prot · H109121 · 2014-06-09 00:00:00 — Egentligen var det väl i fråga om det humanitära stödet och annat som man önskar policyer för sig och inte det infostöd som vi talade om. 14 (MP) replik: Det är just när vi ägnar oss åt uppföljning som jag ser att när det gäller de beslut som kommer från regeringen, ibland i form av budgetpropositioner etcetera, fjärmar vi oss från det som jag uppfattar som PGU. Då tycker jag att det är en självklarhet att detta måste komma tillbaka till så att vi ska kunna diskutera och ta beslut om frågorna här. Det har också kommit kritik från civilsamhällesorganisationer att de inte har varit inkluderade i processen. Det beror med allra största sannolikhet på att de har varit inkluderade på ett helt annat sätt än de har varit . Jag har själv suttit som ordförande i och verkligen hoppats på att vi skulle bli inbjudna. Vi blev inbjudna till information men inte till direkt samråd. Det kallades samråd, men sedan var det någon form av information. Samma sak var det till exempel när det gällde landfokuseringen, nämligen att ambassaderna blev inbjudna till någon form av samråd men att det egentligen bara handlade om envägsinformation så att säga från regeringens sida. Om man har förändrat ett arbetssätt är det självklart att vi här i protesterar och att civilsamhällesorganisationer protesterar. Jag kan inte se att det är någonting konstigt med det. Jag menar inte att eller utrikesutskottet ska sitta och arbeta med detaljer på resultatstrateginivå eller policynivå. Däremot undrar jag hur detta dokument ska kunna leda de tjänstemän på UD och Sida som faktiskt ska tolka det. Det riskerar att hamna någon helt annanstans. Jag har svårt att se hur dokumentet i sig är tillräckligt tydligt för att vara styrande. Om tanken är att det ska vara styrande undrar jag var styrningen är så att säga. ser det ut mer som visioner. 15 (C) replik: hörde åtminstone jag att sade att och utrikesutskottet inte skulle vara nere på detaljnivå och inte på policynivå. Men detta är ett alternativ till policyer, eftersom vi avskaffar policyer och då förändrar styrningen. Så är det. Men det är den nivån som detta handlar om. Det är inte ett nytt PGU-beslut, och det är inte ett nytt PGU-dokument. Det är därför som det är viktigt att det är en skrivelse eftersom det har funnits många myter om vad detta skulle vara. Det fanns ett tag en bild, måhända inspirerat av vissa, av att detta nästan skulle ersätta PGU. Men så är det inte. Det innebär att PGU finns i botten och att detta kommer som ett styrdokument som visar hur regeringen avser att hantera den. Detta ersätter alltså policyer. Då är vi väl överens om att detta är den nivå som regeringen normalt fattar beslut på. Men i detta fall har regeringen varit öppen med att bjuda in civilsamhället, vilket jag fortfarande inte har hört hände 2005 när parti fanns med och inspirerade styrning. Då bjöds väl inte civilsamhället in till den diskussionen? Men har man alltså bjudits in. Vi har dessutom lyssnat och öppnat upp så att får möjlighet att se och behandla denna skrivelse. Det är alltså inget hysch-hysch och inget hemligt. Dokumentet är öppet. anser att det fjärmas från PGU. Men vi har fått fyra skrivelser som har visat PGU. Det hände inte tidigare. Jag har där inte sett någon stor opposition där man säger att vi är på väg bort. Snarare är det så att vi har lite diskussioner på detaljnivå. Sedan finns det naturligtvis politiska och ideologiska åsiktsskillnader. Det ska vi inte heller bortse från. 16 HANS (V) replik: Vi kan konstatera att man i är nöjd med hur processen har sett ut när det gäller antagandet av den biståndspolitiska plattformen. Det kanske säger någonting om de problem som det så kallade folkrörelsepartiet står inför när en ledande centerpartist, som trots allt är, beskriver detta som en framgångsrik förankringsprocess. Men om vi tittar på detta dokument, , kan det inte avfärdas som att det bara handlar om grunderna för styrningen av biståndet från regeringens sida. Detta är så