prot · H20915 · 2014-11-04 00:00:00 — Jag har dock lite svårt att förstå vad det är som behöver ses över ytterligare när det gäller denna fråga. beslutade att bör erkänna Sahariska arabiska demokratiska republiken, . Det är också uppenbart att den tidigare borgerliga regeringen med i spetsen medvetet förhalat erkännandet trots beslut. Borde då inte den nuvarande regeringen, precis som när det gäller det utmärkta beslutet att erkänna , nu gå i spetsen och verkställa det tidigare riksdagsbeslutet att erkänna ? FN-styrkan , som har till uppdrag att övervaka vapenvilan mellan och i och att organisera en folkomröstning om territoriets framtid, har förvägrats att genomföra sitt uppdrag, främst på grund av förhalande. är den enda fredsbevarande operation som inte har ansvar för att bevaka de mänskliga rättigheterna. Jag vill därför passa på att fråga stadsrådet om är berett att verka i FN för att en särskild rapportör för mänskliga rättigheter i inrättas samt om mänskliga rättigheter bör inkluderas i mandat. FN:s sekretariat har förtydligat att är ett icke-självstyrande territorium och att dess erkända företrädare ska jämställas med . Ett svenskt erkännande är helt i linje med FN:s nya linje och kan ses som en förstärkning av denna. Vi har ju trots allt erkänt , även om det är en av världens hårdaste diktaturer. Som statsrådet känner till har konflikten i området pågått då ockuperades av – en ockupation som den i anser vara rättsvidrig. har den västsahariska befolkningen levt i flyktingläger i under väldigt svåra förhållanden som deras släktingar i den ockuperade delen av landet lever under ständigt hot och betraktas som andra klassens invånare av den marockanska ockupationsmakten. har även byggt en mur genom landet för att dela befolkningen. har erkänts av 84 stater i världen, dock ännu inte av något EU-land. Om nu går före skulle det sannolikt få efterföljare inom EU. Om inget händer finns en risk för att den fredliga processen avstannar och att den vapenvila som rått bryts. Ett svenskt erkännande skulle innebära en positiv signal om hopp. Jag vill fråga statsrådet: När kommer erkännandet? har på olika sätt försökt förhindra och sabotera FN:s ansträngningar att få fram en lösning. Kommer att intensifiera sina påtryckningar gentemot för att få till stånd en snabb lösning? 21 Utrikesminister (S): Jag tackar för kommentarerna. Inget fall är det andra likt. Varje ärende av det här slaget måste förberedas väldigt noggrant. Jag kommer i mitt nästa interpellationssvar att förklara utförligt varför regeringen nu har erkänt staten . är på flera sätt unikt, som beskrev alldeles . pågår en FN-ledd process som syftar till att förverkliga det sahariska folkets rätt till självbestämmande. Det svar vi nu har fått från FN och dess generalsekreterare är att förhandlingarna inom FN-processen ska göra framsteg senast . Jag kan bara upprepa att regeringen kommer att se över den svenska politiken i relation till och naturligtvis ta hänsyn till det och till vad FN:s rapportör säger. Jag känner inte igen siffran att det skulle vara så många länder. Jag har fått uppgift om att det ska vara 45 stater och att en del stater har averkänt . När det gäller mandat finns vi inte i , i alla fall inte ännu, men vi vill gärna att mandat utökas till att inkludera möjligheten att övervaka respekten för mänskliga rättigheter. Den inriktningen stöder vi. I övrigt är mitt svar att vi kommer att ta oss tid att se över hela denna fråga. Vi ska göra det på ett grundligt sätt och naturligtvis ta till oss vad FN:s representant säger och det arbete som bedrivs där. I FN-sammanhang kommer vi till exempel att verka för att ska se över bevakningen av mänskliga rättigheter. 