prot · H10989 · 2014-03-25 00:00:00 — En sådan tillsyn kan leda fram till att man finner att det finns brister, saker som behöver åtgärdas, och då får man det svart på vitt. Jag tycker att det är väldigt bra. Det finns också anledning att lyfta fram det som gäller om dokumentation. Det är viktigt med dokumentationen av inre utlänningskontroll: Vad har man gjort? Av vilket skäl? Hur ser det ut? Det kan ibland upplevas som byråkratiskt och lite arbetsamt att man måste dokumentera. Av föreskrifterna och de allmänna råden när det gäller polisens arbete med detta framgår det att det är viktigt att tidpunkt och plats kontrolleras, vem och vilka som kontrollerats och vem som utfört kontrollen. Det här är ingenting man kan gå omkring och göra hur som helst, utan det ska ske på ett sådant sätt att man dokumenterar. Det är viktigt för uppföljningen. Men jag tror också att det just i detta fall är viktigt, för då tvingas man ställa sig frågan och ha ett motiv för den kontroll man utför. Och vi rör oss på känslig mark – det är därför vi har denna diskussion – för den som blir kontrollerad kan uppfatta det som att man blir angripen som person fast det kanske inte var skälet. Det får inte vara skälet, för det är en helhetsbedömning polisen ska göra. Då tror jag att den här typen av regler om dokumentation har betydelse, för den gör att verksamheten har högre kvalitet och blir bättre än vad den annars skulle vara. Jag avvaktar den tillsyn som genomförs. Vi följer dessa frågor. Jag tror att den debatt som har varit har lett till att man inom polisen är mycket mer observant, både på vad regelverket säger och på hur man arbetar och varför. Man vet mycket väl vad reglerna säger. gör man en tillsyn för att säkerställa att alla delar av polisens organisation känner till reglerna och arbetar utifrån dem. Genom den tillsynen kommer vi naturligtvis att få veta vilka brister och annat som finns. Det är uppgift att ibland granska hur verksamheten sköts runt om i landet. Jag tycker att det är en av de viktigare verksamheter som man har, och det är en bra utgångspunkt för det förbättringsarbete som alltid kan behöva ske i verksamheten. 66 (S): Jag vill gärna att justitieministern i sitt nästa svar utvecklar lite om tillsynen. Vem är det som ska göra den, och på vems uppdrag? Vad mer specifikt ska man titta på? När ska den vara färdig? Det kan vara intressant att veta. Det var okänt för mig tills jag fick justitieministerns svar att det skulle ske något slags tillsyn av det här. I min interpellation beskrev jag kort resultatet av en sammanställning som Arena gjort av tillgänglig statistik över inre gränskontroller. De har i rapporten också samlat och redogjort för hur rapporteringskraven, dokumentationskraven, ser ut i de olika länspolismyndigheterna. Det man kan konstatera är att det ser väldigt olika ut, trots att justitieministern påstod att det är tydligt vad som ska dokumenteras. De olika myndigheterna har olika uppfattning om hur dessa kontroller ska dokumenteras och har således olika rutiner för det. På flera håll dokumenteras inte kontroller av personer med medborgarskap eller permanent uppehållstillstånd. Inom vissa myndigheter gör man lite olika. Alltså finns luckor i dokumentationen som gör att vi faktiskt inte riktigt vet hur många inre gränskontroller som görs, och vi kan alltså inte följa arbetet fullt ut. Jag vet att de 21 länspolismyndigheterna ska slås ihop till en myndighet, och det välkomnar jag. Det skulle säkert kunna bidra till ökad likvärdighet och rättssäkerhet också på det här området. Men saker löser sig sällan bara så där i ett slag. Det verkar som om dokumentationskraven måste tydliggöras så att det står klart för alla att alla kontroller ska dokumenteras. Det krävs ingen stor utredning för att inse det. Gemensamma dokumentationsrutiner skulle utan problem kunna implementeras före omorganiseringen. Bristerna i dokumentationen slutar dock inte där. Förutom att dokumentation ibland saknas, oklart i vilken omfattning, är