prot · H10975 · 2014-02-27 00:00:00 — Det finns inget skäl att inte gå vidare med och , och eftersom en utredning redan har gjorts bör det inte vara några större svårigheter att återkomma med ett beslut så att det blir möjligt för dessa landsting att ta över ansvaret . Vad gäller måste regeringen förstås utreda frågan vidare. Vi är överens om att det är viktigt att vi kommer vidare med en helhetslösning. Vi tycker att det är bra att utskottet har bestämt sig för att gå vidare med en sådan. Därför yrkar jag bifall till utskottets förslag till beslut i dess helhet. 100 (M): Som norrbottning känner jag mig lite oroad just . I mitt hemlän, , har alltid haft god tillgång till regionala utvecklingsmedel av en historisk bakgrund. Det finns särskilda skäl till det. Vi ser också skäl till att staten har ett engagemang i länet, inte minst med tanke på det som händer inom gruvindustrin, omplaceringar av samhällen och liknande. har alltid kunnat samla sig väl mellan de olika parterna under ledning. Det har knappast varit så att vi haft en debatt i som har handlat om att vi skulle ha haft ett demokratiskt underskott och att skulle vara ett problem. Parterna är alltid nöjda under det regionala utvecklingsarbetet. Däremot har det varit desto rörigare i . Det har varit svårt att ena länet. Det har varit svårt att driva sjukvårdsfrågorna och få en enighet om dem. Det har varit landstingsråd som har avgått. Det har varit den ena konflikten efter den andra. Det är kanske lite grann där man ska se den långvariga debatten om just regionfrågan, därför att den har drivits med stark entusiasm av en handfull tjänstemän på och en handfull politiker inom . Där har debatten varit, medan motståndet hos befolkningen som sådan när det gäller regionfrågan har varit tämligen kompakt. Det är svårt att hitta någon entusiasm. Det är till och med så att något av partierna här i riksdag har haft en syn på regionfrågan och fått backa från den lokalt i . Under många omgångar har olika kommuner stretat emot. ställer alla upp. Det beror väl kort och gott på att samtliga kommuner styrs av Socialdemokraterna och att beslutet inte har fattats separat i varje kommun utan att det fattades på det socialdemokratiska distriktsmötet. Det kan väl möjligen ses som ett demokratiskt underskott, eftersom det inte har kommit resten av befolkningen till del. Efter beslutet, vilket är ganska märkligt, har flera ledande politiker från Socialdemokraterna, också från mindre kommuner, bett mig att säga: måste ni stoppa detta. Vi i de små kommunerna är oroliga för vad som händer. tar ett ansvar för hela länet, men man känner en oro, kanske med tanke på att man känner sina partikamrater och vet vad som kommer att hända om tar över utvecklingsansvaret. Jag vill åter repetera att samtliga parter är nöjda med det arbete som har varit, och det är svårt att hitta någon kritik mot det. Vad som bekymrar mig nu är att tillkännagivandet är utformat på ett sätt som innebär att man ska forcera arbetet. Ska det finnas någon realism i att regeringen ska komma tillbaka med ett lagförslag måste man antingen kapa remissförfarandet ordentligt eller slarva igenom lagstiftningen. Så brukar vi väl inte arbeta normalt i riksdag, och det är inte säkert att norrbottningarna önskar få ett sådant hafsverk. Vad innebär det för om detta tillkännagivande ska dras igenom? Ska nu säga upp sin personal? Det är nämligen bråttom om det här ska genomföras . Ja, det borde väl åtminstone komma någon typ av hänvisning vad gäller budget eller annat, därför att det handlar om många olika typer av tjänster. Det handlar också om väldigt kompetenta tjänster. Jag tycker att det sätt på vilket tillkännagivandet är utformat – med respekt för att man kan ha en annan uppfattning än jag i regionfrågan – är oansvarigt. Det skapar mer röra än det faktiskt löser, inte minst inför förberedelserna inför nästa programperiod när det gäller olika typer av EU-fonder och inte minst mot bakgrund av den omställning som ska göras i . Som norrbottning i första hand, herr talman, är jag orolig över konsekvenserna av dessa tillkännagivanden. Jag yrkar bifall till reservationerna. 