prot · H10993 · 2014-04-01 00:00:00 — Jag håller med om att det är dags att säga ifrån. Och det är precis som arbetsmarknadsministern säger, nämligen att kränkande särbehandling inte är förenlig med en bra arbetsmiljö. Vi måste säga ifrån. Därför välkomnas en översyn. 52 Arbetsmarknadsminister (M): Jag tackar för en mycket viktig interpellation. Detta är en otroligt komplex fråga som berör väldigt många människor, och där vi alla på något sätt är inblandade, det vill säga hur vi behandlar varandra på våra arbetsplatser och vad vi tillåter och inte tillåter. När det gäller arbetsmiljöfrågorna handlar det mycket om att man behöver göra rätt från början för att komma åt problemet. Det handlar om att det behöver finnas ett systematiskt arbetsmiljöarbete ute på alla våra arbetsplatser. finns det bestämmelser om det. Arbetsgivaren har skyldighet att utforma arbetet så att anställda inte utsätts vare sig för psykisk belastning som kan leda till ohälsa eller för kränkande särbehandling. Vi ser att den psykiska ohälsan är ett växande problem, och vi vet att själen är lika viktig som kroppen för en god hälsa. har särskilda föreskrifter om kränkande särbehandling. Enligt dem ska arbetsgivarna planera och organisera arbetet för att förebygga mobbning. Det finns krav på att rutiner ska finnas för att fånga upp signaler om förhållanden som leder till mobbning, och om mobbning förekommer har arbetsgivaren en skyldighet att agera och ge personen i fråga stöd och hjälp så snabbt som möjligt. Sedan finns också det problem som tar upp, nämligen att det ibland är arbetsgivarna som står för mobbningen. arbetar nu med att förnya föreskrifterna på det psykosociala området. I detta arbete innefattas också vuxenmobbning, vilket jag tycker är bra eftersom det är en utmaning på många arbetsplatser. Detta arbete gör man inte själv utan tillsammans med parterna. Det är också mycket centralt, så att man får moderna och ändamålsenliga regler tillsammans med parterna. Jag vill ändå påpeka att handlingar som utgör mobbning är kriminaliserade genom en rad olika bestämmelser. Det handlar om olaga hot, ofredande, förtal och förolämpning. Ett nytt brott som heter olaga förföljelse har också införts för att stärka skyddet mot trakasserier och förföljelse. Detta brott är tänkt att gälla gärningar som var för sig kanske inte är så allvarliga men som tillsammans utgör ett led i en upprepad kränkning av personens integritet. Utöver det finns det möjlighet att bekämpa trakasserier inom arbetslivet genom diskrimineringslagen. Sammantaget finns det alltså ett skydd mot mobbning i den straffrättsliga lagstiftningen. vill ha mer lagstiftning. Jag är inte säker på att det är rätt väg att gå. Vi har en lagstiftning som faktiskt förbjuder att man beter sig mycket illa mot andra människor på sin arbetsplats. Jag hoppas att det här arbetet ska stärkas ännu mer i och med föreskrifterna som tar fram med parterna. Det är aldrig acceptabelt att någon mobbas, vare sig det sker ute på industrin, på ett kafé eller på något av våra partikanslier. 53 (S): Det är klart att det är ett samhällsproblem och att det förebyggande arbetet är viktigt. av arbetskraften upplever att de blir medvetet kränkta på jobbet. Det är ca 250 000 människor som upplever detta . Forskning visar att mellan 100 och 300 självmord begås på grund av kränkande särbehandling eller mobbning. Det är siffror som vi egentligen osynliggör. Jag gick tillbaka och tittade på hur ofta vi har debatterat de här frågorna och om det har kommit någon proposition . Det var väldigt tomt när det gäller konkreta förslag från regeringen där man samlat beskriver det här samhällsproblemet. Det här är inte ett enskilt problem, men jag har mött så många människor som har upplevt sig själva som ett enskilt problem, som den person som det inte går att samarbeta med och som har varit utpekade av arbetskamrater och chefer för att de är bekymret som ska hanteras. Den mobbande har oftast gått helt fri. Det är sällan som man har tittat