mycket mer. Den biståndspolitiska plattformen innehåller flera delar som inte har funnits med i de tidigare policyer som ersätts. Här finns det skrivningar om vad som är målet med svensk biståndspolitik och vilka som är delmålen. Man beskriver målgrupper. Det har inte funnits i policyer tidigare. Detta går vidare. Dessa centrala delar för svensk biståndspolitik borde vi i ha fått vara med och fatta beslut om. Även de tydliga saker som man nu ska slå fast i detta dokument, som är det som går vidare än en policy, handlar om att man nu också skapar något slags fyrkantig princip för vilka länder ska bedriva utvecklingssamarbete med. Man slår tydligt fast att ska fokusera på låginkomstländer och fasa ut medelinkomstländer, detta trots att vi vet att av världens fattiga lever i medelinkomstländer och trots att vi vet att bedriver ett omfattande utvecklingssamarbete med en rad medelinkomstländer som gör skillnad och som bidrar till att fattiga människor kan lyfta sig upp ur fattigdom. Det är väl trots allt så, , att fattigdom är lika tuff oavsett vilken bnp per capita ett land formellt har? när ni slår fast en så fyrkantig princip för vilka länder som vi ska befinna oss i skulle jag vilja ha svar på en fråga från . Kan inte berätta för kammaren från vilka länder som vi ska fasa ut vårt bistånd? Är det , är det , är det eller är det den palestinska myndigheten? Kan vi inte få ett sådant besked nu om vad konsekvenserna blir av den biståndspolitiska plattformen? 17 (C) replik: Jag är en av dem som har haft rätt mycket synpunkter på processen. Den startade efter att Statskontorets rapport kom 2011. Sedan har vi haft rätt många turer. Jag tillhör inte dem som applåderar allt i den; det ska jag lugnt säga. Jag har också offentligt haft kritik i vissa delar. Jag har tyckt att det har varit viktigt att ge svar tillbaka och göra det öppet och säkerställa att vi får en debatt här i kammaren så att det inte blir ett hysch-hysch om att regeringen så att säga har kapat PGU:n jäms med fotknölarna. Det lät lite grann så i debatten ett tag. Det är viktigt att det nu är tydligt att PGU:n ligger som en platta. Detta är så att säga regeringens ersättning för policyer och ger ett svar tillbaka på vad Statskontoret krävde, nämligen ett tydliggörande av olika mål och målhierarkier. Det var det som diskussionen gällde. Det tycker jag ändå att man klarar av. Sedan kommer det säkert att finnas utmaningar i fråga om detta också. Så är det med all styrning. Ytterst är det i resultatstrategierna, oavsett om det är multilateralt eller vad vi talar om tematiskt, som man ytterst kommer att göra avvägningar. Då kommer också svaren. När det gäller budget och annat kommer det naturligtvis att bli diskussioner om ytterligare utfasning. Jag har inte fört någon diskussion om utfasning. Jag tillhör inte dem som tycker att vi ska gå vidare i den delen just nu när det gäller länder. Sedan är det lite spännande, herr talman, när jag förstår att tycker att det här med låginkomstländer och medelinkomstländer är intressant. När jag lyssnade på tidigare lät det som att han kritiserade oss för att inte ha de fattigas perspektiv, och var han kritisk för att vi satsade på de fattigaste länderna. Dessutom var han kritisk för att det var ett individfokus. Jag har lite svårt att få ihop det här, för det är väl klart att individfokus, de fattigaste länderna och de fattigaste personerna är en tydlig profil. 