101 (S): Jag vill börja med att säga att föregående talare och jag – vi är båda norrbottningar – verkligen har olika verklighetsbilder av . Kristdemokraten påstår att och har bildat så kallade KSO, Kommunala samverkansorgan, som skulle hantera det regionala tillväxtansvaret. Det är felaktigt. och bildade aldrig KSO beroende på att de i samtal och diskussion med regeringen fick höra: Ni behöver inte göra det, för vi ska gå fram med en regional samverkanslösning för er. Det är alltså en helt felaktig bild som har getts tidigare här. Jag är alltså från , och vi har levt med denna fråga. Själv har jag levt med den . är faktiskt ett stort län. Det utgör av landets yta men endast av landets totala befolkning. Vi har fem väl fungerande sjukhus för våra geografiskt spridda 14 kommuner som också är några av landets absolut minsta. Det är glädjande att vi nu ser ett trendbrott. Utflyttningen verkar ha stannat av, och en viss inflyttning sker till vår region. Vi är det län som toppar tillväxtligan i just . Vad vi ser när det gäller utvecklingen i norr är en historisk händelse som sker i . Med det sagt blir för mig den fråga vi debatterar än mer svår att förstå. Det handlar om varför regeringen av alla nio inlämnade ansökningar från olika län om att få överta det regionala utvecklingsansvaret valde att endast sex av dessa skulle få det och därmed lämnade tre län utanför. Det är många debattörer som har varit uppe i talarstolen och på ett förträffligt sätt beskrivit hur hela den processen har gått till. Jag tänker inte gå in på den. Jag kommer att tala mer utifrån ett norrbottniskt perspektiv. Länet är väldigt långt framme i planeringsprocessen för det som vi är på väg att vilja göra. Det finns en oerhört stor och bred politisk enighet att vi i regionen ska bilda detta. Vi är helt beredda att göra det. Regeringen har själv i samtal med länets regionala företrädare sagt att den regionala tillväxtpolitiken ska utgå från dem som har kännedom om regionen, det vill säga de folkvalda i de regionala församlingarna. Regeringen har dessutom gett vissa förtroenden i det hänseendet. Man har skickat över ansvar till regionen när det gäller tågtrafiken, kollektivtrafiken och den så kallade kulturportföljen. Vet ni vad? – det fungerar alldeles utmärkt i . Varför nu detta misstroende? Varför skulle mitt hemlän och de två andra få avslag och inte få ta över detta? Vad är skillnaden jämfört med de sex län som beviljas? Jag tycker inte att jag har fått det svaret . Själva hanteringen är obegriplig, och det är ett helt ologiskt resonemang. Vad händer härefter? Det kan man fundera på efter så av utredande och processer som har skett genom alla dessa år, när vi dessutom har en stor bred majoritet bakom oss i länet. Vad händer härnäst? Är det så att vi ska se någon sorts åternationalisering av , och ? Vad har man tänkt? Frågorna har väckts. Det är många frågor som byggs på utifrån förslaget. Jag vill avslutningsvis här i kammaren understryka att förberedelsearbetet i har kommit långt. Min bedömning är fortfarande att vi – om det skulle visa sig att positiva besked ges och beslut fattas framöver om det regionala utvecklingsansvaret – kan gå i gång med det från . Med det yrkar jag bifall i enlighet med anförande. 102 (M) replik: Till att börja med skulle jag vilja be presidiet om ursäkt. Det gick lite fort. Det är så där när man hoppar in i andra utskotts debatter. Jag drar tillbaka mina yrkanden. Jag vill ta tillfället i akt att ställa ett par frågor till , med tanke på hennes påståenden. Den första frågan gäller att det kan gå i gång . 1.När ska säga upp sin personal? 2.Har du hört något missnöje med hur har skött det regionala utvecklingsansvaret? 3.Anser du – vilket du här påstod – att tjänstemän har en dålig kännedom om länet? 4.Eftersom det är kort om tid: På vilket sätt har Norrtåg lyckats? 