en åldrande befolkning, även om detta motverkas av invandring av människor i arbetsför ålder. Framför allt har vi ständigt större krav på den välfärd som erbjuds. När min farfarsfar en gång kom in på äldreboende tyckte han att han hade kommit till himmelriket. Han låg i en sovsal med tolv andra. är det ingen som skulle acceptera något sådant och allra minst kalla det för någon form av himmelrike. Samma utveckling kommer att gälla kommande generationer när de blir äldre och är i behov av den delen av välfärdstjänsterna. Det kommer att ställas högre krav, och vi kommer att behöva producera mer välfärd per arbetad timme, mer välfärd per krona. Det här är egentligen ingen nyhet. Det gäller alla branscher i de allra flesta länder, undantaget , och några till. För att klara av detta måste ett antal grundläggande mekanismer vara på plats. Det måste vara möjligt för sjuksköterskan som har hittat ett nytt sätt att bedriva hemtjänst som hon bedömer smartare att starta en verksamhet och locka över brukare, kunder eller vad man nu kallar dem för. Det måste vara möjligt för mig som äldre eller för mig som förälder till ett skolbarn att välja mellan olika verksamheter och se vad som passar mig bäst. När det gäller skolan ser vi att de kommuner som inte har några friskolor utan bara kommunala skolor är de som har sämst resultat. Debatten om valfrihet blir ofta en Stockholmsdebatt. alla exempel kom från det vi ser här genom fönstret, . Det var det som ligger allra närmast i . Men låt oss lyfta blicken lite, och då ser vi att det största problemet när det gäller valfriheten inte är att det är för mycket av valfrihet. Det är för lite. I samtliga kommuner i mitt hemlän, , utom två är det kommunala monopol som gäller inom äldreomsorg. Man får inte välja hemtjänst även om man så önskar. I många av landets kommuner finns det inga friskolor att välja mellan. Som redan har konstaterats i den senaste har de kommunerna i snitt sämre resultat än de kommuner som har valfrihet. Alla tjänar helt enkelt på att valfrihet finns, inte bara de som väljer, och så ska det givetvis vara. Jag noterar att min anmälda talartid är slut; tiden går fort när man har roligt. Det som är viktigt att tänka på i fortsättningen är det jag inledde med: antalet jobbade timmar i antalet företag. Vi är överens från höger till vänster om att det är antalet arbetade timmar som lägger grunden för välfärden. Vi vet också att de nya jobben kommer i små och växande företag. Men någonstans där tar samsynen slut. En sida, vänsterpartierna i riksdag, vill göra det dyrare och svårare att bedriva småföretagsamhet. De vill göra det dyrare och svårare för dessa företag att utvecklas och anställa. Vi, och våra kamrater, vill fortsätta på en bana där det blir billigare och enklare att driva företag. Däri ligger välfärdsutmaningen framöver, och det är bara att hoppas på för framtidens brukare av välfärd att det är rätt sida som vinner. 92 (KD): Jag ska börja med att yrka bifall till utskottets förslag i betänkandet. Mångfalden ska drivas mot enfald. Det som har byggt framgångsrikt på välfärdens område ska nu brytas ned och slängas bort. Vänstervågen i svensk politik vill svepa över vårt land i enfaldens töcken. Det är samma princip som tillämpar på befolkningssammansättningens område. Syftet med reservationerna i betänkandet från S, V, och MP är att återmonopolisera och att valfrihetsinskränka. De vill fokusera på driftsformer och skrämmas med företagarfrågor, politik och riskkapital. För är fokuset kvalitet i alla välfärdsdelar. Vi vill fortsätta att höja den kvaliteten. Det är det som vi ska fokusera på och vilka verktyg vi använder för att nå dit. Det är den frågan som jag tycker att den här debatten ska handla om. Hur höjer vi den redan höga kvaliteten i sjukvården? Hur förbättrar vi ytterligare tillgängligheten till sjukvården? har ju tillgängligheten ökat dramatiskt. Hur ser vi till att våra äldre som är i behov av äldrevård upplever en omsorg som blir allt för dag? Hur ser vi bäst till att kvalitetsutveckla välfärdens olika delar? Ja, det är fokus när vi pratar om välfärdsfrågorna och ingenting annat. Jag tror