18 HANS (V) replik: Om inte får ihop det ska jag försöka förklara vad som är utgångspunkten för utvecklingspolitik. Vi vill att den ska utgå från fattiga människor – fattiga individer – och deras behov, oavsett var på jordklotet de lever och oavsett vilket bnp man har i just det land de befinner sig i. Vi ska utgå från varje individ och sedan forma en politik där vi bryter ned de strukturer och samhällssystem som skapar och upprätthåller fattigdom. Det ser olika ut för olika människor i olika delar av världen. Ska vi bekämpa fattigdomen när den drabbar en småbonde i krävs en annan strategi än när vi ska bekämpa den fattigdom som drabbar en hbtq-person i . Det är olika strukturer som upprätthåller fattigdomen i olika omständigheter, och därför behöver vi se det. Det viktiga här är dock att se att människor lever i samhällen. Människor lever i ekonomiska och politiska strukturer som skapar och upprätthåller fattigdom. Det är här de borgerliga partierna börjar få problem – ni ser inte samhällsstrukturerna, utan ni ser bara individerna. Jag tror inte att det bara går att säga att vi alla ska bli ivriga bävrar runt om på jordklotet, så löser det sig; det krävs betydligt mer om vi ska lyckas bekämpa fattigdomen. säger i alla fall, som svar på min fråga vilka länder man ska fasa ut biståndet ifrån, att hon inte vill gå vidare med den diskussionen. Man är nämligen klar med utfasningen, om jag förstod rätt. Vad betyder det då att man i den biståndspolitiska plattformen tydligt slår fast att man ska fokusera på låginkomstländer och lämna medelinkomstländer? Att man så tydligt slår fast en sådan princip måste ju någonstans få konsekvenser. Vad är annars syftet med att man skriver det här i dokumentet? Eller ska vi tolka det mer som att det är någonting man har skrivit på ett papper men som inte kommer att betyda någonting, utan kommer tills vidare att fortsätta med sitt bistånd till de medelinkomstländer där vi finns ? 19 (C) replik: När det gäller att bryta strukturer pratar vi om förtryck – strukturer som förtrycker. Dem vill vi bryta; det är ju vad det handlar om. Vi pratar om demokrati och människors frihet, och det är att bryta strukturer. Det gäller oavsett om vi pratar om kvinnor, om hbtq-personer eller om människor som är föremål för politiskt förtryck av annat slag. Det handlar om individfokus, och det handlar om att ge människor möjligheter. Det handlar också om att våga prioritera, så att inte alla lämnar eller så att man inte missar de minst utvecklade länderna – konfliktländerna, där människors fattigdom är värst och där strukturerna är sämst och svagast. Det handlar om att försöka bygga och förbättra för att möjliggöra för människor – för individer – att både förändra sina liv och sina samhällen. Sedan kan man ha andra perspektiv på det, och det är måhända ideologiska förtecken när han pratar. Det är dock inte så jag ser på hur vi förändrar samhällen. Framför allt är det spännande med tanke på det lokala ägarskapet. När det gäller utfasning tycker jag inte att man kan säga att det till , framåt i tiden, ser ut exakt så här. Det tror jag inte att någon av oss kan göra. Vi kommer i stället att kunna och behöva förändra, inte minst med nya post 2015-mål och klimatmål som jag hoppas går samman. Jag tror alltså att det kommer att krävas förändringar, men här och är det inte entydigt. Det är i stället möjligt att fortsätta att jobba, också i medelinkomstländer, vilket tidigare nämndes av utifrån de utgångspunkter vi pratar om. Det är viktigt. Det handlar om att förändra och ge människor möjlighet att förändra sina liv och ta sig ur fattigdom – med vår hjälp. 20 (KD): Den biståndspolitiska plattform vi debatterar har tagit att ta fram. Det beror delvis på att biståndet är mycket komplext och att många områden är viktiga att pröva, väga och prioritera. Efter att i en utvärdering av svenskt bistånd rekommenderade att samla alla policyer och riktlinjer som fanns på biståndsområdet till ett dokument har vi nu fått detta samlade dokument, vilket är vägledande för inriktningen och vad vi bör prioritera i biståndet. Därtill kommer naturligtvis regleringsbrev, strategier och budgetpropositioner som vi kommer att fatta beslut om här i även fortsättningsvis att förtydliga framtida engagemang inom biståndet. Målet för det svenska biståndet är dock viktigt att betona. Målet är att skapa förutsättningar för bättre levnadsvillkor för människor som lever i fattigdom och förtryck, som det står i plattformen. Det är de grundläggande värderingarna: fattigdom och förtryck. I plattformen slås sex olika delmål fast, och till dessa mål