på den mobbande och sagt: Du ska omplaceras, för du är orsaken till att den här personen inte kan komma till jobbet eller går till jobbet med en klump i magen. Det här är inte bara ett arbetsplatsproblem, utan det är också ett samhällsproblem. Människor som till exempel är sjukskrivna möter ofta misstänksamhet från som ifrågasätter sjukskrivningen. I en konflikt kan det vara så att man är mobbad av chefen och chefen säger till : Nej, hon är inte sjukskriven på grund av att hon har ett intyg från en läkare för att hon mår så dåligt av situationen på arbetsplatsen, utan hon är sjukskriven för att hon inte vill jobba. Vem är det då man tror på? är det arbetsgivaren, för den mobbade är inte betrodd. Samhällets inställning till mobbade människor är inte att man tar för givet att de har rätt, utan de har mycket att bevisa. Det förebyggande arbetet är viktigt, men jag tycker också att vi måste ställa oss frågorna: Är det nog? Räcker det verkligen med den lagstiftning vi har ? Är det inte för många människor som upplever en helt ohållbar situation på arbetet? Är det inte för många människor som faktiskt inte klarar av att gå till arbetet? Tycker verkligen ministern att den samlade lagstiftningen är nog? Tycker inte ministern att det finns mer att göra för att stötta de här människorna? Och hur ska man ändra attitydproblemet utanför arbetsplatsen där människor ska möta mobbade, utsatta människor som inte har valt att sjukskriva sig utan har tvingats till det? 54 (S): Det som ändå är positivt i den här situationen är den fällande domen, även om man inte vet hur det kommer att gå i , för den visar att man faktiskt kan bevisa att någon har mobbats till döds. Går det att bevisa det i det här fallet borde det gå att bevisa i fler fall. Problemet är att de flesta fall inte leder någon vart. Det blir inget åtal, och utan åtal kan det inte heller bli någon fällande dom. Jag tror att en del av arbetet måste bedrivas på det sättet att man uppmuntrar till att gå vidare med fallen och signalerar att arbetstagare som mobbas självklart ska våga anmäla det. är det extremt få som vågar anmäla det och ta steget vidare, alltså att åtal väcks och man i slutändan får en fällande dom. Blir det inte fällande dom kommer människor inte att våga anmäla, för då blir det ytterligare en belastning. De flesta som drabbas av det här blir ju sjukskrivna, och det kan vara svårt att orka med en process när man vet att chansen att få rätt är liten. Det ligger till stor del på det rättsliga området att se till att det blir fler tillsynsärenden, som är det första steget, åtal och sedan fällande domar. Det här fallet tycker jag visar att man kan och att man bör gå vidare. Det som händer nu är att man från ser över föreskrifter och allmänna råd kring det här området. Man har kunnat se att de ökade sjukskrivningarna med psykiska diagnoser har sin grund i sociala och organisatoriska problem. Det finns en hel del vuxenmobbning på arbetsplatserna i detta. Det viktiga nu är att regeringen inte nöjer sig med arbete utan att man faktiskt går vidare med konkreta förslag för att se till att arbetstagarna har rättigheter även på det psykosociala området och att arbetsgivarna får bättre kunskap om det här. 55 (FP): Det är samhällets ansvar att ge den enskilde men också arbetsgivaren det stöd och de råd som behövs för att förebygga mobbning och trakasserier på arbetsplatsen. Självklart måste arbetsgivaren vidta nödvändiga åtgärder för att förebygga skador och se till att den drabbade får rehabilitering. Tyvärr har det hänt att den som blir sjukskriven på grund av mobbning eller andra trakasserier får rehabilitering och sedan, när man blivit bra, skickas tillbaka till samma arbetsplats som har orsakat mobbningen och sjukskrivningen. Samhället måste alltså ta de här signalerna på största allvar. Det är viktigt att också jobbar med de här frågorna. Min förhoppning är att de som är drabbade ska få en adekvat rehabilitering och att man ska ta de här frågorna på största allvar. 