prot · H10975 · 2014-02-27 00:00:00 — Lokaler, utrustning, kundkrets och personal ingick i köpet. sålde läkarna vidare till ett riskkapitalbolag för 20 miljoner. 19 miljoner gick rätt ned i fickorna på de läkare som köpte den här vårdcentralen för . Försäljningen av Serafen är bara ett i raden av exempel på hur ideologisk förblindelse driver igenom de mest usla affärer för skattebetalarna. Kritiken mot Serafen blev till slut så massiv att regeringen gav Statskontoret i uppdrag att ta fram principer för prissättning vid sådan här så kallad avknoppning. Man slog fast att egendom som är till salu ska säljas till marknadspris, att kundkrets och personalkompetens ska ingå i värderingen och att anställda inte får särbehandlas som anbudsgivare. Även och Kommuner och Landsting landade i samma slutsats: Tillgångar får inte överlåtas till underpris. Tre utredningar med likalydande slutsatser borde ha satt avtryck, fru talman, men icke. Bara seglade ännu en uppseendeväckande affär upp, nämligen avknoppningen av hemtjänst i . Den såldes till två chefer för men hade på en öppen marknad kostat runt 25 miljoner. Den här avknoppningen var olaglig, enligt beslut i Regeringsrätten, eftersom man sålt till underpris, men ansvariga politiker tyckte inte att man hade gjort något uppsåtligt utan avfärdade affären som en liten miss i arbetet. För en spottstyver såldes Kulturkrabaten Förskolor till en förskolechef som efter bara plockade ut 9,4 miljoner ur bolaget. Inspektioner visade sedan att bristerna i verksamheten var enorma. Bemanningen var för låg, lokalerna var för dåliga och det fanns för lite pengar att köpa leksaker för till barnen. majoritet ansåg så sent som att det är tydligt vad som gäller vid avknoppning av verksamhet. Även har landat i slutsatsen att rättsläget är klart. Ändå händer det om och om igen. Men har till och med starke man, det moderata finansborgarrådet , sagt att det får vara nog. Den här modellen fungerar inte, sade han i en intervju i Ekot , och tillstod att man nog sålt verksamheter till personalen för billigt. Det tog ansvariga politiker i efter att utförsäljningarna förklarats olagliga att stoppa ytterligare försäljningar. Men, fru talman, hur är det då möjligt att försäljning av verksamhet fortfarande sker till underpris om nu regelverken och rättsläget är så tydligt? Det beror sannolikt på att regelverken inte alls är tydliga, snarare tvärtom. Otydligheten skapar möjligheter till godtyckliga värderingar, och det underlättar för politiska majoriteter som vill sälja så mycket som möjligt, så fort som möjligt och så billigt som möjligt. Vi socialdemokrater vill därför införa en lag om investeringsskydd så att skattefinansierad verksamhet inte kan säljas ut till privata ägare till underpris och att ansvar måste utkrävas. Därför yrkar jag bifall till reservation 4. En vårdcentral säljs för men är värd 20 miljoner. En upparbetad hemtjänst säljs för men är värd runt 25 miljoner. Förskolor säljs för en spottstyver till en förskolechef som plockar ut drygt 9 miljoner ur bolaget i stället för att anställa personal och köpa leksaker till barnen. Det här är upprörande exempel på hur offentlig verksamhet som byggts upp av skattemedel slumpas bort till vrakpriser. Vad är det som håller på att hända? Vår gemensamma välfärd, vårt stolta flaggskepp, håller på att förvandlas till de snabba klippens arena. Hit vallfärdar världens största riskkapitalbolag för att tälja guld med träkniv genom att äga och driva skolor och äldreboenden som kunskapsnivåerna sjunker och antalet larmrapporter om vanvård ökar. Visst är ett fantastiskt land att leva i, men någonting håller på att gå sönder. 