prot · H109114 · 2014-05-26 00:00:00 — Vore det i så fall inte rimligt att regeringen tar till sig problematiken, försöker lösa den och försöker hitta ett fast datum, gör ett omtag och så fort som möjligt inför kvotplikten, som vi ju är överens om, men hittar fasta förutsättningar som är långsiktiga och hållbara samt ser till att de också stäms av med ? Det måste vara så att man inte har gjort detta. Om det här ligger på eller på låter jag vara osagt, men jag uppskattar verkligen ambitioner på det här området. Jag tror att vi har liknande ambitioner båda två. undrar jag däremot om och har samma ambitioner. Min fråga är alltså: När vi har nått så här långt, hur kan vi ge bättre förutsättningar till näringslivet? Vore det inte rimligt med ett omtag så att vi har ett fast datum att gå på? 37 (S): Jag kunde inte låta bli att anmäla mig till den här interpellationsdebatten. Jag och socialdemokratin står bakom förslaget om kvotplikten. Däremot tycker vi, precis som , att ambitionsnivån redan från början var alldeles för låg. Ministern gick ut för med att kvotplikten skulle generera en minskning med ungefär koldioxid. Det var ambitionen när förslaget sjösattes för . Vi kan nu konstatera, efter att ha lyssnat till några av de myndigheter som har analyserat förslaget, att det visar sig att det i stort sett inte blir någonting. Det här tycker jag är problematiskt och visar mycket tydligt att oppositionens kritik mot att ambitionerna i grund och botten var alldeles för låga från början stämde. Vi skulle ha haft mycket högre ambitioner, och det är ett av problemen. Sedan vill jag gå in på det som är själva frågeställningen i interpellationen. Vi befinner oss just nu i ett vakuum. innan lagstiftningen om kvotplikten ska börja gälla levererar departementet ett pressmeddelande där det står att vi ska implementera kvotplikten. Vad ger det för signaler till industrin? Det finns ett antal aktörer som har bundit upp sig i avtal, som har köpt in råvara och som på olika sätt har försökt skapa en situation så att de ska klara av denna lagstiftning. Dessa företag får 20 dagars respit. Jag tycker att det inte är speciellt seriöst. Att det sedan inte heller ges något datum för när det som framgår av förslaget ska börja gälla gör att vi just nu befinner oss i en osäkerhet. En stor del av industrin hoppas och tror på att det ska dyka upp något helt annat förslag, medan några undrar om detta ska införas , eller om . Vi kan inte ha en situation där hela biodrivmedelsbranschen inte vågar göra någonting för att regeringen inte kan vara tydlig. Vore det då inte bättre att säga att man försöker få igenom detta förslag och sedan implementerar det eller när det kan tänkas vara? Just nu befinner vi oss i en stor osäkerhet, och det tycker jag är problematiskt. Det beskriver på något sätt regeringens drivmedelspolitik . Det har varit oerhört hackigt. i taget har man gett skattebefrielse på biodrivmedel, vilket har gjort att många investeringar inte har blivit av. Stora energibolag har lagt sina investeringar i malpåse för att de inte har vågat investera. befinner vi oss i ett ännu större vakuum eftersom ingen vet vilket regelverk vi kommer att ha . Detta måste vi få ordning på. Därför vore det spännande att få höra från ministern när kvotplikten kommer att implementeras. Jag tror att det finns många aktörer som faktiskt undrar det. 38 Statsrådet (C): Låt mig börja med att välkomna att både ni i och ni i Socialdemokraterna så tydligt nu markerar att ni står bakom det förslag som regeringen har presenterat för och som också har fattat beslut om och som gäller kvotplikten. Alliansregeringen har mycket höga ambitioner när det gäller att ställa om transportsektorn. Vi har slagit fast en mycket djärv ambition om att minska koldioxidutsläppen och göra hela fordonsflottan fossiloberoende till 2030. Det är en tuff uppgift, men den är nödvändig för att vi ska kunna klara klimatomställningen. När det gäller kvotplikten har vi