56 Arbetsmarknadsminister (M): ställde två frågor i interpellationen. Den ena handlar om ifall jag avser att ändra lagstiftningen så att kränkande särbehandling blir straffbart som arbetsmiljöbrott. Jag svarade på det innan, nämligen att det inte är förenligt med lagstiftningen på området. Den andra frågan handlar om bättre kompetens hos arbetsgivarna för att hantera och förebygga mobbning. Jag tror att det är centralt att vi i den allmänna debatten diskuterar de här frågorna, att de diskuteras runt fikabord på arbetsplatser och att vi över huvud taget medvetandegör oss om frågor kring hur vi egentligen behandlar varandra. har två verktyg för att öka kunskapen hos arbetsgivaren. Det ena handlar om tillsynsarbete som styrs av trender på arbetsmiljöområdet, och man riktar sig till områden där riskerna är som störst. Ett viktigt syfte med den tillsynen är att förbättra arbetsgivarnas kompetens så att de kan bli bättre på att förebygga arbetsrelaterad ohälsa. Just nu pågår en stor insats av . Det är en flerårig tillsynsinsats mot skolan. inspekteras av landets skolor. Jag tycker att det är fantastiskt bra att man gör de riktade insatserna i den arbetsmiljön. Det andra verktyget som har är informationsarbetet. De flesta arbetsgivare tror jag i grunden vill göra rätt men är osäkra på hur man går till väga. Regeringen har höjt anslagen till för att utveckla den del av verksamheten som handlar om kunskapsspridning, information och kommunikation. Det handlar helt enkelt om att nyttiggöra den kunskap som finns i forskning och inte minst om att få ut den på svenska arbetsplatser. Sedan har såklart parterna tillsammans en viktig roll att spela i arbetsmiljöarbetet, vilket jag alltid säger i den här typen av debatter. Jag vet att Prevent, som är en gemensam organisation för parterna, har gett ut skrifter om mobbning på jobbet. De håller också utbildningar i hur chefer och andra berörda kan bli bättre på att hantera konflikter. Det här är ingen quick fix och inget som någon ensam kan göra, utan det här måste vi jobba med tillsammans på alla möjliga håll och kanter. Framför allt handlar det om att var och en av oss ska behandla andra som vi själva vill bli behandlade. 57 (S): Det är uppenbart att det finns en lucka i lagstiftningen. Det är en lucka som gör att det är möjligt för anställda att frysas ut och systematiskt mobbas av kolleger, chefer eller underställd personal utan att någon ställs till svars. Jag vet att vi är överens om att det är ett grundläggande fel att någon utsätts för mobbning eller trakasserier. Ändå finns det fortfarande ingen samlad lag som skyddar den som är utsatt. Återigen: Människor ska inte behöva dö eller begå självmord för att någon ska kunna ställas till svars. Det är nämligen konsekvensen av lagstiftningen som den ser ut . De anhöriga har fått upprättelse, men till vilken nytta? Han är ju inte kvar längre. Han stod inte ut. Av alla 3 500 anmälningar har endast 100 lett till tillsynsärenden och ingen till åtalsanmälan. Tycker inte ministern att det är ett bekymmer? Tycker inte ministern att det behövs en samlad lagstiftning som ger en tydlig signal till hela samhället att det här inte är någonting som vi accepterar? Vi bekämpar mobbning i skolan och försöker att göra det med all kraft, men så länge vi vet och ungdomar ser att det här pågår på våra arbetsplatser, hur kan vi då möta de unga människorna och säga att de inte får behandla varandra på det här sättet, medan man på arbetsplatser gör det än värre? Det finns andra länder som har en tydlig lagstiftning som gör det mycket lättare att få upprättelse. är ett land och ett annat som har visat på att det går att ha en lagstiftning som gör att man får upprättelse. Det ska inte vara så komplicerat och svårt att få veta att jag har rätt att säga: Jag har rätt att inte bli mobbad på mitt jobb. Överläggningen var härmed avslutad. 