har regeringen även angett vilka resultat som är särskilt viktiga att uppnå. Det handlar exempelvis om att stärka demokrati och jämställdhet, om ekonomisk tillväxt, tillgång till utbildning, förbättrad miljö, grundläggande hälsa, frihet från våld och räddade liv. När det gäller målgrupperna har regeringen sagt att biståndet framför allt ska gå till flickor och kvinnor, men också till människor som lever i förtryck. Det är något som är väldigt märkligt när oppositionspartierna inte gillar det. I en reservation tar Socialdemokraterna upp betydelsen av att av bni ska avsättas för biståndet. Jag kanske kan tolka det som att Socialdemokraterna nu har ett enprocentsmål som en princip. har hävdat enprocentsmålet för biståndet som en princip , och har vi nu under två mandatperioder varit uppe i enprocentsnivån i biståndet. Man har från alliansregeringen även betonat att detta kommer att kvarstå som mål för nästa mandatperiod om Alliansen får förnyat förtroende. Med Socialdemokraterna vid makten och med och Vänstern som stödpartier uppnåddes aldrig denna nivå under en hel mandatperiod. Det är viktigt att lyfta fram. och alliansregeringen har gjort skillnad, och räknar vi dessutom med att biståndet kommer att öka med ca fram . När det gäller klimatfinansieringsåtgärder är fortfarande en betydande givare av klimatbistånd i absoluta tal och ett av de största givarländerna i förhållande till ekonomin per capita. Vi ska självklart fortsatt svara upp mot den stora utmaning vi har på klimatområdet. Det är nödvändigt att vi alla bidrar, men vi kan också bidra till att våra partner i samarbetsländer i en fas av stark tillväxt gör rätt från början med hållbara energilösningar. skriver i en reservation att den biståndspolitiska plattformen har för stort fokus på medborgerliga och politiska rättigheter. Det förvånar mig. Man anser att tillgång till rent vatten och sanitet är en mänsklig rättighet, och det är bra. Det har vi också med i plattformen. Men varför är ni emot att människor kan utkräva sina demokratiska rättigheter och prioritera det? Utan satsningar på demokrati menar vi kristdemokrater att det inte kan bli en hållbar utveckling. Vi måste få så många som möjligt att bli delaktiga i utvecklingen av det egna landet. Därför är även civilsamhällets organisationer något som vi kristdemokrater värdesätter högt. Vi ser ofta runt om i världen hur unga engagerar sig; de vill förändra samhällen som har stagnerat. Den arabiska våren var ett sådant exempel. Många saknade bröd för dagen, och unga demonstrerade för sina rättigheter. saknade dock de unga kunskaper om hur man tar frågan vidare politiskt. Det fanns ett enormt motstånd att övervinna, och vi ser nu hur det har gått i till exempel . De här unga människorna kan behöva stöd i hur man organiserar sig även politiskt, skulle jag vilja säga till , för att få till stånd en långsiktig förändring. Att engagera sig politiskt är ett sätt att på allvar vara med och påverka. Därför har vi prioriterat fattigdomsbekämpning i de allra fattigaste länderna, men vi ger dessutom stöd till demokratiutveckling, vilken även kan komma till del i medelinkomstländer. För oss kristdemokrater är det viktigt med stöd till journalister och bloggare. Individer som organiserar sig behöver nå ut med sitt budskap, och då är olika medier oerhört viktiga. Vi menar att olika demokratiska funktioner är nödvändiga för att förändra och få till stånd det som bland annat lyfter fram, ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter. De står inte i motsats till varandra såsom oppositionen anger i sina reservationer. är kritiska till att kvinnor generellt betonas som den viktigaste målgruppen i den biståndspolitiska plattformen och menar att barn och familj är viktigast. Men analys är att genom kvinnorna når vi barnen och familjen. Vi vet av erfarenhet att kvinnor som får egen inkomst ser exempelvis till att barnen går i skola. Om kvinnorna stärks ekonomiskt och socialt stärker det familjen. Därför menar vi att kvinnorna har en