en mycket nära dialog med branschen. Vi har fört löpande samtal med dem om hur förhandlingarna med framskrider. Det är väldigt viktigt att notera att vi har mycket goda villkor när det gäller förnybara drivmedel i med den rådande ordningen med skattebefrielse både för de förnybara drivmedel som låginblandas in i bensin och diesel och för de höginblandade biodrivmedlen som biogas och etanol. De goda villkor som finns på plats är förklaringen till att vi i redan ligger så långt fram när det gäller att ställa om till hållbara transporter. Faktum är att tack vare att regeringen har arbetat med denna fråga nu är det enda medlemslandet i hela EU som har nått ett mål om förnybara drivmedel för transportsektorn som vi har satt upp. Inom hela EU har vi enats om att vi ska ha förnybara drivmedel i fråga om transporterna till 2020. kan enligt de preliminära siffrorna kvittera att vi , 2013, nådde . Detta visar att den politik som alliansregeringen för verkligen har gett resultat och att miljöbilspremien, supermiljöbilspremien, den sänkta fordonsskatten för de bästa miljöbilarna, satsningarna på forskning och utveckling kring framtidens transporter, förmånsbeskattningen som främjar miljöbilar, stödet till produktion av biogas men också miljöbilsdefinitionen verkligen leder till resultat. Vi har ledartröjan i , och detta kommer vi att fortsätta att driva på. Sedan Alliansen tillträdde 2006 har andelen förnybara drivmedel i transportsektorn mer än fördubblats. har vi, som sagt, förnybara drivmedel i hela vår transportsektor. Vi ska fortsätta på den vägen och fortsätta att bygga på det som är bra och de styrmedel som vi har och som redan fungerar. Men vi behöver också addera nya. Kvotplikten är ett sådant styrmedel som vi gärna vill få på plats. Men för att vi ska kunna få det på plats krävs det att vi kan få ett godkännande av . Hoppar man över detta steg, som både och nästan verkar föreslå att vi ska göra och bara sätta upp ett datum som passar , skapar det inte trygghet och säkerhet utan osäkerhet. När vi i introducerar en ny modell måste vi veta och ha svart på vitt att det också har godkännande. Då vågar aktörerna investera i ny produktion, och då vågar de gå in och öka inblandningen. Eftersom detta system inte är på plats har vi, vilket jag utgår från att interpellanten har noterat, lämnat in en ansökan till om att få fortsätta med dagens mycket gynnsamma skattebefrielse för de låginblandade drivmedlen. 39 (MP): Jag ska nog inte gå in på diskussionen om vi har ledartröjan på oss inom EU och så vidare eftersom vi då hamnar någon helt annanstans. är positivt till kvotplikten, även om saker kunde göras bättre där. Men min huvudfråga är: Hur ger vi näringslivet bra, förutsägbara och säkra förutsättningar för deras investeringar i biobränslen? Jag har fortfarande inte fått något riktigt svar på min fråga. Jag ställde egentligen två frågor. Den andra var: När kommer detta? Jag förstår att det är svårt att förutsäga när kommer att fatta sitt beslut. Jag uppskattar också den beskrivning som statsrådet gav i sitt skriftliga svar av problematiken när det gäller koldioxidskatten. Detta är ju inte enkelt. Men när det är så komplicerat, och när det ändå verkar ganska osäkert om kommer att ge grönt ljus för detta, är det desto viktigare att ha en långsiktig framförhållning. kan vi konstatera att redan när regeringen lade fram sitt förslag om kvotplikt fanns det en diskussion om detta var framförhållning nog ur en investeringssynpunkt. Nästan efter att detta skulle ha införts kan vi konstatera att det absolut inte var några långsiktiga förutsättningar. Med 20 dagars varsel fick man snarare sätta det hela på avbytarbänken och vänta på ett osäkert resultat i fråga om när kvotpliktsreglerna ska införas. Vore det då inte bättre att fundera noga och ge näringslivet säkra förutsättningar, så att de vet vilka investeringar som krävs när kvotpliktssystemet går i gång, och sätta upp ett datum som de kan förhålla