den dokumentation som är gjord ofta så luddig att det inte går att utläsa vad som är grunden till kontrollen. Det för oss tillbaka till metoderna. Det finns ju, precis som justitieministern poängterade i förra årets interpellationsdebatt, möjlighet att få sin sak prövad i efterhand om man känner att man har blivit orättvist behandlad eller diskriminerad. Då kan man begära ut dokumentationen och få sin sak prövad. Men om det inte finns någon dokumentation eller om det inte framgår av rapporten på vilken grund man har kontrollerats sätts rättssäkerheten ur spel. Att kunna få sin sak prövad i efterhand är ett fundament till rättsstaten, och här ser vi att det inte fungerar. På samma sätt försvåras den tillsyn som ska göras. Det är oklart vad den mer exakt ska titta på, men den typen av bredare tillsyn i efterhand blir också omöjlig om det saknas dokumentation. Justitieministern sade att det här inte är något som kan göras hur som helst. utgår ministern bara från någon sorts idealuppfattning om hur det är. Var finns det politiska initiativet för att täppa till de brister som vi ser ? 67 (): Låt mig börja med att försäkra att jag verkligen inte har någon idealuppfattning om hur det är och lever med den. Jag försöker vara ute väldigt mycket i verksamheten; jag vet att också polisen har sina brister och gör fel mellan varven. När det gäller dokumentation är det så att enligt de föreskrifter för inre utlänningskontroll som polisen arbetar efter ska en sådan kontroll dokumenteras beträffande grunden, tidpunkten och platsen för kontrollen, vem eller vilka som kontrolleras och vem som utför kontrollen. Dessutom ska det vara enkelt att få fram uppgifterna. Om polisen hanterar det här på ett felaktigt sätt är det naturligtvis väldigt olyckligt. Det är därför bra att man nu gör en tillsyn av hur man hanterar den inre utlänningskontrollen så att sådana förhållanden kan upptäckas och rättas till i de fall det fallerar men också så att informationen kan göras tydlig. När det gäller den tillsyn som jag berättade om är det så att beslutade om tillsyn – vilket man kan göra i olika frågor – avseende polismyndigheternas förmåga att likvärdigt och på rätt grunder genomföra inre utlänningskontroller. Tillsynen sker i form av inspektion på uppdrag av rikspolischefen, och arbetet inleddes . Syftet med tillsynen är att granska i vilken utsträckning myndigheterna bedriver arbete med inre utlänningskontroller och att i sammanhanget särskilt beakta att polisen arbetar rättsenligt, att polisarbetet håller hög kvalitet – särskilt inom frågor som rör den enskildes rättstrygghet och rättssäkerhet – och att polisverksamheten bedrivs enligt de prioriteringar och riktlinjer som och regeringen har beslutat. Huvudområden som ska undersökas är ledning och styrning, till exempel hur föreskrifter, rutiner och handböcker fungerar, utfallet av genomförda kontroller och så vidare. Hur fungerar samverkan mellan gränspolis och övrig polis men också med andra myndigheter? Vad gör man rätt och fel och så vidare? Kompetensutveckling och information är en annan granskning man gör. Vet de som utför uppgifterna vad som gäller? Har de rätt verktyg med sig för att kunna hantera det hela på ett lagenligt sätt? Den operativa verksamheten ska också undersökas. Hur genomförs kontroller i mer känsliga fall? Hur agerar man visavi skolor och vårdinrättningar? Det har ju diskuterats ganska mycket. Även förekomst av anmälningar mot polismyndigheterna ska undersökas. Det är alltså ett ganska brett tillsynsuppdrag som rikspolisen har satt i gång. Det är som är ansvarig för kontrollen, precis som myndigheterna har ansvar för att själva kontrollera sin verksamhet. Vi kan även ha andra typer av tillsyn. Det jag försökte säga var att jag tycker att gör helt rätt. Man har beslutat om en ordentlig tillsyn av hur detta fungerar i alla delar av polisens verksamhet för att få fram ett underlag som visar om det finns behov av förbättringar och förändringar i verksamheten. Det råder alltså