nyckelroll i utvecklingsagendan, och det är därför som vi satsar mycket på de så kallade SRHR-frågorna, sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter. Vi måste nu på allvar se till att de millenniemål som handlar om att minska mödra- och barnadödligheten, och som halkat efter, genom olika satsningar på flickor och kvinnor kan nås. menar vidare i sina reservationer att vi genom plattformen försöker påtvinga andra länder vår abortsyn. Vi tvingar inte på någon vår syn utan vill till alla delar förhindra oönskade graviditeter och skydda kvinnors och flickors liv. Vi markerar i texten att det handlar om säkra men också lagliga aborter, alltså aborter som ska ha lagligt stöd i det land vi samarbetar med. Vi i har kommit fram till att kvinnan måste fatta det avgörande beslutet men att det naturligtvis finns en tidsgräns för när hon själv kan fatta beslutet. tvingas små flickor världen över gifta sig med äldre män, ofta på grund av fattigdom i familjen. När dessa unga flickor blir gravida finns det stora risker. Många överlever inte sin graviditet. Vi anser att sexualupplysning för dessa flickor är viktigt. Att utbilda barnmorskor är viktigt. Och vi tror att det är bra om familjer påverkas till att hellre låta sina flickor gå i skola än att gifta sig tidigt och därmed bli gravida som flickor. Flickor måste få utvecklas till fria individer som själva kan fatta beslut om giftermål och barnafödande. Det är inte mannens privilegium. vill att ska avsättas till SRHR-arbetet i biståndet. Jag tror dock att det vore olyckligt att ange ett exakt tal för hur stor andel som ska gå till det. Ägarskapet i mottagarlandet är viktigt. De som tar emot vårt bistånd måste vilja arbeta strategiskt med dessa frågor. Genom plattformen har vi nu tydligt markerat att vi prioriterar SRHR-frågorna och att det är något som vi erbjuder mottagande länder avseende biståndssamarbete. Där menar vi att kan göra skillnad. Socialdemokraterna och menar i en reservation att av biståndet ska avsättas för kvinnor. Men varför kan det inte vara ? Ska vi låsa fast oss vid ? Att låsa sig vid ett tal för exakta fördelningen kan snarare hämma våra ambitioner. Vi har ju satt kvinnorna i fokus. Mestadelen av pengarna ska gå till kvinnor och flickor. Organisationen har skickat in sitt remissvar. De vill att vi avsätter av biståndet till barn, vilket också är behjärtansvärt. Men om vi tror på frågan om ägarskap måste det få slå igenom i våra olika satsningar. Barn finns som en prioritet, men jag tror inte att vi ska fastna i procentsatser. I så fall blir det fel. går emot att vi nämner individfokus på biståndet och säger att människor i stället ska gå samman för att förändra sin situation. Vi menar att det inte står i motsatsställning till varandra. Vi har tydliga skrivningar om att vi vill se att människor organiserar sig. Det ingår i den kristdemokratiska ideologin att människor som individer ska ha rätt att organisera sig för förändring. Men individfokus handlar om att inte fatta beslut över huvudet på någon, utan alla individer måste ha rätt att delta i beslut som berör dem själva. Det är viktigt att vi utformar biståndet på ett långsiktigt hållbart sätt så att det också kommer individer till del. Låt mig ta upp detta med processen för framtagandet av den biståndspolitiska plattformen. Det har varit tydligt att regeringen haft för avsikt att komma med en ny biståndspolitisk plattform i enlighet med Dacs rekommendation. Det har varit en remissomgång där civilsamhället och biståndsorganisationer fått inkomma med synpunkter på förslaget. Den slutliga skrivelsen har tagit hänsyn till remissvaren. Jag tycker att oppositionen här saknar egna konkreta förslag, sådana som inte redan finns i den biståndspolitiska plattformen. Man slår in öppna dörrar i sina reservationer. Oppositionen anför att man vill göra en ny plattform, och då är frågan vad den skulle innehålla som inte finns där . Självklart kan oppositionen ifall de skulle vinna valet göra om den, men jag ser inte att det