sig till i stället för att säga snart? Ordet snart är i mina öron mycket osäkert. Om det är någonting som jag lärde mig under de som jag var företagare var det att osäkerhet är det värsta som finns. När man investerar kapital i anläggningar måste man veta hur det kommer att förhålla sig, om det kommer att ge effekt och om man kan klara den ekonomi som man har räknat med. Annars är det mycket osäkert. Vi kan konstatera att Agroetanol i redan har infört kvotpliktssystemet och varit tvungen att avskeda folk. Jag kan föreställa mig att det kommer att accelerera ju mer osäkerheten ökar. Om det mitt i allt detta dessutom skulle hända att kommissionen säger nej, vad kommer regeringen i så fall att göra? Finns det någon utväg? Finns det ett andra alternativ för att ska kunna behålla ledartröjan, vilket ju kan diskuteras om vi fortfarande har? Jag skulle vilja ha lite konkretare svar och lite mindre av oklarheter och kansken från statsrådet. 40 Statsrådet (C): Det är nästan så jag får lust att bjuda med till ett ministerrådsmöte i . Om han hade varit med där skulle han inte ha haft det minsta tvivel om huruvida ligger längst fram både när det gäller att öka andelen förnybart i vår transportsektor och att driva på i EU för att de nya regler, de nya beslut som vi fattar, ska främja utvecklingen. är det land som , , har uppfyllt det förnybartmål för transportsektorn som vi skulle ha nått till 2020. Inget annat medlemsland är i närheten av en så stark utveckling, och den ledartröjan ska vi bära och försvara. Det beror på att näringslivet, det näringsliv som hänvisar till, har bra förutsättningar, och jag och alliansregeringen vill göra dem ännu bättre. Men är förutsättningarna mycket gynnsamma. Det är med dagens ordning med skattebefrielsen på både höginblandade och rena biodrivmedel, såsom etanolen och biogasen, samt skattebefrielsen på det som låginblandas som vi fått en så positiv utveckling att vi kan konstatera att vi har förnybart i transportsektorn. Det finns bra förutsättningar, och vi vill göra dem ännu bättre. Då kan man ställa sig frågan varför diskussionen med tar tid. Svaret är återigen att går före. Det är oerhört tydligt i diskussionerna i att som land ligger långt fram i hållbarhetsarbetet, pushar på den agendan och är med och pushar också de regelverk som vi har och de beslut som vi fattar i så att det ska vara möjligt för oss att främja en utbyggnad av förnybart, oavsett om det är förnybar energi i allmänhet, förnybar elproduktion eller, som i det här fallet, förnybara biodrivmedel. Det finns andra rörelser ute i . Just kanske både och jag gläds åt att EU-valet i går sände en stark grön signal i . Tyvärr ser det annorlunda ut i andra delar av EU. Det är inte så att det sköljer en grön våg över . Tvärtom finns det nu mycket starka intressen som går helt andra ärenden, som går fossila ärenden och som jag är rätt övertygad om ligger på ett antal aktörer i . Det är helt tydligt att det behövs en starkare grön röst från sida för att vi inte ska gå in i en fas där vi får en gråare utveckling i EU i stället för det som både jag och vill se, en grönare utveckling. Det är självklart den typen av resonemang som ligger bakom en del av de frågor som vi fått från kommissionen. Där är den samlad. Hela regeringen är samlad i att försvara de grundläggande principer som vi har i för den beskattning som vi har. Vi ser att det är motiverat att använda koldioxidskatten framöver, precis på det sätt som vi har gjort. Vi ser att det är skillnad på till exempel förnybart kol och fossilt kol. Det är principer som vi kommer att fortsätta att försvara. Och vad händer om kommissionen i värsta fall inte godkänner kvotplikten? Jag svarade på det redan i mitt andra inlägg, men jag upprepar det gärna. Det som händer nu är att vi fortsätter med dagens goda villkor, den skattebefrielse som vi redan har. Det är därför regeringen parallellt med detta har lämnat in en ansökan om att få godkänt för att ligga kvar med den skattebefrielse som redan finns tills det är utrett när vi kan införa kvotplikten. Datumet var satt till , och arbetar regeringen för att det ska kunna träda i kraft efter det datumet. 