12 § Svar på interpellation 2013/14:366 om 58 Arbetsmarknadsminister (M): har frågat mig om jag är beredd att via departementet försöka bidra till att lösa den uppkomna situationen i . ställde en liknande fråga om vilka åtgärder jag avsåg att vidta för att stödja de anställda, som samhälle och som kommun mot bakgrund av beskedet om att Outokumpu planerar att lägga ned Klosterverken i (2013/14:430). I svaret på den frågan beskrev jag de förslag till åtgärder för tillväxt och jobb som regeringen presenterat i budgetpropositionen . Jag tog också upp att är ett av de län som kommer att få ta del av medlen från EU:s sysselsättningsinitiativ för unga. Målet för regeringens politik är full sysselsättning. Sedan regeringen tillträdde 2006 har en rad reformer genomförts för att stärka arbetslinjen. Detta har medfört att sysselsättningen har ökat med 200 000 personer. Arbetslinjen ska genomsyra arbetsmarknadspolitiken och är grundläggande för utformandet av en långsiktigt hållbar arbetsmarknadspolitik. Regeringen fortsätter arbetet med att stärka jobbchanserna för dem som befinner sig i arbetslöshet. För dem som drabbas av arbetslöshet samverkar Arbetsförmedlingen med regionala krafter för att så snabbt som möjligt åter etablera dem på arbetsmarknaden. Förste vice talmannen meddelade att , som framställt interpellationen, var förhindrad att delta i överläggningen. 59 (M): När det är tal om neddragningar i små orter är det klart att anställda ortsbor blir bestörta, så också naturligtvis i den lilla bruksorten i . Att i detta fall Outokumpu beslutat att dra ned verksamheten i Klosterverken, som berör 170 arbetstillfällen, är en viktig fråga. Det är därför jag prioriterar att vara här i kammaren och inte har tagit på mig några andra uppdrag den här eftermiddagen. Jag var på Arbetsförmedlingen i , till vilken tillhör. De har god beredskap för att ta hand om och hjälpa till vid varsel. Vid mitt besök av kontoret såg de inga svårigheter med att hantera situationen. De har en nationell standardiserad checklista för hur de ska hantera varselsituationer. är en sammanhållen myndighet underlättar också för dem att omfördela resurser. Och i detta varselfall har Arbetsförmedlingen god tid på sig att arbeta med de varslade i . Vad gäller den roll som regionen kan spela i det här fallet har regeringen för tillfört just för att förbättra länets möjligheter att verka för strukturomvandlingar och förnyelse för näringslivet. Det är klart att på små orter som har stora företag där många av ortens invånare arbetar måste kommun och region hjälpa till med att skapa ett arbetsliv som är differentierat. är också viktiga instrument för den lokala och regionala tillväxten i . Och i vår del av landet – , och – har vi tillsammans fått från den europeiska regionala utvecklingsfonden. Det är en betydande summa för dessa tre län, och det torde betyda att mycket kan göras för vårt län vad gäller tillväxtarbete och för att se till att vi får ett konkurrenskraftigt län. Att orter tappar arbetstillfällen betyder inte ortens död utan kan till exempel ge nya och innovativa idéer och innebära att man kan utveckla något nytt. Här kan jag ta ett exempel från min hemstad , där regementet lades ned. Vi var då bestörta över det, men finns på regementsområdet fler företag och fler arbeten än då militären fanns där. Alliansregeringen för en ansvarsfull ekonomisk politik som sätter jobben i centrum. Till skillnad från många andra europeiska länder har vi klarat oss igenom lågkonjunkturen och ökat sysselsättningen. Regeringen ska inte ta över och driva företag utan se till att stimulera arbetsmarknadspolitiska åtgärder som ger möjligheter till fler jobb. Genom bland annat de medel som i det här fallet tillfallit får regionen ett ansvar att utveckla sitt näringsliv. Alliansregeringen har sedan den tillträdde 2006 genomfört ett antal förbättringar på arbetsmarknaden för att minska jämviktsarbetslösheten och sett till att förbättra matchningen. Det finns ett antal olika åtgärder som kan hjälpa dem som söker arbete efter att ha blivit varslade. Det kan vara studier, kompetensutveckling av olika slag, yrkesutbildningar, andra arbetsmarknadsutbildningar eller yrkesintroduktion. I är folk redo att kämpa för att samhället ska överleva. Här gäller det att servicen inte försvinner från orten. Den socialdemokratiskt styrda kommunen får se till att skolan och omvårdnaden håller en god standard, att det rödgröna har en bra vårdcentral och så vidare. Då kan man finna nya vägar, nya inriktningar på jobben och en överlevnad för . 