70 (MP): För tids vinnande vill jag yrka bifall till reservation nr 2 från om vinstsyfte. Vi står naturligtvis bakom våra övriga reservationer, men vi behöver inte votera om allting. När det gäller den kommunala ekonomin måste jag som gammalt kommunalråd påpeka att det faktiskt inte är i kammare som välfärden skapas, utan det är ute i kommunerna. Det är där som ansvaret finns – ansvaret för äldreomsorgen, ansvaret för skolan och ansvaret för det sociala trygghetssystemet, alltså det som är närmast människors vardag. Det är allvarligt att det är kommunerna som egentligen får betala priset för den skattesänkarpolitik som Alliansen har fört ända sedan man fick makten. I min hemkommun har socialbidragskostnaderna stigit till skyhöga nivåer när man har skurit ned i det statliga trygghetssystemet. Det är kommunen som måste ta ansvaret och ta hand om dem som alliansregeringen har lämnat i sticket. Det är i kommunerna som man måste klara ut skolpolitiken när vi har en skolminister som inte klarar av att få skolorna att fungera. Det är i kommunerna som man måste se till att få fram sjuksköterskor, lärare och kompetent personal när man får ta hand om de utgifter som regeringen inte längre vill befatta sig med. Då är det viktigt att vi också tar ansvar för detta. Det är därför som i sin budget lägger resurser på kommunerna. Vi överför resurser för lärare, för utbildning av sjuksköterskor och för att skapa den trygghet som vi behöver i . Det är det som fortsättningsvis måste ske i stället för att kostnaderna dumpas och pengarna räknas hem i den statliga budgeten, vilket har skett under de sista mandatperioderna. Det är viktigt att vi visar att vi tror på den svenska skolan, att vi ger kommunerna resurser att bygga den skolan igen och att vi ger resurser till att säkra välfärden i stället för att urholka den. Men det ser vi ingenting av i regeringens budget. Vi ser inte att man tar dessa frågor på allvar. Regeringen kan säga vad de vill om att det går bättre och allt sådant, men det som väljarna upplever – våra medborgare som har gett oss här i kammaren sitt förtroende – är egentligen det som sker i kommunerna. Och det är där man kämpar med att få ihop välfärden trots att man inte får resurserna. Man måste spara och ta hand om hela den biten som den här regeringen bara skär i. Det är viktigt att vi här i kammaren står upp för kommunerna. Jag skulle önska att det fanns ett absolut måste som innebar att man inte fick bli riksdagsledamot förrän man hade varit kommunpolitiker. Det skulle vara lämpligt. Det skulle vara en bra skola för alla riksdagsledamöter. Men det är en önskedröm från min sida. Problemet är hur vi sköter välfärden i kommunerna och när vi tittar på de bolagen. satt jag själv med i . Vi fick ändå ihop en hyfsat bra överenskommelse mellan åtta partier. Nej förlåt, sex partier var det. Det är ganska unikt. Jag tror att det är den enda sexpartiöverenskommelsen som Alliansen orkat med . Det fanns dock en sak som Alliansen inte orkade med. Det är att ställa krav på varför man bedriver verksamhet inom välfärden. Varför finns det privata verksamheter inom välfärden? kallar det för att arbeta med syftet. Vi och Socialdemokraterna var överens om att om man vill bedriva privat verksamhet inom offentlig sektor ska syftet vara ett annat än att generera vinst. Syftet ska vara att generera optimal välfärd i stället för att sko sig. Sedan kan man säga: Ja, vilken företagare gör inte det? Men vi har sett ett antal exempel i som leder till att det måste tydliggöras. Det som förvånade mig mest var dock att Alliansen inte är intresserade av detta. Det fanns ingen annan fråga som var så svår att förhandla om. Det gick inte ens att prata om detta. Till slut kom vi överens om att frågan bör utredas. Det var Alliansen i alla fall beredd att göra, men man var inte beredd att ens i ord säga att alla företag som bedriver verksamhet inom skola, vård och omsorg måste ha ett annat syfte än vinst. Det var ni inte beredda till. Ni var inte beredda att ens skriva ned detta, vilket förvånar mig en del. Det är väl inte för mycket begärt att säga att vinsten inte ska vara huvudsyftet när man bedriver verksamhet inom skola, vård eller omsorg? Det var ett mycket märkligt beteende, måste jag säga. Tyvärr har det inte uppmärksammats helt och hållet. Men det är