skulle kunna bli några stora förändringar, i alla fall inte utifrån det jag har läst i reservationstexterna. Det skulle nog bli ganska mycket copy and paste. Reservationerna spretar en del, så frågan är vad oppositionen kan bli ense om. Avslutningsvis, herr talman, vill jag säga att det som riksdag och regering tidigare slagit fast är att målet för politik för global utveckling är att bidra till en hållbar global utveckling. Det målet ligger fast, och det rubbas inte av den biståndspolitiska plattformen. Prioriteringarna i plattformen ska bidra till att verka för en hållbar global utveckling och ska kopplas till de nya millenniemålen. Vi visar nu att vi inför debatten om de nya millenniemålen prioriterar jämställdhet, SRHR, demokrati och mänskliga rättigheter, utbildning, miljö, frihet från våld och konflikter, frihet från könsbaserat våld, rätten till grundläggande hälsa med mera men också ägarskapet och ett ansvar hos mottagaren av biståndet. Vi behöver nu samla oss kring dessa mål, som är viktiga, för att lyfta människor upp ur fattigdom och för att vi ska få en hållbar utveckling för alla. Med det, herr talman, yrkar jag bifall till utskottets förslag i betänkandet. 21 (SD) replik: Det var flera saker tog upp som jag skulle vilja diskutera och få förtydligade. En gäller målformuleringen för kvinnor. Vi är givetvis positiva till att insatser går via kvinnor, men varför inte i stället uttrycka det så att det är utsatta grupper, såsom fattiga och förtryckta, som är den viktigaste målgruppen? När någon grupps rättigheter inskränks, till exempel kvinnors, kan man naturligtvis rikta insatser till den gruppen. tog upp att vi kanske når familjer effektivast genom kvinnorna. Javisst, det är jättebra. Då kan vi göra det. Men såsom regeringen nu uttrycker det låter det som om vi inte når familjen utan bara kvinnan. Finns det en liten son i familjen ska han exkluderas från biståndet. Jag förstår att det kanske inte är riktigt så man menar, men det är så det låter när man skriver att biståndet främst ska nå kvinnor och flickor. Den lilla pojken i familjen, ska inte han få ta del av insatserna? Som sagt, jag kan förstå att det inte är så, men så låter det, och det låter illa. Därför tycker jag att formuleringen bör ändras. Sedan gäller det abortfrågan. När stöder regeringens politik innebär det att de stöder att organisationer som ska författa ett helt dialogmaterial, hur vi ska föra dialog med andra länder i abortfrågan. Det tycker jag inte är neutralt eller ödmjukt med tanke på att agenda är väldigt icke-neutral. Det förvånar mig att stöder detta så starkt. I flera sammanhang har utskottet uttryckt att vi inte bara ska stödja säkra och lagliga aborter, utan vi ska stödja fria aborter. Det innebär att om länderna vill ha en behovsprövning, till exempel om man ska få göra abort på grund av kön eller inte, då ska vi förhindra det. De ska inte få göra det. Det ska vara helt fritt. Det har inte ens . Varför tycker att det är viktigt att driva en så offensiv agenda? 22 (KD) replik: Om man läser texten i den biståndspolitiska plattformen noggrant – ibland verkar det som om inte har gjort det – ser man att det under avsnittet om målgrupperna står att satsningar sker på flickor och kvinnor samt människor som lever under förtryck. Vidare framgår att det kan till exempel också handla om att män och pojkar, barn, äldre eller personer med funktionssättning kommer i fråga. Det är inte så att andra grupper utesluts. Vi tror att kvinnor och flickor är nyckelaktörer för utveckling. Det är skillnaden i vårt sätt att se på frågan och ert sätt att se på frågan. Att satsa på kvinnor handlar om att stödja barnen och familjerna. Det ger effekter. Vi vet genom forskning att varje satsad krona på kvinnor i biståndet ger stora effekter för barn. Vi har flera olika viktiga förslag som berör barnen på utbildningsområdet, att minska barnadödlighet samt vatten och sanitet. Vi vet att åtta miljoner barn fortfarande dör . Det är en oerhört viktig fråga att adressera.