ingen diskrepans mellan vad vi i regering och riksdag vill och vad vill, utan man har helt enkelt satt i gång det arbete som krävs för att undersöka och utreda om det finns brister och hur de i så fall ser ut samt för att ta fram underlag för förbättringsarbetet. Det tycker jag är bra. Arbetet kommer förhoppningsvis att vara klart och redovisas om underrättelserna som jag har är riktiga. Det tar alltså att gå igenom detta, men jag tycker att det är ett väldigt viktigt arbete som bedrivs och att det är positivt att man har satt i gång. 68 (S): Tack så mycket, justitieministern! Det låter som om det är ett brett tillsynsuppdrag. Vi får hoppas att man gör ett grundligt arbete och får fram resultat som det går att grunda politiska beslut på. Men det bekymrar mig att det inte har renderat en större politisk initiativkraft från regeringens sida. Det har gått debatten härjade, och väldigt lite har hänt – särskilt politiskt. Det har varit väldigt tyst från regeringens sida i den här frågan trots den stora oro och upprördhet som har funnits ute bland människor. Jag menar inte att justitieministern eller regeringen ska grotta ned sig i enskilda detaljer eller enskilda ärenden, men det här handlar om rapportering av systematiska fel och kränkningar, systematiska brister i rapporteringen och oklarhet kring vad som gäller i dokumentationen. Det är inte något enskilt ärende, utan det är systematiskt. Som jag sade tidigare sätter detta rättssäkerheten ur spel och undergräver för polisen och rättväsendet. Det är allvarligt. Jag menar att det rimligen borde ankomma på politiken, alltså justitieministern i det här fallet, att agera genom att föreslå en lagändring, initiera en översyn av föreskrifterna, kräva ett mer aktivt antidiskrimineringsarbete, komma med utbildningsinsatser eller vad det kan vara. Jag tycker att man kan förvänta sig att justitieministern och landets regering agerar när de ser den här typen av allvarliga brister, och jag hoppas att vi får se dem göra det framöver. 69 (): Jag tycker att jag har varit väldigt tydlig i de debatter och diskussioner som har rört inre utlänningskontroll – de har varit många – och gentemot de ifrågasättanden som har varit. Det är det viktiga. Jag står fast vid att vi ska ha en reglerad invandring med allt vad det innebär, och jag står fast vid att man måste följa de lagar, regler och instruktioner som finns för olika typer av insatser från myndigheternas sida. Tydligare än så kan man inte vara. Jag kan också konstatera att Socialdemokraterna inte har någon uppfattning att man ska ändra i reglerna. Tvärtom kan man se på er hemsida att ni vill värna den reglerade invandringen, och inre utlänningskontroll ingår som ett led i det. har ingen parti- eller kommittémotion där de föreslår ändringar av detta. har däremot i skrivningar i motioner haft synpunkter på att det kan behöva ändras. Så ser det politiska läget ut. Något skäl för mig att förorda förändringar av lagstiftningen har därför inte funnits. Däremot är jag oerhört angelägen om att polisen och andra myndigheter följer de regler som vi har varit överens om ska gälla. Därför är tillsynen som har tagit initiativ till väldigt bra. Den pågår just , och den kommer att gå igenom hur polisen i de olika myndigheterna arbetar. När vi nu håller på att göra en stor reformering av svensk polis är ett av skälen att vi vill ha en mer enhetlig tillämpning av regelverk och en högre kvalitet i verksamheten. Vi har också ett arbete i gång för att säkerställa att det finns tillsynsorgan för den nya polismyndigheten när den träder i kraft. Det är otroligt viktigt att det här arbetet bedrivs. Men jag menar alltså att vi när det gäller just inre utlänningskontroll har ett arbete i gång för att syna hur det faktiskt fungerar. Vi får se vad den tillsynen kommer fram till. Överläggningen var härmed avslutad. 