41 (MP): En inbjudan till ministerrådet lät spännande. Jag är väl medveten om att gårdagens val till tyvärr var en stor framgång för de bruna krafterna, de främlingsfientliga krafterna, och det skrämmer. Jag och kan vara glada över att den gröna rörelsen stod pall i och att det inte blev den stora framgång för främlingsfientliga krafter här som i till exempel och andra länder. Det kan vi glädja oss åt, men den glädjen grusas lite. Jag är också väl medveten om att har en speciell situation, att vi har gått före. Från sida vill vi gå vidare med detta. Vi tycker att kvotplikten är ett sätt att gå vidare, men det jag efterlyser är mer konkreta svar på hur stor chansen är att godkänner den och vad som gäller beträffande kvotplikten. När jag träffar branschen – jag vet inte om de säger olika saker till oss – möts jag av ett stort frågetecken. De känner sig inte särskilt informerade. Det kan mycket väl vara så att de säger olika saker till oss, det vill jag inte sticka under stol med, men det jag undrar över gäller den väntan som finns. Vore det inte bättre att sätta ett tydligt datum för när man tror att det skulle fungera? Vi kan naturligtvis leva vidare med det nuvarande systemet, men borde det inte finnas en plan B för framtiden? Att bara säga att vi antingen kör det ena eller det andra räcker inte. Om kommissionen säger nej kan man fråga sig ifall kommissionen kommer att godkänna det nuvarande systemet, som ju i sig bär problematiken av skattebefrielse för koldioxid, beroende på om det är fossilt eller återvinningsbart. 42 Statsrådet (C): Regeringen har en bra dialog med branschen, inte minst med SBPI, som är branschorganisation och samlar både dem som är verksamma inom fossil drivmedelsproduktion och försäljning och också B:et, som står för biodrivmedlen. De är väl informerade om var i processen frågan befinner sig. De är även väl medvetna om att regeringen, för att kunna hantera den här situationen, ser till att vi som förhandlingarna fortsätter och kan slutföras har bra villkor för biodrivmedlen och att regeringen har lämnat in en ansökan om att fortsätta med den skattebefrielse som redan finns på plats, som alltså är mycket gynnsam och har drivit fram en utveckling där utbyggnaden av den förnybara energin i transportsektorn gått mycket fortare i än vi hade förväntat oss. Det visar att Alliansens styrmedel fungerar och att de dessutom fungerar så bra att vi når målen långt . Plan A för oss är att fortsätta att förhandla med kommissionen för att få systemet godkänt. har fattat beslut om kvotplikten. Vi tycker att det är en bra modell, och vi vill få den genomförd. Skulle den inte bli godkänd måste vi givetvis titta på vad vi kan göra i stället. Den viktiga signalen till branschen är dock att vi fortsätter förhandlingen för att få den godkänd, och ska vi se till att branschen kan ha kvar sina goda villkor i form av skattebefrielsen på både det som är låginblandat och det som är höginblandat. Utvecklingen på området går väldigt fort, och det är glädjande. Vi har sett inte bara hur de förnybara drivmedlen ökat utan också hur alltmer avancerade drivmedel kommit på marknaden, till exempel HVO, som ökat kraftigt. Det vill vi främja framöver genom kvotplikten men också genom andra system, som inte minst har lagt på vårt bord, så att vi kan skärpa politiken för att nå målet om en fossiloberoende fordonsflotta till 2030. Överläggningen var härmed avslutad. Kammaren beslutade på förslag av tredje vice talmannen att ajournera förhandlingarna till , då arbetsplenum skulle börja. 10 § Straffansvar för folkmord, brott mot mänskligheten och krigsförbrytelser betänkande 2013/14:JuU10 Straffansvar för folkmord, brott mot mänskligheten och krigsförbrytelser (prop. 2013/14:146) föredrogs. Kammaren biföll utskottets förslag att ärendet fick avgöras efter endast en bordläggning. 