22 (V): Det är bra att regeringen tänker agera för att de mänskliga rättigheterna ska inkluderas i mandat. Ett svenskt erkännande av kan som jag tidigare sade få fler länder att följa det svenska exemplet och påskynda den pågående processen för en folkomröstning om självständighet för . Det främsta hindret har hitintills varit vägran och ständiga förhalningstaktik. Jag vill återigen fråga om statsrådet kommer att agera på något sätt gentemot som tilldelades en så kallad avancerad status av EU 2008. är det partnerskapsland som får mest bidrag från EU och som EU satsar mest på av de nordafrikanska partnerskapsländerna. Mot den bakgrunden är i allra högsta grad mottagligt för påtryckningar från EU-länder. Ockupationen av kostar , som det är det land som får mest bidrag från EU. Därmed hjälper indirekt till att upprätthålla ockupation av . Anser statsrådet att i EU bör ställa krav på att samtliga avtal som sluts med inte ska innefatta de ockuperade delarna? Jag hoppas att även fortsättningsvis ska verka i EU för att inga fiskeavtal som inkluderar västsahariska vatten ingås med samt att EU när det gäller all handel med konsekvent utesluter varor från . Kommer statsrådet också att verka för att associationsavtalet mellan och upphävs så länge inte bidrar till en fredlig politisk lösning av ? Det kan ske med hänvisning till avtalets andra artikel, som talar om respekt för demokratiska principer och grundläggande mänskliga rättigheter. Jag är glad att tänker öka stödet till de sahariska flyktinglägren. Situationen beskrevs som mycket akut. Som statsrådet säkert känner till lever de västsahariska flyktingarna under mycket svåra förhållanden i öken utanför i . Jag har besökt lägren och med egna ögon sett hur man är helt beroende av stöd utifrån för sin överlevnad. har biståndet från EU och FN varit instabilt. Flyktingarna befarar att biståndet kommer att användas som ett politiskt påtryckningsmedel för att tvinga dem att ge upp sin kamp för ett självständigt . Den ekonomiska krisen i södra har inneburit att stora humanitära stöd från främst spanska organisationer har minskat drastiskt, vilket ledde till att västsahariska Röda Halvmånen vädjade om internationellt stöd . Ett snabbt svenskt erkännande av skulle bidra till att minska det mänskliga lidandet. 23 Utrikesminister (S): Jag vill först uttrycka min uppskattning över det engagemang som finns i den här frågan och som ger utryck för här. Det har jag också mött i e-post, synpunkter och frågor som har kommit. Den här interpellationsdebatten handlar om två frågor som har ställt till mig, dels om ett eventuellt erkännande av , dels om vilka initiativ vi ska ta för att öka det svenska humanitära biståndet. Mitt svar är fortfarande att vi i den avser att se över hela den här frågan. Vi gör det kopplat till att det nu finns en tydlig tidsgräns för FN-rapportörens arbete. Man måste också se över frågor som det folkrättsliga läget och ta hänsyn till en rad olika komplexa frågor som rör ett eventuellt erkännande. Det ska vi göra i sinom tid, när tiden för det är inne. kommer naturligtvis att fortsätta att engagera sig i frågan, framför allt via vårt EU-medlemskap, i det EU-sammanhang där till exempel fiskepolitiken diskuteras och där mänskliga rättigheter tas upp. Där vill jag inte signalera någonting annat än att vi fortsätter att kämpa för att också ska respektera mänskliga rättigheter och strävan efter demokrati. Det kommer vi att fortsätta att hävda i EU-sammanhang. 24 (V): Jag tackar så mycket för svaren och ser fram emot att få fortsätta att följa och diskutera den här frågan. Jag hoppas att vi kommer att se ett svenskt erkännande av , för det skulle betyda oerhört mycket för att skynda på processen för det västsahariska folket. Jag tackar för debatten. Överläggningen var härmed avslutad. § 12 Svar på interpellationerna 2014/15:21, 44 och 48 om erkännande av 25 Utrikesminister (S): , och har ställt frågor till mig som alla rör . Jag väljer att besvara interpellationerna i ett sammanhang. Låt mig först understryka den tonvikt som och EU lägger vid att finna en slutstatusöverenskommelse. Målet är att och ska kunna leva sida vid sida inom ömsesidigt erkända gränser, med gränser som utgångspunkt och med som huvudstad för två stater och där eventuella markbyten accepteras