prot · H109101 · 2014-04-15 00:00:00 — De blev då dubbelt misshandlade, även om jag verkligen sympatiserar med alla som vanvårdats. De fick lämna ett enkelt men kanske bra hem och blev sedan därefter vanvårdade. Jag kan inte se det på annat sätt än att deras situation var en form av omhändertagande. Även om det var frivilligt från svenska staten borde man löpa hela linan ut. Det är vad jag försöker få fram här. Jag står bakom sjupartiöverenskommelsen. Det är viktigt för mig när vi kommer överens om sådana här saker. Frågan om upprättelse ska man hantera väldigt varsamt och värdigt. Men vi kan aldrig ta undan statens ansvar i dessa frågeställningar. Det var inget frivilligt åtagande från föräldrarna, jag lovar dig, statsrådet. Så var det inte. Det var tvång. De hade ett omöjligt val. Det var en form av omhändertagande som gjordes för att de skulle slippa att deras barn, utifrån den tidens vetskap, skulle drabbas av krigets fasor. 28 (S): Det är väldigt svårt att jämföra den exceptionella situationen som det ändå var när vårt grannland var i nöd med frivilliga placeringar i där föräldrar här i frivilligt lämnar över sina barn i samhällets vård. Det här var en extrem situation, och barnen var under hot. De var under hot av svält och krig. Det handlade om liv eller död. I den situationen valde naturligtvis föräldrarna att försöka rädda sina barn och att försöka rädda deras liv. Men det innebär inte att det var en frivillig placering och att de frivilligt skildes från sina barn, som var det käraste de hade. Det handlade inte bara om att de skulle flytta till ett annat hem utan också flytta till ett annat land. Det innebar ett stort trauma för föräldrarna, barnen och hela familjen. Man måste ändå ta i beaktande att det var en extrem och exceptionell situation. Vi måste också ta med i beräkningen att det rör sig om ett annat land. Jag kan känna att vi har ett extra stort ansvar när vi tar emot skyddslösa barn från ett annat land för att ta hand om dem på det absolut bästa sättet. Då kan man inte bara hänvisa till att de ska vara glada och tacksamma för att de fick komma hit och att man i ska vara glad och tacksam för att vi tog emot dem. Vårt ansvar sträcker sig längre än så; det handlar om anständighet. Vi ska visa att vi självklart var beredda att hjälpa en granne i nöd men att vi också tar det fulla ansvaret för de här barnen. Det har ju visat sig att samhällets inblandning både i placeringen av barnen och i inspektioner av de hem där barnen var faktiskt var långtgående. Man kan inte tala om privata placeringar hur som helst, och därför måste vi också ta det fulla ansvaret. Det viktiga är att konstatera – precis som säger – att detta inte var frivilliga omhändertaganden. Det var nödtvunget. 29 Statsrådet (KD): Låt mig först säga att jag har otroligt stor förståelse för det dilemma som finska föräldrar ställdes inför. Det är nästan den värsta tanke som kan drabba en själv: Ska jag skicka i väg mina barn till ett annat land därför att hotet över mitt huvud är så överhängande? Hur skyddar jag bäst mina barn? Det är en outhärdlig tanke, skulle jag vilja säga, och det är naturligtvis ett etiskt dilemma som inte går att föreställa sig och som ingen av oss vill befinna sig i. Det fick finska föräldrar göra. Jag förstår att ni reagerar på ordet frivillighet. Jag inser att ni bottnar i det på ett annat sätt. Min utgångspunkt är bara: Vad gjorde den svenska staten eller de svenska kommunerna i förhållande till det som vi gör med svenska familjer när vi klampar in och säger att vi anser att någon som förälder inte fyller sin uppgift och att vi behöver ta hand om barnet? I många av de omhändertaganden som vi ser beskrivna i handlar det om att föräldrarna inte ens fick en förklaring på varför barnen omhändertogs. De sociala myndigheterna angav inte något skäl för att det hände, vilket är fruktansvärt. Det är fruktansvärt att som förälder inte få någon rimlig förklaring. vet vi mycket mer om vad barnpsykologin säger om vad en separation i tidig ålder från föräldrar kan åstadkomma. Kunskapen har ökat , men jag är övertygad om att varje finskt föräldrapar kände detta dilemma och inte riktigt visste vad som skulle hända med relationen mellan ett litet barn som försvann långt bort i världen och en själv. Många lyckades upprätthålla kontakten, och många barn fick på det sättet två väl fungerande familjer som de sedan