43 (S): ska vi debattera justitieutskottets betänkande Straffansvar för folkmord, brott mot mänskligheten och krigsförbrytelser. Då jag inleder denna debatt i en mycket komplex fråga, vill jag ändå försöka att göra en mycket kort bakgrundsbeskrivning som inte kommer att vara fullständig. Historien fram till är lång. Romstadgan för antogs i . Genom Romstadgan inrättades en permanent internationell domstol för utredning och lagföring av vissa allvarliga internationella brott. tillträdde stadgan 2001. Med detta tillträde till Romstadgan följer vissa folkrättsliga förpliktelser, bland annat ska man ha ett rättsligt samarbete med . gavs en särskild utredare i uppdrag att bland annat se över den svenska lagstiftningen. Vid översynen skulle innehållet i Romstadgan beaktas. Utredningen antog namnet Internationella straffrättsutredningen. Det är resultatet av den som vi har på bordet av översyn, analyser och utredningar – utan att gå in på alla detaljer. Regeringen föreslår en ny lag om straff för folkmord, brott mot mänskligheten och krigsförbrytelser. Syftet är bland annat att lagstiftningen ska bli mer konkret och förutsägbar. Lagstiftningen innebär också en modernisering. lagstiftning förs nu ihop i en lag. I ett fall, avseende brott mot mänskligheten, saknas nationell lagstiftning . Det förs nu in i det här förslaget. Brotten ska kunna lagföras i i minst samma utsträckning som vid . Genom lagen införs också nya bestämmelser om brott mot mänskligheten när det gäller särskilt angivna gärningar om de utgör eller ingår som ett led i ett omfattande eller systematiskt angrepp riktat mot en civilbefolkning. Straffet föreslås vara fängelse , i lägst fyra och högst eller på livstid. En ny straffbestämmelse om folkmord införs också. Straffskalan för folkmord och grov krigsförbrytelse föreslås vara densamma som för brott mot mänskligheten. Lagen föreslås även innehålla en bestämmelse om att militära och civila förmän under vissa förutsättningar ska kunna anses som gärningsmän till nu aktuella brott som begås av underlydande. Dessutom föreslås ett särskilt straffansvar för militära och civila förmän som har brustit i kontrollen av underlydande eller som har underlåtit att anmäla de brott som tas upp i propositionen. Straffskalan föreslås vara fängelse i högst . Folkmord, brott mot mänskligheten och grov krigsförbrytelse liksom försök till dessa brott ska enligt förslaget inte kunna preskriberas. Lagändringarna föreslås träda i kraft . Herr talman socialdemokrater har ett särskilt yttrande över förslaget till ny lag. Där för vi ett resonemang och problematiserar vissa frågor. Bland annat pekar vi på att den nya lagen har fått en utformning som innebär en uttömmande kodifiering av sedvanerätten. Man kan säga att regeringen låter sig styras av legalitets- och rättssäkerhetsskäl som i sin tur kanske leder till ett mer dualistiskt synsätt. I en debattartikel i menar chefen för straffrättsenheten vid att med den lagstiftning som regeringen nu presenterar upphör införlivandemöjligheterna i stort sett utanför lagstiftningsprocessen. Enligt henne kan reglerna i lagen i viss utsträckning anpassas till den internationella utvecklingen, men någon möjlighet att utan lagändring införa helt nya gärningstyper finns inte. och föreslår att ska besluta att införa två portalparagrafer som partierna menar ger de svenska domstolarna en fortsatt dynamisk roll i den internationella rättsutvecklingen. Det är i stort sett samma paragrafer som fanns med i utredningen som kom 2002 och som ligger till grund för regeringens förslag. Vi delar uppfattningen att har en viktig roll att spela när det gäller att driva på och förändra den internationella lagstiftningen, men – som vi skriver i vårt yttrande – vi är tveksamma till att den innebörd som och förordar skulle ha något slags verkan. Vi har därför valt att inte ställa oss bakom förslaget om införande