endast om parterna framförhandlar dem. har frågat mig när regeringen avser att erkänna . Fredsförhandlingarna har gått i stå. Läget på marken är så allvarligt att möjligheten att uppnå en tvåstatslösning håller på att förgås. Alla bör vid det här laget veta att det inte finns någon militär lösning på konflikten. Det är mot denna bakgrund som har valt att erkänna . För det första innebär erkännandet en energiinjektion i den avstannade fredsprocessen. Det stärker de konstruktiva krafterna på båda sidor. För det andra betyder erkännandet att obalansen mellan parterna minskar. Mindre ojämlika parter är nödvändigt för att nå resultat. För det tredje inger erkännandet hopp. 20-åriga palestinier har upplevt hur det mesta har blivit sämre. På den andra sidan har israeliska ungdomars liv präglats av rädsla och oro för terrorattentat. I båda länderna ökar uppgivenheten och radikaliseringen. Ungdomarna måste ges en strimma hopp. För det fjärde är de folkrättsliga kriterierna för ett erkännande uppfyllda. Det finns ett territorium, om än med icke fastställda gränser, och samma situation gäller även för . Det finns en permanent befolkning. Och det finns en regering med möjlighet att uppvisa inre och yttre kontroll. Den palestinska myndigheten har förvisso inte full kontroll över det palestinska territoriet. I finns, efter den palestinska enhetsregeringens inrättande och försoningsöverenskommelsen mellan Hamas och , bättre förutsättningar att påvisa sammanhållen inre kontroll. Att inte erkänna med hänvisning till den israeliska ockupationen kan anses stå i strid med den folkrättsliga principen om ”ingen rätt ur en orätt”. Därutöver har världssamfundet erkänt statsduglighet, det vill säga förmåga att åta sig de förpliktelser som åligger en stat. har tidigare erkänt stater – 1992 och Kosovo 2008 – trots att dessa saknade faktisk kontroll över delar av sitt territorium. är, liksom dessa, ett speciellt fall. har också frågat mig vilka initiativ jag avser att ta för att kalla hem försvarsattachén vid ambassaden i samt avser att ta för att ska avbryta sin vapenhandel med . I regionen pågår komplicerade konflikter. Försvarsattachéns uppgift är att bidra med säkerhets- och försvarspolitisk analys som är av betydelse för förståelse av dessa regionala frågor. avser inte att nu kalla hem försvarsattachén, som föreslår. har inget försvarssamarbete med , och vi exporterar inte krigsmateriel till landet. har inte något generellt förbud mot import av krigsmateriel. Det följer av folkrättsliga förpliktelser att vi inte köper materiel eller tjänster från länder som är föremål för internationella sanktioner på området. står inte under några sådana sanktioner. Regeringen avser inte att nu vidta några åtgärder på området. har även frågat vilka initiativ jag avser att ta för att ska införa en tydlig ursprungsmärkning av israeliska bosättarprodukter. Bosättningarna strider mot folkrätten. Regeringen stöder därför frivillig ursprungsmärkning av produkter från ockuperad mark i . Det mest effektiva skulle vara om detta kunde genomföras på EU-nivå eller på basis av EU-rekommendationer. Om det inte visar sig möjligt kommer emellertid, i likhet med andra EU-länder, att ta fram motsvarande rekommendationer på nationell nivå. har frågat mig hur ett erkännande av kommer att påverka roll som pådrivande i de förhandlingar och den politiska process som pågår i EU-kretsen och den roll som haft i dessa . I diskussionen i EU-kretsen tillhör de medlemsstater som driver på för en aktiv och tydlig EU-politik för fredsprocessen. röst är väl respekterad. Erkännandet av har gett ytterligare tyngd åt röst i dessa frågor. som vi självfallet står upp för den politik som är överenskommen inom EU, kommer vi att arbeta aktivt för att EU än tydligare ska stå upp för denna politik gentemot parterna. Jag vill understryka att EU står redo att erkänna ”när så är lämpligt”. Den bedömer att det är . Ett erkännande av en stat sker av regeringar på nationell nivå, inte på EU-nivå. har frågat mig om det är regeringens mening att ändra på den praxis som länge gällt som grund för att ska erkänna en stat. har inte för avsikt att ändra denna praxis. Som jag har redogjort för finns det stöd i folkrätten för ett erkännande. 