14 § Svar på interpellation 2013/14:355 om det nazistiska hotet mot våra demokratiska rättigheter 70 (): har frågat mig vilka initiativ jag avser att ta med anledning av det nazistiska våldet. Vidare har hon frågat vilka initiativ jag avser att ta för att människor i även fortsättningsvis ska kunna utöva sina demokratiska rättigheter. Inledningsvis vill jag slå fast att vi med all kraft måste förebygga och motverka våldsbejakande extremism, oavsett bevekelsegrund. Även om extremistmiljöerna, däribland vitmaktmiljön, inte anses utgöra något hot mot vårt demokratiska system som sådant är personer inom dessa miljöer beredda att ta till våld och hot för att uppnå sina politiska mål. Vi har sett exempel på hur enskilda personer och vissa institutioner har drabbats av detta. Våld och hot mot enskilda eller otillåten påverkan på vårt demokratiska system är naturligtvis helt oacceptabelt. Regeringen har fördjupat kunskaperna på området genom rapporter som har tagits fram från bland annat Säkerhetspolisen och . senast har en utredare kartlagt nuläge och tendenser angående våldsbejakande extremism. Rapporterna har också bidragit till en ökad medvetenhet hos allmänheten. Trygga sammankomster skapar förutsättningar för en fri åsiktsbildning. Det är det som är grunden i en demokrati. Polisen har väl utvecklade metoder för underrättelsearbete och ordningshållning i samband med demonstrationer, och svensk polis hör till de ledande i när det gäller att hantera större sammankomster. I Säkerhetspolisens uppdrag ligger ett särskilt ansvar för att skydda det demokratiska statsskicket mot olaglig verksamhet. Under ett valår kommer olika åsikter fram tydligare och står under en alltmer intensiv mediebevakning. Det står klart att aktiviteten inom extremistmiljöerna kommer att öka under valen. Jag har informerat mig om vilka förberedelser som polisen har gjort inför valåret och följer det arbete som görs av myndigheterna. En del av extremistmiljöernas brottslighet handlar om hatbrott. Färska exempel på det är klotter av hakkors på kyrkor, moskéer och skolor. Arbetet för att bekämpa hatbrott måste utvecklas. Jag nämner gärna att regeringen gav i uppdrag att utveckla förmågan att upptäcka och utreda också sådana brott. 71 (V): När personal och elever kom till gymnasium och gymnasium mötte de mängder av nazistiska affischer och klotter av . Samma sak har drabbat gymnasium tidigare, liksom judiska skolor samt kyrkor och moskéer som har utsatts för nazistiska attacker och överklottrats med hakkors. Det är ingen slump att det händer just . Vi står och debatterar här därför att den högerextrema rörelsen mobiliserar i . attackerades en antirasistisk demonstration i , och attackerades feminister på väg hem från arrangemang på av knivbeväpnade nazister i . Schowan, som skadades allvarligast, kämpade för sitt liv på sjukhuset. Han var mycket nära att bli det femtonde dödsoffret för nazisternas våld . presenterade en sammanställning av antalet aktiviteter i den högerextrema miljön . Den visar att svenska nazister är mer aktiva än . ökade antalet aktiviteter . De högerextrema rörelserna trivs i ett där rasistiska partier bytt ut uniform och stövlar mot kostym och nyputsade skor och tagit sig in i parlamenten, så även i . Vi vet att med rasistiska partier i parlamenten ökar risken för legitimering av hat, rasism och intolerans i samhället i stort. Gränserna för vad som kan sägas förskjuts. Retoriken i det offentliga samtalet påverkas. Det borde därför inte vara någon överraskning för vare sig , polis eller regering att detta händer . När företrädare för propagerar mot invandrare i allmänhet och muslimer i synnerhet från talarstol och när samma företrädare hjälper till att finansiera hatsajten Avpixlat, som inte ens har någon ansvarig utgivare, vädrar den militanta delen av den högerextrema miljön morgonluft. Flera debattörer, däribland före detta polisintendent , har pekat på den förskjutning som skett i polisens arbete mot hatbrott och hets mot folkgrupp. –2002 prioriterade polisen bekämpningen av rasistiska, främlingsfientliga och homofobiska brott, men efter terrorattentaten i flyttades fokus och