103 (S) replik: Jag vill poängtera för Hammarbergh att det är en väldigt lång planeringsprocess som har legat bakom position att ta över det regionala tillväxtansvaret. Det är ingenting nytt som är påkommet . Så är det. Problematiken handlar inte alls om att vi på något sätt skulle säga att har skött det dåligt. Här handlar det om att besluten i första hand ska fattas av de folkvalda som har blivit valda i våra vanliga val. Det handlar om att få en större regional förankring ute i länets samtliga kommuner. Det kan jag tycka är en viktig poäng, eftersom det är ett så stort län. Det upptar av landets yta. Vi har stora avstånd. Från upp till rör det sig om nästan över . Det krävs att man har ett annat sätt att jobba just när det gäller den regionala tillväxten och det ansvar som ska utövas för det. Jag känner mig väldigt trygg med att vi har tagit ställning och har en bred och stor majoritet som står bakom detta. Jag är alldeles säker på att de tjänstemän som jobbar på är väldigt duktiga. Jag är säker på att de också kommer att finna en ny plats i en ny regional ordning där de också kan ta hand om det gemensamma tillväxtansvaret. 104 (M) replik: Jag är besviken över svaret. Jag fick svar på en fråga. Nej, det finns inget missnöje med hur har skött det. Då är min fråga till dig: Vad är det som är trasigt som du just nu försöker laga? Jag återgår till frågorna. Du behöver inte upplysa mig om länets storlek som ofta kör utefter länets vägar, eftersom jag bor i länet. Vi kan konstatera att vi har ett splittrat landsting och har haft det . Människor är ganska nöjda med hanteringen och hur saker och ting fungerar. Jag vill återigen veta: När ska tjänstemän sägas upp om det ska vara möjligt att göra förändringen till ? Jag repeterar också en annan fråga: Har Norrtåg börjat fungera ännu? 105 (S) replik: Låt mig först kommentera att det på något sätt skulle vara ett splittrat landsting som har tagit ställning till frågan. Norrbottniska väljare har i det senaste valet vi hade 2010 valt socialdemokratiska företrädare i alla våra 14 kommuner och också i . De har gjort sitt val 2010 utifrån den politik som har bedrivits bland annat i . När det gäller denna frågeställning har av sagt ja och samtliga kommuner i hela länet. Där sitter också företrädare för ditt parti med, om än ditt parti är väldigt litet till antal. De finns med i den grupperingen. Det är av som ställt sig bakom detta, och det är en ganska stor majoritet. Jag vill poängtera att vi har tyckt att det varit positivt i vårt län att regeringen har haft så stort förtroende att den skickade över det regionala ansvaret när det gäller tågtrafiken och kollektivtrafiken och att det byggs upp successivt. Jag tror att det var Per som sade att det inte går fort att bygga upp och att det får ta lite tid. Men det går väldigt bra, och det går framåt. Dessutom har vi en kulturportfölj där vi lyckats oerhört bra i vårt sätt att driva fram demokratiska processer. är färdigt och helt redo att ta över ett ansvar . 106 (S): Jag vill börja med att yrka bifall till utskottets förslag i betänkandet, och jag ställer mig bakom och och anföranden. Den här frågan har dragits i långbänk. Den har rört upp många känslor på många olika håll. I startade processen att bilda region på kommunernas uppdrag via . Arbetet med förankringen inom tillsammans med kommunerna resulterade i en ansökan som alla kommuner och en stor majoritet inom ställde sig bakom . kom en departementsskrivelse som tydligt angav att ska få bilda region 2015. Bland de landsting som ansökt var även väl förberett vad gäller samverkan med kommunerna. Eftersom , , och fick permanent ansvar för de regionala utvecklingsfrågorna, och regeringen uttalade att en ändrad ansvarsfördelning mellan staten och den kommunala nivån måste utgå från ett starkt lokalt och regionalt initiativ, måste man ända få ställa frågan: Räcker det inte med att alla kommuner och majoriteten av är positiva? Vi har två stora direktvalda regioner, och , och dessutom två mindre regioner, och . Till detta