60 (S): Det här är inte mitt expertområde då jag bor i . Jag tycker ändå att det är viktigt att slå ett slag för . Det här berör många arbetstillfällen och i förlängningen hela familjer. Det handlar faktiskt om hela samhällets överlevnad. Att hänvisa till att man kan söka pengar från EU för sysselsättning av unga tror jag inte upplevs som tillräckligt i den här situationen. Orderingången i företaget har varit bra, det vill säga att det borde finnas andra handlingsalternativ än just nedläggning. Det hade varit bra om regeringen hade medverkat på ett annat sätt, för när beslutet väl är fattat drabbas ju alla dessa familjer och hela samhället. När det gäller större företag är det naturligt att regeringen går in och försöker hitta handlingsalternativ och hjälper de drabbade om företaget måste lägga ned. Det tenderar att vara så att regeringen går in om det är större företag och orter, men för glesbygden är intresset inte så stort – åtminstone inte i detta fall. Men med ganska små insatser skulle man kunna göra mycket för de drabbade. Det är bra att man kan söka pengar från EU, men hur hjälper det de äldre arbetstagarna? Det känns lite desperat att hänvisa till EU-stöd. Vi får se det som ett litet stöd av det som behövs. Vi får inte heller glömma att försämringarna av a-kassan innebär extra problem för arbetstagarna i sådana här situationer. Risken är att de får gå från hus och hem. Poängen med att ha en stark a-kassa är att de oskyldiga människor som inte vill något hellre än att få jobba vidare men som drabbas av en nedläggning inte ska behöva gå från hus och hem. får var tionde arbetstagare av sin tidigare inkomst i a-kassa. Det är väldigt få. Risken är att man får sälja sitt hus, och det kan vara svårt att hitta en annan bostad i ett mindre samhälle där det kanske inte finns hyresrätter i tillräckligt stor utsträckning. Min förhoppning är att regeringen slår ett slag för detta och gör vad man kan. Det ska inte vara beroende av vilket företag man arbetar för eller var man råkar bo om man får hjälp i en sådan här situation. 180 jobb kan tyckas lite, men i en mindre kommun handlar det om många människor. Det berör många familjer och handlar om hela samhällets överlevnad. kunde inte vara här , men jag vill slå ett slag för företaget i , för och för alla som riskerar att drabbas. Det bästa vore förstås om man inte behövde lägga ned alls utan kunde hitta andra handlingsalternativ. Om orderingången är god, vilket den har varit, borde det finnas en annan utväg. Jag hoppas att regeringen kan visa att man bryr sig om människor även i mindre kommuner och mindre företag. Eftersom det är en viktig verksamhet för hela kommunens överlevnad är det viktigt att göra vad vi kan. Det är bra att det går att söka EU-medel, men jag hoppas att regeringen gör vad man kan för att hjälpa de människor som drabbats. Kammaren beslutade på förslag av förste vice talmannen att ajournera förhandlingarna till . 12 § (forts.) Svar på interpellation 2013/14:366 om 61 (S): Det vi nu debatterar – jag säger det med tanke på dem som följer debatten på nätet – är nedläggningen av Outokumpus verk i . Det är ett hårt slag mot . Det är 177 anställda, invånare i byn, som kommer att förlora sitt jobb. Det oroar, särskilt i ett läge då arbetsmarknadspolitiken har kollapsat. Risken att bli fast i arbetslöshet har aldrig varit större. Chansen att ställa om och möjligheterna till en arbetsmarknadsutbildning är alldeles för små. Att bli arbetslös i är minst sagt en utmaning. Tyvärr är det en utmaning bara för den enskilde individen. Regeringen har lämnat