resurser i stället till våldsbejakande islamism. Arbetet mot hatbrott ströks som prioritering 2007. En del av denna förskjutning av fokus hos och polis har inneburit att polisen 2001–2010 tillät Salemmarschen, trots att det fanns fog för att neka tillstånd med hänvisning till hatbrottslagarna. Ett annat tydligt tecken på normalisering av nazism, och därmed även hets mot folkgrupp, är att polisen gav tillstånd att marschera genom på 75-årsdagen av med samma nazistiska symboler på sköldarna som användes av den paramilitära stormavdelningen under pogromer i Nazityskland. Frågan är: Hur ser justitieminister på denna förskjutning av prioriteringen hos polisen, som har inneburit att nazister utan repressalier tillåts demonstrera med symboler och yttranden som tidigare kvalat in under brottet hets mot folkgrupp? Hur avser justitieministern att agera för att förhindra att denna nazistiska mobilisering fortgår? (Applåder) (forts.) Kammaren beslutade på förslag av tredje vice talmannen att ajournera förhandlingarna till . 14 § (forts.) Svar på interpellation 2013/14:355 om det nazistiska hotet mot våra demokratiska rättigheter 72 (V): Nazister marscherar på gator och torg i , och meningsmotståndare misshandlas. Detta är inte vi som växte upp efter så vana vid. Även om vi naturligtvis känt till att det finns nazister i har vi nog betraktat dem som bisarra små grupper utan någon större vikt. Och vi trodde att människorna i genom kunskapen om Förintelsen samt andra nazistiska illdåd inte lät sig förledas av nazismens våldspropaganda. Jag kommer från . Även i denna universitetsstad har representanter från den nazistiska organisationen marscherat och attackerat meningsmotståndare. Under valrörelsen , när höll ett torgmöte, kom en grupp unga män från och störde vårt arrangemang. Jag kommer ihåg hur provocerad jag blev. Den gången blev det inget handgemäng. Polisen kom, och situationen lugnade ned sig. Det är naturligtvis av största vikt att polisen, med sitt lagliga maktmonopol, upprätthåller ordningen och försöker förhindra politiska våldshandlingar och att polisen, om de trots allt inträffar, beivrar dem. Men , , hade ett femtontal nazister från återigen samlats på gågatan i . De delade ut rasistiska flygblad och anklagelser om landsförräderi till förbipasserande. De kom att misshandla en man som opponerade sig mot deras propaganda. Trots att polis fanns på plats misslyckades man med att förhindra detta. Den våldsgrupp som måste betraktas som den kanske farligaste politiska våldsgruppen i misshandlade en person med slag och flaggskaft. Inte heller lyckades polisen gripa en enda av nazisterna. Tvärtom kunde nazisterna i lugn och ro marschera därifrån, vana som de är att komma undan. Polisen meddelade att vittnen inte kommit till förhör, och utan utpekanden kunde förundersökningen inte drivas vidare. Någon månad senare lades undersökningen ned. Men två frilansjournalister var på plats och observerade och filmade händelsen. Filmen överlämnades till polisen, som dock inte gjorde någon ordentlig analys av den och inte förhörde en enda av nazisterna från . Uppsalapolisen lät senare bli att samverka med Söderortspolisen, trots att låg bakom attacken i . Dessutom kallade inte Uppsalapolisen de två frilansjournalisterna jag pratade om till förhör. Först när började gräva i historien utifrån de två journalisternas berättelse agerade Uppsalapolisen. är förundersökningen återupptagen och leds av en åklagare. Jag anser att det är av yttersta vikt att polisen tar de olika yttringarna av nazistiskt våld på allvar. Det är, som sagt, polisen som har och ska ha våldsmonopol i samhället, men då måste den också agera professionellt och kraftfullt vid händelser som den på gågatan i . Justitieministern är högst ansvarig för polisen. Vad avser att göra för att inte nazister ska tillåtas att hota, utöva våld och störa den fredliga demokratiska process som vi med alla medel måste slå vakt om? Detta säger jag naturligtvis inte minst med tanke på den kommande