kommer enligt regeringens förslag tre nya regioner att få beslutsrätt : , och . är avsikten att även , och ska få motsvarande uppdrag. Till detta kommer ett antal län där samverkansorgan finns kvar under kommande period. Men till allas vår förvåning kom det extremt oväntade beslutet, utan rimliga sakskäl, från regeringen via en debattartikel i : Några län ska lämnas utanför. Man lämnar alltså , och med en olycklig särlösning, vilken splittrar bilden av den samlade regionala indelningen och styrningen av landet. Grundprincipen är väl ändå att det bör vara folkvalda församlingar som beslutar över den regionala utvecklingen. Riksdag och regering ska besluta över den statliga nivån, och regionfullmäktige ska besluta om frågor som rör den regionala nivån och det regionala tillväxtarbetet. De regionala förutsättningarna skiljer sig över landet – därav behovet av en regional förankring för beslutsfattarna. Regeringen har möjlighet att förtydliga sitt och ansvar för hur landet ska styras. Regeringen har ett ypperligt tillfälle att visa på vilket sätt landet ska styras. Det rimliga måste vara att eftersträva en modell som kan fungera i hela landet, inte att ytterligare splittra landet. I SKL:s styrelsebeslut kan man också läsa att de uppmanar regeringen att ompröva sitt ställningstagande och att även dessa tre landsting ska omfattas av lagen om regionalt utvecklingsansvar i vissa län. Jag anser, herr talman, att regeringen bör återkomma med en helhetslösning i denna fråga. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) 14 § Straffrättsliga frågor betänkande 2013/14:JuU15 Straffrättsliga frågor föredrogs. 107 (S): ska vi debattera justitieutskottets betänkande om straffrättsliga frågor. Vi har faktiskt två debatter till efter denna. ska vi titta på det betänkande där utskottet behandlar 115 motionsyrkanden om straffrättsliga frågor. Motionerna har väckts under den allmänna motionstiden , och ett motionsyrkande har väckts med anledning av en proposition. Av de motioner som väckts behandlas 69 förenklat, eftersom samma eller i huvudsak samma frågor har behandlats av tidigare . De behandlade yrkandena rör bland annat frågor om brott, straffmätning och påföljder. Det kan inte nog understrykas inledningsvis att den viktigaste och mest grundläggande rättspolitiska frågan är människors förtroende för och tilltro till rättsväsendet, att människor känner att det finns en rättssäkerhet och rättstrygghet i vårt demokratiska samhälle och att det finns tydliga signaler om vilka normer och gemensamma spelregler som gäller. Visst är det så att lagstiftning också har en förebyggande och avskräckande effekt. Vi har därför som riksdagsledamöter ett viktigt uppdrag när vi stiftar lagar. De ska vara förutsägbara, proportionella och välgrundade. Det krävs också att vi följer upp, omprövar, förtydligar och, om behov finns, eventuellt skärper upp lagstiftning som inte fått avsedd effekt. Ny lagstiftning måste till i vårt föränderliga samhälle. Att skriva motioner är ett sätt att tala om för regeringen vad jag som riksdagsledamot tycker bör och ska göras. I detta betänkande föreslår utskottet två tillkännagivanden till regeringen, bland annat utifrån motioner som partivänner till mig har skrivit. Det första tillkännagivandet handlar om ekonomisk brottslighet och skattebrott. Detta utgår från att ändrade tolkningen av den enskildes skydd mot att en och samma gärning prövas i två olika förfaranden. Regeringen slarvade då med att göra någonting åt den svenska lagstiftningen utifrån vad sade, och till slut tröttnade . slog fast att en person som påförts skattetillägg inte får åtalas för ett skattebrott som avser samma oriktiga uppgift. Det betyder att man inte kan både få skattetillägg och därefter dömas till fängelse eller böter. Konsekvensen av detta är att det nu är möjligt att ta upp fall på nytt, vilket kan leda till frigivning för skattebrottslingar och att de kan kräva skadestånd. satte i gång ett gediget arbete direkt efter att hade sagt detta