att det är dags att vända på vänsterretoriken. Vi borde prata betydligt mer om att förbjuda förluster i välfärden. tillbaka har diskussionens vågor gått höga angående vinster i välfärden. har gjort frågan till sin absolut viktigaste valfråga, och Socialdemokraterna vill se långtgående begränsningar och införa ett kommunalt veto mot bland annat friskolor. Grunden för detta är det ideologiska motståndet mot att det ska finnas andra utförare av skattefinansierade välfärdstjänster än de offentliga. Det sätter strålkastarljuset på den känsliga frågan: Ska ett företag, en förening eller ett kooperativ få gå med vinst när man vårdar våra äldre, ger utbildning till våra barn eller bedriver sjukvård? Känslan hos många är naturligtvis att svara nej. Men vad vi händer om vi vänder på frågan? Är det bättre att ett företag, en förening, ett kooperativ eller en kommun går med förlust när de vårdar våra äldre, ger utbildning till våra barn eller ställer diagnos på dina sjukdomar? Här svarar de flesta med självbevarelsedrift nej på den frågan. Generellt gäller, oavsett om det är ett företag eller en kommun som bedriver verksamhet, att den som har kontroll på ekonomin och över de resurser som står till buds även har kontroll på sin kvalitet. Den kommun eller det företag som har dålig kontroll på ekonomin har också sämre kvalitet, trots att de som överskrider sin budget bevisligen använder mer resurser än vad de har fått till sitt förfogande. De mätningar som Kommuner och Landsting gör med jämna mellanrum angående resultat och resurser inom exempelvis skolan pekar på samma generella slutsats: Stor resursanvändning och dålig ekonomisk kontroll är lika med sämre kvalitet på undervisningen. Effektivare resursanvändning och god ekonomisk kontroll är lika med bättre kvalitet på undervisningen, vilket ökar elevernas kunskapsnivåer. Kommuner eller landsting som dras med underskott får lägga allt fokus på personalneddragningar, stängning av skolor eller andra kostnadsbesparande åtgärder. Politiker, personal, föräldrar och anhöriga lägger ned stor energi på kampen om var dessa neddragningar inte ska ske. Kvalitetsutveckling är i sådana situationer självklart inte det som står i första rummet. Där man har överskott med en ekonomisk uppföljning är förhållandet ofta det precis motsatta. Då blir det enklare att fokusera på hur man blir ännu bättre och effektivare i bemötandet av de människor som man är till för. Man ska inte heller glömma det faktum att kommunallagen har tydliga skrivningar om vikten av överskott. Att vi gemensamt betalar skatt för att kunna bedriva äldreomsorg, skola och sjukvård är odiskutabelt. Att alla ska ha så lika förutsättningar som möjligt i vårt land är också en självklarhet. Men att alla ska vara hänvisade till exakt samma vård och skola är direkt orättvist, då det inte tar hänsyn till människors olikheter och individuella önskemål. Den som har behov av välfärdstjänster ska ha ett utrymme att välja vem som ska leverera dessa tjänster, oavsett om det gäller ens barns skolgång, val av läkarmottagning eller våra föräldrars val av hemtjänstleverantör. Förbud mot vinster inom välfärdens område är ett direkt hot mot kvalitetsutveckling. Självklart ska det offentliga ställa kvalitetskrav på alla leverantörer av välfärdstjänster, även på den egna bedrivna verksamheten. Sedan ska man följa upp dessa krav. Men om inte fler aktörer än kommunen får vara med och lyfta upp den generella kvalitetsnivån i vår gemensamma välfärd, ja, då skjuter vi oss själva i foten. Konkurrens leder till kreativitet, ökad effektivitet och ökad kvalitet. Varje äldre, varje elev och varje patient måste förtjänas för att de även i fortsättningen ska stå fast vid eller välja en specifik leverantör. Om kvalitet och personligt bemötande inte håller måttet kommer ingen att välja dessa leverantörer. Det vore bättre om ropen skallade om ett förbud mot förluster i välfärden. Ständigt återkommande förluster vittnar om problem i hela organisationen, från ledning till bemötande av eleven eller brukaren på ett äldreboende. Kvalitet frodas i organisationer som visar svarta i stället för röda siffror.