sommaren med två valrörelser som snart drar i gång på gator och torg i hela vårt land. 73 (V): I pågår just nu en rättegång mot medlemmar av den nazistiska grupperingen NSU. Det handlar om mord på tio människor och skador på ännu fler. Det som är anmärkningsvärt när det gäller den rättegången, förutom brutaliteten i det som skedde, är att den tyska polisen och den tyska säkerhetspolisen länge betraktade de här morden – offren hade i de flesta fall turkisk bakgrund – som uppgörelser i den undre världen. Det var en turkisk maffia som man pratade om. En del tyska medier pratade till och med om de så kallade dönermorden, något som vittnar om en strukturell okänslighet för de mördade och den stigmatisering som en hel grupp fått utstå. Men det var inte fråga om gangstrar som mördade varandra utan om butiksägare och industriarbetare som kallblodigt mördades av politiskt medvetna nazister. Det har blivit mer och mer tydligt under den här processen att bristande uppmärksamhet, bristande intresse och bristande rutiner inom säkerhetsmyndigheter när det gäller den här specifika politiska miljön har bidragit till att de dödliga attackerna kunnat fortgå . Det finns ett annat närliggande land: . Det är nu en högerextrem terrorist, besjälad av en islamofobisk politisk världsbild, gick loss på det som han menade var symboler för den politiska korrektheten och knäfallet för mångkulturalismen. Han mördade 77 människor, varav många barn. har brottats med det massmordet . Men för mig som har följt debatterna på nära håll, med visst personligt intresse, är det tydligt att norsk säkerhetspolis då inte förmådde att se hela den hotbild som fanns från den här miljön före . Tyvärr har man kanske inte heller förmått att lägga om sina invanda sätt att bedöma risker för politiskt motiverat våld. Det handlar alltså om var man tittar och på vilket sätt. Det här är två extrema fall i vår geografiska närhet. Men det finns fler oroväckande händelser och tendenser i närliggande länder som kan bidra till eftertanke. Jag tänker på , och så vidare. Det är tydligt att man, trots att det för många finns en helt uppenbar och tydlig hotbild från politiska aktivister långt ut på högerkanten, tittar åt andra håll när man gör sina riskbedömningar. Jag nämner inte det här för att liksom ursäkta att samma tendenser kan ses i , tvärtom. Det borde ha funnits saker att lära. Om det inte är tillräckligt med de politiska mord som nazister har utfört i och om det inte är tillräckligt med det märkliga element av överraskning som verkar finnas hos polis och säkerhetspolis när grovt organiserat våld mot meningsmotståndare genomförs från nazistiskt håll borde man åtminstone se exemplen från andra länder och kunna notera att det är uppenbart att det krävs politisk vaksamhet för att inte missa det uppenbara hotet från högerextremt håll. Man kan inte bara lämna det till att polisiära processer liksom ska fixa det, utan det behövs en medvetenhet som kanske har saknats . Resultatet av det, om den saknas, kan bli ödesdigert för enskilda människor och för det politiska demokratiska systemet. Det är ju inte så – det är viktigt här – att det nazistiska våldet är excesser, överdrifter, i ett annars fredligt arbete för att förändra samhället i största allmänhet, utan våldet är oundvikligt för den nazistiska rörelsen. Det är en del av rörelsens modus , av dess livslust. Om man inte förmår att diskutera det i de termerna och om man bara vill diskutera detta i generella, närmast avpolitiserade, termer hamnar man i en extra prekär situation. Så är det för mig i alla fall, med den bakgrund som jag har och med de politiska åsikter som jag har. Det är ganska skrämmande. Jag tror att verkligheten pockar på större skärpa i justitieministerns och polisens analys och agerande. I detta anförande instämde (V). 74 (V): Jag instämmer i princip i allt som mina kamrater har sagt i den här debatten. Jag kommer från . Det finns ett bekant fall från . En talare från vårt parti blev angripen inne på .