och tillsatte en liten grupp som skulle titta på det. Man ringade in det man kallade en högprioriterad grupp, och det var 160 fall. Det var de som redan satt i fängelse eller var på väg in i fängelse. Förutom de 160 fallen finns det 1 000 fall till som åklagaren ska titta på om man begär resning. Det är inte få brott som vi talar om över huvud taget. Vi ska vara medvetna om det. Enligt anmäldes 16 000 brott mot skattebrottslagen, 11 000 bokföringsbrott och 3 000 förskingringsbrott. Det är inte få brott vi talar om. Det som också är intressant när det gäller vad sade är att man har börjat titta på andra fall när man ska döma. har till exempel tittat på ett fall med en person som fått sitt körkort återkallat, bland annat på grund av misstanke om grovt rattfylleri. Men det kunde man då inte åtala för. Man tittade på det här. Vi ska vara medvetna om vad detta egentligen innebär. Regeringens passivitet och väntan har därför varit mycket olycklig. Det är väl därför som utskottet nu i ett tillkännagivande kräver att regeringen snabbt kommer med ett förslag på ändringar i vår lagstiftning. Ekobrott får ju inte bli mer lönsamma, mer lindriga eller uppfattas som mindre riskfyllda, inte heller andra brott. Det andra tillkännagivandet till regeringen handlar om den stora skada som identitetsstölder kan leda till. Vi tycker att regeringen bör se över om inte respekten för enskildas integritet kräver både straffrättsliga och andra åtgärder mot identitetsstölder. Detta tycker vi mot bakgrund av att just identitetsstöld och identitetskapning har blivit ett stort problem. Bedrägerier är ett av de vanligaste brotten i . Ökningen av dessa typer av brott är lavinartad, och mörkertalet är mycket stort. Allt fler får uppleva att de får sina personuppgifter stulna av bedragare som köper varor eller söker krediter under falskt namn. fick 65 000 svenskar sin identitet kapad. När någon blir utsatt för identitetsstöld kan konsekvenserna för offret bli långtgående såväl ekonomiskt som psykosocialt, för att inte tala om den enorma kränkningen av den enskildes integritet. Efter att ha gått igenom de tillkännagivanden som utskottet ger till regeringen vad gäller både ekobrott och skyddet för den som drabbas av identitetsstöld vill jag nu yrka bifall till reservation 2 om kontakt med barn i sexuellt syfte, så kallad gromning. Straffbestämmelsen för vuxnas kontakt med barn i sexuellt syfte trädde i kraft . Straffet för kontaktbrott är böter eller fängelse i högst . När vi debatterade frågan här i inför att lagstiftningen skulle antas – det var jag som deltog i den debatten; det minns jag mycket väl – var vi socialdemokrater skeptiska till att lagen skulle fungera så som det var tänkt. I propositionen fanns inskrivet att den skulle följas upp , men vi ville ha en reservation och lade fram en redan då där vi sade att vi ville ha en kontinuerlig uppföljning av lagstiftningen. Med facit i hand kan vi konstatera att lagen inte har fungerat så som det var tänkt eftersom det är först när den vuxna förgriper sig på barnet som det är straffbart och inte när den är aktiv på nätet för att försöka locka barnet. Lagen trädde alltså i kraft . skulle det komma en uppföljning. Det kom ett regleringsbrev till Brå 2012 med ett uppdrag att följa upp och utvärdera tillämpningen av lagen. , efter att lagen trädde i kraft, kom Brå med en rapport. Den visade på att det är få anmälda fall av gromning som leder till åtal. Från fram till slutet av 2012 gjordes 617 anmälningar, men bara fem av dem lagfördes. Det avgörande för om någon ska kunna åtalas för brottet enligt Brå är tidpunkten för polisanmälan. De flesta polisanmälningar görs i ett mycket tidigt skede, innan man har kommit så långt att man har bestämt tid och plats för möte. Det innebär att det inte finns tillräckligt skäl för åtal för kontaktbrott. Det är tydligt att lagen inte fungerar som det var tänkt eftersom den gäller först när man har kommit överens om att mötas och plats. Och inte ens det räcker – efter det måste