i alla fall på det sättet. Socialdemokraterna och skrev tillsammans ett särskilt yttrande på slutet om detta. Vi avser att driva frågan vidare, men jag är förvånad över att allianspartierna inte klarar av att ens sätta på pränt att det ska vara ett annat motiv än vinst när man bedriver verksamhet inom välfärdssektorn. Det är just därför jag yrkar bifall till vår reservation i den frågan. Jag vill lyfta upp en annan sak också. För att välfärden ska fungera behöver vi fler jobb. Där är de små företagen viktiga, kanske också viktigast. tycker att det är viktigt att dessa småföretag också får en chans att verka. Jag har själv varit småföretagare . Jag har sysslat ganska mycket med upphandling eftersom jag drev ett vårdföretag. Och ordet regelkrångel är väl i så fall förnamnet på vad man upplever i de fallen. Vi har en överenskommelse med regeringen om att minska regelkrånglet . Det verkar vara väldigt svårt att minska krånglet. För framtiden i och för att skapa möjligheter för små företag att växa och bli stora och skapa de jobb som vi så innerligt väl behöver i ett land med 8 procents arbetslöshet är det viktigt att minska på krånglet. Det är också viktigt att regeringen går vidare med frågan och inte bara pratar utan att det blir verklighet. Titta till exempel på det här med att låta stötta i upphandlingsfrågor. Det är något som kommunerna inte alls vill. SKL erbjuder sig i stället. Jag tror att SKL skulle kunna göra en bra insats där, men regeringen verkar inte ens kunna svara på det erbjudandet. Jag skulle önska att de kunde svara och att SKL kunde få ett ja i frågan. 71 (SD): Jag vill börja med att yrka bifall till reservation 5. Reservationen handlar om det som kommit att kallas för avknoppningar inom den offentliga sektorn där kommunen oftast har överlåtit en verksamhet – inte sällan en skola – till ett pris långt under marknadspris. har rektorn kunnat ta över verksamheten tillsammans med delar av personalen och bedrivit i stort sett samma verksamhet som tidigare, fast i privat regi. är positiva till driftsformer som gör personalen mer engagerad och involverad. Involverad och engagerad personal som upplever ett stort inflytande över sin egen arbetsmiljö i förlängningen för nöjdare elever, brukare, kunder och så vidare. är också positiva till valfrihet och konkurrens. Det här handlar dock inte om en principiell fråga kring vem som bör vara utövare av en verksamhet inom välfärden, om det bör vara en privat eller offentlig aktör. För oss handlar frågan enbart om det faktum att verksamheten inte överlåts till marknadspris. redovisade tidigare ett exempel. En vårdcentral säljs för . är den värd 20 miljoner, utan att man kan se några konkreta saker i verksamheten som skulle kunna påverka denna enorma värdestegring när det gäller omsättning och lönsamhet. Man kan rätt enkelt konstatera att de lokala borgerliga politikerna har sålt ut det till ett alldeles för lågt pris. Det handlar inte om något annat. Vi sverigedemokrater tycker inte att det går att försvara. Den typen av missbruk vid avknoppningar måste stävjas och förbjudas. Betänkandet berör även vinster i välfärden. Jag vill särskilt betona pragmatiska inställning till just vinster i välfärden. Kommunerna bör tillåta privata alternativ, men de ska ha möjlighet att sätta stopp för överetablering. Utdelning av vinster inom välfärden ska inte kunna skapas genom försämrad kvalitet i verksamheten, genom sortering av elever – vilket i sig är horribelt – sortering av patienter eller brukare. Det får naturligtvis inte vara på det sättet. Vinster får inte heller skapas genom försämrade arbetsvillkor för personalen. Genom skärpta kvalitetskrav ska vi begränsa de orimligt höga vinstuttagen, men vi ska inte förbjuda privata alternativ – absolut inte. Jag känner mig ganska trygg med Socialdemokraternas hållning i frågan – jag måste tillstå att det inte händer alltför ofta. De har trots allt en rätt pragmatisk hållning, ungefär lik vår. Det som däremot gör mig