26 HANS (V): Jag vill börja med att tacka utrikesministern för det utförliga svaret. Min interpellation skrevs innan regeringen hade fattat beslut om att erkänna . Från sida delar vi regeringens syn att de folkrättsliga kriterierna är uppfyllda, och vi välkomnar starkt regeringens beslut att erkänna . Vi vill se fred i , och vi ser att det förutsätter en tvåstatslösning, ett fritt och demokratiskt sida vid sida med ett fritt och demokratiskt . Men vi ser också att förutsättningarna för en tvåstatslösning steg för steg slås sönder. På och i östra pågår en närmast daglig kamp om kvadratmeter, en kamp som det palestinska folket alldeles för ofta går förlorande ur. Den illegala muren fortsätter att byggas. Det pågår i det närmaste en lågintensivt etnisk rensning på palestinier där de fördrivs från hem efter hem. På har blockad och godtyckliga beskjutningar slagit sönder alla förutsättningar för att de 1,8 miljonerna invånare ska kunna leva värdiga liv. Menar man allvar med att man stöder en tvåstatslösning krävs det mer än högtidliga deklarationer. Det krävs också att man är beredd att agera för ett fritt , att man visar handling. Jag instämmer i utrikesministerns tidigare uttalanden: Risken är inte att ett svenskt erkännande kommer för tidigt, utan risken är i stället att det kommer alldeles . Men jag säger att detta är en viktig signal. Det är en viktig signal av hopp till det palestinska folket, som är i desperat behov av något att kunna hoppas på. Det skickar en tydlig signal av hopp till de palestinier som lever i skuggan av muren, som får sina liv sönderslagna av blockaden av och som trakasseras vid någon checkpoint. Vi vill att alla de här palestinierna – män och kvinnor, ungdomar och äldre – ska kunna tro på att det är möjligt att få en tvåstatslösning. De måste kunna tro på freden. De måste kunna tro på förhandlingarna. Då måste vi i omvärlden agera för att de ska ha någon anledning att känna framtidstro. Det här beslutet skickar även en tydlig signal till i ett läge där också freden förutsätter att man börjar skicka tydliga signaler till ockupationsmakten . Ett av de mest grundläggande problemen i , som vi i ser det, är att det råder en i det närmaste total straffrihet när det gäller folkrättsbrott. Den israeliska regeringen vet mycket väl att man kan fortsätta med sin blockad mot , kan riva palestiniers hem godtyckligt och kan borda Ship to Gazas humanitära fartyg på internationellt vatten utan att det får några som helst konsekvenser. Om vi vill att ska välja fred och förhandlingar måste priset för att bryta mot folkrätten och de mänskliga rättigheterna bli mycket högre. Ett erkännande av är ett viktigt steg – det har jag försökt understryka här. Men vill den nya regeringen vara en röst för en kraftfull fred i krävs det faktiskt mer. Därför har jag frågat utrikesministern om regeringen är beredd att ta hem militärattachén från , om man är beredd att avbryta vapenhandel med och om man är beredd att införa en tydlig märkning av bosättarprodukter. På inget av de områdena är regeringen tyvärr beredd att gå vidare . Jag måste säga, utrikesministern, att jag på den här punkten är ganska förvånad. Alla de tre krav som jag reser är ju krav som Socialdemokraterna och vart och ett som enskilda partier men också tillsammans har drivit tidigare. Är det så att Socialdemokraterna och nu har bytt ståndpunkt i dessa tre frågor? Det är också ett uttalande som rimmar ganska illa med det starka stödet till en tvåstatslösning. Det är svårt att å ena sidan säga att man vill se en tvåstatslösning och å andra sidan säga att det är helt okej att svenska skattemedel går in i den israeliska försvarsindustrin eller att säga att svenska konsumenter inte ska ha möjlighet att i sin livsmedelsbutik välja bort bosättarprodukter. 