den utmaningen bakom sig för länge sedan. Att bli arbetslös i ett län och i en kommun som och där det är en så hög ungdomsarbetslöshet att EU går in, precis som ministern läste upp i sitt svar, med extra åtgärder för att regeringen inte klarar av ungdomsarbetslösheten är någonting som oroar. Då får vi höra att Arbetsförmedlingen är väl . Det är många som riskerar att hamna i en ohållbar situation. När 177 personer varslas och får lämna sitt jobb i en liten ort på drygt 1 500 personer krävs det särskilda aktiva insatser från regeringen, från staten. Man kan inte lämna de här personerna i sticket. Man ska inte behöva vänta på arbetsmarknadsinsatser från Arbetsförmedlingen. Det här var någonting vi drev i då vi förlorade många stora företag. När man vet att många ska bli av med sitt jobb och när man vet att många har en framtid framför sig där de riskerar att bli arbetslösa om de inte hittar en ny arbetsgivare snart borde det vara möjligt att göra en insats innan anställningstiden är slut, tillsammans med arbetsgivaren göra en bra insats för dem som går mot en väldigt osäker framtid. Ministern säger att målet för regeringen är full sysselsättning. Det är så att man häpnar. Vi vet att det är en högre arbetslöshet än när de borgerliga vann valet . Vi har gått från 6 procents arbetslöshet till 8 procents arbetslöshet. Andelen långtidsarbetslösa har tredubblats under den här regeringens tid. Fas 3, sysselsättningsfasen, är den största statliga arbetsgivare som vi har . Den sysselsätter, eller förvarar, fler personer än vad som jobbar inom hela Icakoncernen. Det är vad regeringens arbetsmarknadspolitik har inneburit. Det är mindre resurser till att utbilda sig och sämre möjligheter att få en chans på arbetsmarknaden. Det är klart att väldigt många även utanför är väldigt oroade. debatterar vi nedläggningen i , och då vill vi naturligtvis veta om ministern är beredd att se de här 177 personerna, se utsatta läge och göra någonting för dem. 62 (S): Jag kände mig tvungen att ge mig in i debatten, då den rör mitt hemlän . Jag har inte följt tidigare inlägg, så jag vill ge min bild av det hela. Jag har träffat dem som är berörda av beskedet i . Jag vet inte hur många av er här som har varit i . Det är den ort som min familj flyttade till från . Det är anledningen till att jag flyttade till . Min pappa drev den lokala pizzerian där . var det en otroligt levande bygd. Jag minns som barn att det var otroligt vackert, jag hade vänner som bodde där och bygden levde. Det fanns människor som rörde sig i bygden. Affärer och annan samhällsservice fanns. bor det ungefär 1 600 personer i . När man tar en promenad genom staden slås man av hur tomt det är. Jag var där sedan min pappa sålde pizzerian, och jag möttes av att det hus som pizzerian låg i höll på att förfalla. Skolor har lagts ned och affärer har stängts. Den utvecklingen är oroväckande, och den bekymrar. De som bor kvar eller flyttar dit gör det av en anledning: De trivs med att bo på landsbygden. Det berikar dem på många olika sätt. En förutsättning för att man ska kunna bo på mindre orter är att det finns tillgång till samhällsservice, skolor och arbete. Arbetstillfällen är det som lockar människor dit. När beskedet om nedläggning kom från Outokumpu försattes bygden i stor sorg. Beskedet om nedläggningen drabbar de drygt 170 anställda direkt. Men det man inte får glömma bort är att som dessa drabbas så drabbas även deras familjer, sambor, fruar och män, deras barn. Det är flera människor och företag som drabbas av nedläggningen, liksom underleverantörer som verkar i . De förlorar också en grundpelare. Därför ställer vi oss frågan: Vad tänker regeringen göra i frågan? Jag tycker att frågan är relevant. Arbetsmarknadsministern har faktiskt uppvaktats i frågan. Skriftliga frågor har ställts av bland annat min kollega . Men jag tycker inte att de svar jag har läst ger hopp. Ministern hänvisar till kompetensen i länet att sköta frågan. Jag vill understryka att kompetensen finns i länet.