oroad är den likaledes dogmatiska inställning som VPK har. Ja, jag säger i det här fallet eftersom de gamla trumvirvlarna känns igen. Det totala föraktet mot allt som inte drivs under politikers inflytande och kontroll blir tydligt på ett ytterst flagrant sätt i förslag. Varje spår av konkurrens ska utraderas, och varje begynnelse till affärsidé ska avkommersialiseras. Även den som utför viktiga uppgifter i privat regi och sliter för att få den egna ekonomin att gå ihop ska misstänkliggöras och likställas med giriga och oempatiska riskkapitalister. Verkligheten är givetvis mer nyanserad än så, och därför bekymrar det mig att en eventuellt tilltänkt rödgrön regering inte kan nå konsensus i den här frågan – eller jag kanske ska säga inte ens i den här frågan. Det anmärkningsvärda i detta kompakta motstånd mot så gott som alla privata utövare och alla privata driftsformer inom välfärdens områden – skola, sjukvård, hemtjänst, äldrevård och så vidare – är att det aldrig tycks omfatta den mycket snabbt växande asylindustrin. Jag har aldrig hört någon från vare sig eller Socialdemokraterna över huvud taget nämna detta. Vi har ett antal entreprenörer i asylindustrin. Före detta eller nuvarande skivbolagsdirektörer och före detta riksdagsledamöter från olika partier är involverade i styrelser i dessa bolag, som gör enorma vinster och i vissa fall nästan får riskkapitalisterna i sjukvården att likna duvungar. Inte minst , med den hastigt ökade asylmottagningen på enligt prognoser 30–och med ytterligare 19 miljarder till migration och integration i regeringens aviserade utgiftshöjningar, ser vi att man hyr in sig i herrgårdar, på campingplatser och i andra boendeformer till extremt höga prisnivåer. Det här får fortgå utan att någon säger någonting om det. Det finns inga synpunkter på detta. Det handlar även om att företag köper upp stora anläggningar för att sedan hyra ut dem till för skandalöst mycket pengar. Det här är också en del av välfärden, och är ni emot vinster i välfärden måste ni även vara emot oskäliga vinster i den här industrin. I övrigt vill jag säga att vi sverigedemokrater står upp för privata alternativ i välfärden. Men det ska vara till sjysta villkor, och vi ska inte ha avknoppningar i kommunerna som innebär att skattebetalarnas tillgångar försnillas och säljs ut till alldeles för låga priser. 72 (V): Det är rätt spännande att känner ett förakt för åtta av tio svenska medborgare. Så många är det nämligen som delar uppfattning om privatiseringarna i välfärden och vinstuttagen. Privatiseringarna i välfärden handlar om vilket samhälle vi vill ha, vilken tillit vi ska kunna känna till välfärdssamhället och hur vi ser på människans värde. I borgerlighetens ser vi hur människan och hennes behov alltmer reduceras till en vara med en prislapp på ryggen. Vi vill i stället ha ett samhälle att lita på och där människovärdet och inte vinstintresset står i centrum för politiken. Vi vill helt enkelt ha en välfärd att lita på. har motionerat om att vinstdrivande bolag inte ska tillåtas bedriva välfärdsverksamhet. Det handlar alltså inte om att vi vill att bolag ska gå med förlust utan om att vinstdrivande bolag med det överordnade intresset att göra vinst inte har någonting i vård, skola och omsorg att göra. Med vårt förslag kan vi ha en mångfald av aktörer där pengarna går dit de är avsedda – det vill säga inte till vinstdrivande bolag utan till sådana som är där för verksamhetens egen skull. Vi vill ha en lagstiftning där de som vill vara kvar i välfärden tvingas ombilda sig till ett så kallat SVB-bolag, alltså ett företag med särskild vinstutdelningsbegränsning. Det innebär att man tvingas återinvestera alla pengar i verksamheten. Inga pengar kan användas till dyra styrelsearvoden eller föras över till andra bolag, och bolaget kan inte säljas till något annat bolag än just ett SVB-bolag. Annars får man vara en kooperativ förening eller en stiftelse. Så får vi på allvar bort vinstintresset i välfärden. Det