27 HANS (M): Ett problem med det samlade svar som utrikesministern ger till , och illustreras av att Hans och Hans inte tycker lika. Jag tycker ungefär tvärtom när det gäller det som säger, och sannolikt gäller detsamma för när han har lyssnat till vad jag säger. Jag tror dock att det finns en sak som förenar, och det är att målet för de allra flesta ändå är en fungerande tvåstatslösning. Där är vi överens. Jag tror också att vi är överens om att det är viktigt att etablera frihet och demokrati i den här delen av världen där ingen ska jagas, förtryckas och dödas för sin bakgrunds eller sin religiösa hemvists skull. Där tror jag att vi i grunden är rätt överens. Men sedan finns det saker och ting som skiljer oss åt. För att en stat ska erkännas ska tre kriterier vara uppfyllda: Man ska ha kontroll över territoriet, man ska ha en befolkning och det ska finnas en regering. Då är min fråga: Har man kontroll över territoriet? Har regeringen kontroll över territoriet? Det är inte så att det inte finns problem i , för det gör det. Min fråga gäller om regeringen i har full kontroll över sitt territorium i . På vilken grund kan i så fall utrikesministern bekräfta det? Man kan erkänna en stat bara en gång. Sedan är det gjort. Och är det gjort i detta fall. Jag uppfattar att alliansregeringen försökte övertyga, påverka och föra en dialog med resten av EU-kretsen och de länder som inte hade erkänt därför att de tidigare var Sovjetrepubliker och försöka få någon form av samlat steg. Då var vårt erkännande kopplat till att också andra skulle kunna göra detta erkännande. Så kan inte ske . kan inte spela den ledande rollen eftersom vi nu har erkänt. Därmed kan vi inte säga: Om vi erkänner tillsammans med er kan vi ta detta steg. Jag förstår ändå att utrikesministern har försökt förankra sitt besked och sitt beslut i EU-kretsen. Utrikesministern säger att man ska erkänna när så är lämpligt och att den nu har funnit att den tidpunkten är lämplig. Då är det viktigt att man som politiker kan utvärdera det steg som har tagits. Då undrar jag vilka kriterier utrikesministern tycker att vi från oppositionens sida ska fundera kring när det gäller att utvärdera det beslut som man nu har tagit och som man fann lämpligt, nämligen ett erkännande. Kommer vi att kunna se att det har blivit färre attacker från Gazas sida in mot ? Kommer det att handla om att det har blivit ett mindre antal dödade där nere? Eller kommer vi att se att det har blivit ett minskat antal brott mot de mänskliga fri- och rättigheter som palestinier har utövat mot andra palestinier? När detta erkännande nu görs måste vi kunna säga, som utrikesministern säger, att detta ska vara en energiinjektion för fredsprocessen, att obalansen mellan parterna ska minska och att det ska inge hopp. Om detta nu har varit de bakomliggande faktorerna till erkännandet måste vi kunna säga att det har blivit bättre och att vi påtagligt har kunnat se hoppet, energiinjektionen eller den minskade obalansen. För mig kan detta mätas enbart om det har blivit mindre våld, färre terroristangrepp och mindre utövande av kränkningar mot de mänskliga rättigheterna från palestinier mot palestinier. 28 (M): Jag tackar utrikesministern för svaret. Det innehöll svar på många frågor, men jag är ändå inte nöjd med svaret. Jag ska börja med själva beslutet som regeringen nu har fattat, och det är upp till regeringen att fatta sådana beslut. Men det är ändå ett beslut som inte tas särskilt ofta. Att ta ett beslut om att erkänna nya stater är någonting som ska vara mycket genomtänkt och noga övervägt. Det är nämligen viktigt att följa de principer som vi har i . Man kan kalla det för en doktrin kring vilka principer ett erkännande sker. Man kan säga att vi har haft, i alla fall fram tills , en strikt erkännandedoktrin. Där har det angetts vilka kriterier som vi ska följa. Dessa kriterier är att det ska vara ett folk, ett territorium och en regering som har möjlighet att uppvisa effektiv kontroll