man på något sätt bekräfta att man går vidare genom att till exempel köpa biljett, sätta in pengar på något konto och tala om var man ska träffas. Därför är det oerhört angeläget att lagen ses över och att man tar Brås rapport på största allvar. Inledningsvis i mitt anförande sade jag att detta att lagstifta om väl avvägda straff och påföljder är ett sätt att ge signaler om vad vi har för gemensamma normer och spelregler i vårt samhälle. Vårt öppna samhälle bygger ju på demokratiska värderingar om lika människovärde och ömsesidig respekt. Brott kränker rättigheter till liv och egendom, inskränker människors frihet och hotar öppenhet och tillit mellan människor och gentemot samhället. Viktigast av allt är det dock att bekämpa de bakomliggande orsakerna till brotten. En förutsättning för att förebygga brott är framför allt en satsning på ett starkt gemensamt välfärdssamhälle. 108 (MP): har det framförts propåer om behov av skärpta straff. Det har handlat om att alla ska behandlas lika när det gäller fängelse som påföljd för brott, om Högsta domstolens praxis i fråga om grova narkotikabrott, om att livstidsstraff ska utdömas som regel vid brottet mord och flera andra liknande saker. Inte i något av dessa fall finns det vetenskapligt, utredningsmässigt eller annat stöd för att hårdare straff typiskt sett och på en allmänpreventiv nivå kommer att leda till minskad brottslighet. Tyvärr verkar kraven mest vara av populistisk karaktär eftersom det finns en tro att dessa åtgärder har stort folkligt stöd. Men inte heller det finns det fog för. Tvärtom är det så att ju mer information som ges om brottslingar, desto mer likt blir allmänhetens val av påföljd den påföljd som domstolen valt. Vad det däremot finns stöd för är att samhället ska rikta betydande insatser mot de unga som uppvisar risk att inleda verkliga brottskarriärer och utveckla kriminella tankemönster samt att så långt som möjligt undvika att unga hamnar i destruktiva miljöer inom slutenvården. Dessutom finns det stöd för att det inte går att mekaniskt fastställa antal år i fängelse utifrån olika mängdtabeller eller värdetabeller och att varje brott är en unik gärning som måste bedömas från fall till fall. Sedan är det ett faktum att långa straff i sig kan ha en preventiv effekt för individen i fråga – den som är inlåst kan ju inte begå nya brott. I vissa grupper kan det ge status att ha dömts till ett långt fängelsestraff, och det kan hända att personer avtjänar varandras straff som ett sätt att idka byteshandel eller visa lojalitet. I få av de situationerna kommer hårdare straff att leda till minskad brottslighet. Jag utesluter inte att det finns brott som leder till för milda påföljder. Ett aktuellt exempel är våldtäktslagstiftningen som behöver skärpas genom att ett samtyckeskrav införs. Dessutom bör frågan om oaktsamhet ses över. Det kommer vi att diskutera . Valet av påföljd för olika dömda och olika straff ska däremot inte baseras på subjektiva uppfattningar hos enskilda individer utan på vetenskap och beprövad erfarenhet. Den påföljd som leder till lägre risk för återfall, som minimerar samhällsfaran och samhällets kostnader och leder till minskat lidande för såväl målsägande som dömda ska väljas. Det ska inte vara så att den påföljd som känns bäst eller, givet en viss medial situation, uppfattas som mest populär är den som väljs. Jag skulle vilja säga några ord om några andra frågor också. Jag vill börja med det som står i reservation 18, som handlar om it-frågor. Hackare som hjälper till med att experimentera med säkerhetsfrågor och som dokumenterar och åtgärdar dem fyller en viktig funktion så länge de inte gör någon skada och inte har brottsliga avsikter. När någon visar på allvarliga fel och brister i olika it-system för företag och därigenom i vissa fall gör sig skyldig till brott är det rimligt att hen ska behandlas på samma sätt som den som själv agerar för att minska effekten av annan brottslig verksamhet eller som vill förhindra att andra brott begås.