är faktiskt rätt sorgligt att konstatera att alla övriga partier i kammaren vill att vinstintresset ska vara kvar i välfärden. Låt mig motivera varför vi har lagt fram vårt förslag: Välfärden är ingen marknad, och vissa delar av samhället passar inte till att vara marknadsstyrda. En sådan del är vård, skola och omsorg. De verksamheterna ska i stället styras av behov och utifrån demokratiska rättigheter – vi ska vara medborgare i välfärden, inte kunder. En allt större andel av vår gemensamma välfärd drivs av vinstdrivande bolag. Det är oftast riskkapitalbolag utan insyn och utan möjlighet till meddelarfrihet och yttrandefrihet för de anställda. När bolag genom lagstiftning får fri etableringsrätt, vilket högern har sett till att de har , får de också fri dragningsrätt på våra skattepengar, och vi får allt svårare att styra välfärden dit behoven finns och är som störst. Var de lönsammaste människorna bor blir i stället styrande för investeringarna, och då vet vi inte längre vad vi betalar skatt till, vem som får ta del av pengarna och hur stor andel som går till det pengarna är avsedda för. Journalisten har visat att 23 av 25 uppköpta bolag har slutat betala skatt efter att de har bytt ägare. De lever på våra skattepengar men vägrar själva att bidra. Det har gått så långt att uppmanar föräldrar och elever att läsa bokslut innan de väljer skola. Vi som har försökt vet hur enkelt det är. Det är till och med så att många av bolagen inte ens redovisar sin verksamhet i . kom med vad de tyckte var ett utmärkt förslag, nämligen att friskolorna skulle försäkra sig mot skolnedläggningar och konkurser. Det visade sig dock att det skulle bli så dyrt att de inte hade råd. Då, om inte förr, borde väl de allra flesta ha nyktrat till, men inte – vinstintresset försvaras in absurdum av övriga politiska partier i olika hög grad. Borgerligheten brukar försvara privatiseringarna med att det är viktigt med valfrihet. De ser gärna bort från att den så kallade valfriheten framför allt består av att välja mellan olika riskkapitalbolag. Nio av de tio största aktörerna inom välfärden är just riskkapitalbolag som är till beroende av skattemedel för sin verksamhet, och i äldreomsorgen har det nu gått så långt att vi har låtit hamna i bakvattnet. Här hemma har nämligen två riskkapitalbolag av den privata äldreomsorgen. I har de 14 största bolagen tillsammans av den så kallade äldreomsorgsmarknaden. I handikappomsorgen är fem av de största aktörerna alla ägda av riskkapitalbolag. Det är väl klart att de vill vara i vår gemensamma välfärd. Produktion, konsumtion, löner, vinster och uppköp – allt betalas av en frånvarande part, nämligen du och jag. Det är vi skattebetalare som betalar. kallar det en kvasimarknad, så de privata företagen inom vård, skola och omsorg gnuggar händer av förtjusning. De privata skattefinansierade företagen hade en avkastning på eget kapital som var högre än i övrig privat finansierad tjänsteverksamhet. Välfärden genererade alltså högre lönsamhet. Det är inte undra på att de vill vara där. Vinsterna beräknas till 9 miljarder . Det motsvarar lönerna för 24 000 undersköterskor, något vi har betalat skatt för men alltså inte har fått tillbaka. I dagens är det så hög avkastning på eget insatt kapital i äldreomsorgen än i finanssektorn. Bankerna strävar efter , vilket i sig är vansinnigt, men äldreomsorgen har ungefär 38 ½ procent. Det är alltså ungefär två och en halv gång högre avkastning. Då ska vi ändå veta att bolagen gör de stora klippen vid själva försäljningen, då avkastning på 350–förekommer. Att försvara rätten att ta ut privata vinster ur välfärden har blivit borgerlighetens . Genom politiska beslut och lagändringar tvingar de fram privatiseringar. De betalar dessutom kommunerna flera hundra miljoner för att privatisera. Till att privatisera finns det tydligen alltid pengar. sade i en tidigare debatt att riskkapitalbolagens val av investeringsobjekt genom riskkapitalfonder görs för att uppnå