över territoriet. Jag skulle vilja höra ett utförligare svar från utrikesministern när det gäller bedömningen av kontroll över territoriet. Utrikesministern har nämligen i sitt svar och i andra sammanhang hänvisat till beslutet att erkänna och sedermera Kosovo som inte till fullo hade kontroll över territoriet. Men jag och anser att detta inte är tillämpligt på , inte minst med tanke på att man just kring inte har full kontroll över territoriet. Man har inte ens tillnärmelsevis full kontroll över territoriet. Därför vore det mycket intressant och angeläget att få höra hur regeringen har gjort bedömningen av den kontroll som den uppenbarligen anser finns även över . Det som jag är orolig för är att den praxis som har, alltså den strikta erkännandedoktrinen, urvattnas genom detta beslut. Men det finns även en annan risk, och det är att EU ytterligare splittras i denna fråga när EU har kunnat samla sig kring en någorlunda samordnad Mellanösternpolitik. Det finns en färdplan, och man har också kunnat enas om skrivningar. När då går före utan att ha gjort det genom att samordna sig med andra EU-länder är det naturligtvis en uppenbar risk att man splittras ännu mer. Detta tycker jag att utrikesministern sveper förbi både i interpellationssvaret och i den övriga debatten. Detta är, som sagt, inte en folkrättslig debatt utan en interpellationsdebatt. Men jag skulle vilja återkomma till denna fråga. Utrikesministern kommer att ha många frågor att svara på eftersom det är många som deltar i debatten förutom interpellanterna. Men hur har regeringen på djupet resonerat kring kontrollen av territoriet, och hur resonerar regeringen kring att detta inte är resultatet av en samordnad EU-politik? För mig och är det mycket viktigt att är en aktiv deltagare i EU:s gemensamma utrikespolitik. Det är vår viktigaste plattform för fred och försoning även när det gäller fredsprocessen i . Vi är också för en tvåstatslösning. Det har, precis som utrikesministern säger, gått väldigt . Men jag är ändå orolig för att detta inte gynnar det syfte som regeringen förhoppningsvis har, nämligen att det ska gynna fredsprocessen. 29 (KD): Jag vill gärna lyfta fram problematiken med att regeringen säger sig vilja stärka de moderata krafterna bland palestinierna när Hamas ingår i styret. Detta är ett faktum och en aspekt som jag anser att utrikesminister inte berör tillräckligt. enades Hamas och om att återuppta planen att gemensamt styra . Redan när statsminister läste upp regeringsförklaringen visste man alltså att de mer moderata krafterna är beredda att styra ihop med terrorister. Hur går detta ihop, att med ena handen hålla Hamas utanför och att man med den andra handen erkänna terrororganisationen som statsbärande makt? Med anledning av detta önskar jag ett förtydligande från utrikesminister . Har den syn på Hamas förändrats, eller delar fortsatt EU:s syn att det är en terrororganisation? Är det villkorslösa erkännandet endast en symbolhandling, eller finns det en strategi för att uppnå reell förändring? Hur kan i så fall mer konkret stödja de moderata krafterna och förhålla sig till Hamas? Målet är att nå en tvåstatslösning och att israeler och palestinier ska kunna leva i fred och säkerhet. Jag hoppas innerligt att vi genom erkännandet nu inte har stängt dörren till förhandlingsrummet. Det vore djupt olyckligt. Jag hoppas innerligt att en klok svensk strategi inte är lika frånvarande som ambassadör på svensk mark. 30 (C): Ja, om det ska vara en enstats- eller tvåstatslösning har ju varit en fråga som gällt rätt . Vi är många som väljer två stater. De israeliska och palestinska folken har samma rätt att leva i sin stat, med gränser som är säkra och erkända av grannarna och omvärlden. Utvecklingen är mycket osäker, herr talman. I har vi sett kampen om och , där nya bosättningar sten för sten och hus för hus släcker hoppet om att få fred och två stater – släcker hoppet om att detta ska kunna bli verklighet. Vi har ingen fredsprocess , herr talman.