av paragraferna. Vi anser att frågan om att kunna införliva den allmänna folkrätten som utvecklas är angelägen. Vi tänker därför följa den sedvanerättsliga utvecklingen noga. Ett konkret exempel gäller möjligheten att förbjuda rekrytering av barnsoldater som inte fyllt . Den frågan har ju faktiskt behandlas i fakultativa protokollet till som också har godkänts av . accepterar vi regeringens bedömning att straffansvar endast bör omfatta gärningar som riktar sig mot barn som inte har fyllt . Eftersom vi vet att det ständigt pågår en utveckling av sedvanerätten är vår bedömning att läget när det gäller en 18-årsgräns för rekrytering av barnsoldater kommer att förändras . Vi kommer att verka för att så sker så fort som möjligt. Vid ett eventuellt regeringsskifte kommer vi givetvis att låta göra en översyn av lagen. Om inte annat så kommer vi att följa utvecklingen. Avslutningsvis står vi bakom propositionen så här långt, men vi har tillsammans med och en reservation, nr 5, som jag yrkar bifall till. Det är en fråga som inte finns med i regeringens proposition, och det gäller ett särskilt straffstadgande om tortyr. är bundet av . Konventionen kräver att staterna definierar tortyr som ett brott i nationell rätt – detta för att man ska kunna lagföra personer som misstänks för tortyr och som befinner sig i landet, om de inte utlämnas. har inte kriminaliserat tortyr. Många former av tortyr är kriminaliserade som andra brott. Vi tycker att det är mycket otillfredsställande att ett så allvarligt brott som tortyr i svensk rättstillämpning rubriceras som till exempel misshandel, olaga tvång, människorov eller våldtäkt. Även om dessa brott naturligtvis är mycket allvarliga har de inte samma tyngd eller samma symbolvärde som brottet tortyr. Ett tortyrbrott skulle enligt vår uppfattning inte heller preskriberas. Det är viktigt att inte blir en för torterare. måste ta sitt internationella ansvar och ställa sådana personer inför rätta. Detta har vi påpekat . Det är därför beklagligt att frågan inte behandlas i propositionen. vet vi att det pågår ett arbete vid med att ta fram ett direktiv till utredning i frågan. Men efter så många års arbete med den proposition som vi debatterar hade det hunnits med att även ha med ett särskilt straffstadgande om tortyr. 44 (SD): Sedan har det funnits en allt större vilja i världen att inte bara åtala stater utan också enskilda individer för krigsförbrytelser och brott mot mänskligheten. Ett utslag av denna utveckling har varit de kända och tillfälligt inrättade krigsbrottstribunalerna i och det som åtalat enskilda för krigsbrott begångna . Som ett ytterligare steg i denna utveckling antogs den så kallade Romstadgan för , även kallad bara Romstadgan, vid en diplomatkonferens i . Genom stadgan inrättades den så kallade eller ICC som den också ofta kallas. ICC är en permanent brottmålsdomstol med syfte just att åtala enskilda för krigsförbrytelser, oavsett var de begåtts i världen. Det är en utveckling som mänskligheten ska vara stolt över. Det går inte längre att begå folkmord och endast hänvisa till att man följde order. För att ICC ska kunna fungera har de stater som tillträtt stadgan vissa resursmässiga och praktiska förpliktelser mot domstolen. Dessa har redan uppfyllt, bland annat genom lagen om samarbete med . Utöver dessa förpliktelser finns enligt stadgan också uppmaningar att frivilligt anpassa medlemsländernas nationella rätt efter stadgan. Eftersom stadgan, när den infördes, baserades på vedertagna uppfattningar inom världssamfundet om vad som utgör brott mot mänskligheten var och är lagstiftning i stort sett redan anpassad efter stadgan. Exempelvis har vi 22 kap. 6 § som bland annat gör det olagligt att begå folkrättsbrott. Nämnas kan förbud mot att använda förbjudna stridsmedel, att anfalla civilpersoner och att inleda anfall mot militär som kommer att förorsaka synnerligen svåra civila dödsfall och så vidare. Vi har också lagen om straff för folkmord.