bästa möjliga avkastning på det av investerarna satsade kapitalet. Då blir det ganska klart att kvalitet inte precis står i centrum. Ett flertal rapporter visar att privatiseringarna inte har lett till vare sig bättre kvalitet eller effektiviseringar. De visar i stället att bemanningen är lägre, visstidsanställningar och deltider fler och utbildningsnivån lägre i den privat drivna välfärden. Alla de faktorer som enligt forskningen är centrala för kvaliteten är alltså lägre eller sämre i den privatiserade välfärden. Såväl som och Samhälle menar att det enbart handlar om ideologi när man privatiserar. Det finns helt enkelt inga ekonomiska argument. argumenterade högern ofta utifrån att det skulle bli mer effektivt och lönsamt och att kvaliteten skulle bli bättre. När det visade sig inte stämma bytte de argumentation, och hävdar de att det är viktigt att få välja. De säger aldrig att det är viktigt att få välja mellan olika aktiebolag eller riskkapitalbolag, vilket det egentligen handlar om. De idéburna verksamheterna, kooperativen och stiftelserna står och stampar på ungefär samma nivå som . I äldreomsorgen utgör de . Resten är vinstdrivande bolag. De ideella har dessutom fått svårare att verka, och flera tvingas ge upp. De slås ut av de stora. De små bolagen blir uppköpta enligt kapitalismens logik. Det blir alltmer en enfald av privata vinstdrivande bolag i den privata välfärden, där nio av tio av de största är riskkapitalbolag. Jag har under alla mina praktikdagar och studiebesök i äldreomsorgen aldrig mött en äldre människa som har uttryckt önskemål om att välja mellan olika vinstdrivande bolag. Däremot vill de kunna påverka innehållet i insatserna, och de vill att personalen ska ha mer tid. De vill ha egna fria timmar att helt bestämma över vad de vill göra, och de vill att personalen inte ska behöva stressa så mycket. Det är också förslag och politik, som vi har finansierat. Vi vill ha öronmärkta statsbidrag till fler anställda i äldreomsorgen, och vi vill ha fria timmar för de äldre att bestämma över. har slagit fast att en stor majoritet av de äldre som tillfrågas om kvaliteten i äldreomsorgen inte kan svara på dessa enkäter eftersom de är så svåra att förstå. Ändå menar de borgerliga att de ska välja mellan hundratals olika bolag som alla lovar guld och gröna skogar. Det är inte lätt att välja. De flesta bolag börjar på A, för då kommer de först i broschyren. Många bolag har dessutom samma ägare trots att de står som olika bolag. Många av bolagen fuskar med pensionsinbetalningar, moms och skatter, och en majoritet har inte kollektivavtal. Bara på i fanns 2012 ca 100 privata bolag att välja mellan och ett kommunalt alternativ. Det var nästan 20 fler bolag än året innan, men hade drygt 30 bolag försvunnit . Den vanligaste anledningen till att äldre byter utförare är alltså att bolagen försvinner. Den experimentverkstaden borde inte äldre människor behöva utsättas för. Ett annat argument som högern brukar lyfta fram är att om man inte är nöjd är det bara att byta skola eller äldreboende. Det visar tydligt på de värderingar högern har, hur de ser på människan. Det är liksom bara att rycka upp sin dotter ur skolan eller ta mormor från boendet ungefär som om det vore vilken vara som helst. Att ta mormor från ett äldreboende är inte samma sak som att gå och byta byxor. Att ta sitt barn ur en skola är inte samma sak som att gå och byta blomkålshuvud. Det handlar om en människa i ett sammansatt socialt sammanhang, som dessutom har farit illa. Socialdemokraterna föreslår att det ska införas en massa kvalitetskriterier som ska styra. Det är ju bra att ha kvalitetskriterier; det ska man ha i alla verksamheter. Men hur sätter man sådana så att de täcker alla individers olika behov? har ett sådant system. Sist jag kollade var de uppe i 450 olika kvalitetskriterier. Det visade sig ändå inte räcka, för man fick en epidemi på ett boende eftersom det inte ställts krav på att tandborstarna inte fick blandas ihop.