kunde räkna som föräldrar. De fick dubbelt upp och lyckades förena detta på ett positivt sätt. Men för många blev det säkert en mycket traumatisk upplevelse. De kände säkert en stor oro för föräldrarna i hemlandet och undrade om bombningarna träffade dem. De hade svårt att relatera till den nya världen. Jag kan se många situationer framför mig, och många av oss har nog sett diverse filmer. Detta är en historia som är mycket speciell. Vi kan vara glada att agerade som ett gott broderland och erbjöd hjälp och stöd i denna svåra situation. Det var inte heller enkelt att avgöra vad som var bäst för barnen i det korta och i det långa perspektivet. Återigen: Det som svenska myndigheter gjorde i kontra det som vi erbjöd i skiljer sig åt på denna springande punkt. Sedan hade vi ett ansvar för de finska krigsbarn som kom hit. Det inrättades rutiner för uppföljning och kontroll, och där upptäcktes ibland vanvård och missförhållanden – men kanske inte hos alla som var drabbade. Möjligheten finns också för de finska krigsbarnen att söka ersättning, om de kan åberopa någon av de paragrafer som är giltiga. Situationen är olika för olika individer; det ska vi också vara på det klara med. Allt gick inte till på samma sätt. Det var en kaotisk situation i båda länderna. Den individuella möjligheten finns. 30 (S): Det var en exceptionell tid. Det var fruktansvärda år. befann sig i krig. och har historiskt alltid haft ett väldigt speciellt förhållande till varandra. Det kan vi konstatera både historiskt och . Det var en stor välgärning som den svenska staten iklädde sig . Jag är helt övertygad om att den också har gett uttryck för sin tacksamhet för alla de aktiviteter som gjordes av hundratusentals frivilliga under de jobbiga och tuffa krigsåren. Med detta kan jag också själv rikta ett stort tack. Jag hävdar dock bestämt att detta inte var frivilligt. Det är också en signal tillbaka till dem som utreder de olika ärendena om ansökningar. Jag hävdar att detta borde ha ett undantag i bedömningarna. Det går nästan att jämställa med ett omhändertagande. Jag vill vara verkligt tydlig med det. De barn som hamnade i hamnade inte här av frivillighet. De blev inte placerade i fosterhemmen av frivillighet. De hamnade här för att de hade ett skyddsbehov, egentligen. Den frivilligheten kan man tolka hur brett man vill, men för de föräldrar som skickade sina barn hit fanns bara ett enda fokus i sikte: att rädda sina barn. Det kan tolkas som frivilligt att rädda barnen. Men det är mer av nödvärn, om man ska vara lite krass. Man vill rädda sitt barn undan krigets fasor, och förhoppningsvis kommer han eller hon att överleva. Det är därför detta blir så exceptionellt, statsrådet. Det är därför det inte går att jämställa med de regler som fanns för omhändertagande av barn. Därför anser jag att de finska krigsbarnen har precis lika goda förutsättningar att få ersättning. Överläggningen var härmed avslutad. 10 § Svar på interpellationerna 2013/14:352 och 377 om scenkonstpensioner och övergångsregler 31 Kultur- och idrottsminister (M): har frågat civilministern om han avser att ta initiativ till förhandlingar för att lösa frågan om scenkonstpensionerna. Dessutom har frågat när ministern bedömer att det nya pensionssystemet för scenkonstens aktörer kan införas. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen. har frågat mig om jag avser att ge besked i frågan om vilka övergångsregler som ska gälla vid avvecklingen av den så kallade PISA-förordningen och om jag kan informera om hur frågan med scenkonstpensionerna fortlöper. Frågorna från och berör övergången till ett nytt pensionssystem på scenkonstområdet. Jag väljer därför att svara på frågorna samlat. Jag är väldigt glad över att regeringen nu kan ge besked om förutsättningarna för ett reformerat pensionssystem på scenkonstområdet. Det har länge funnits en enighet om att det nuvarande pensionssystemet behöver reformeras, och finns grunderna för en lösning på scenkonstpensionsfrågan på plats. En viktig fråga för branschen har varit de så kallade antastbara pensionerna – de som inte utgör intjänade pensionsrätter även om arbetsgivaren har betalat för dem. Jag kan nu lämna besked om att dessa pensioner kommer att omvandlas till nya förmåner från och med . Regeringen kommer att återkomma med detaljerna för hur detta tekniskt ska utformas. Regeringen har tidigare aviserat att arbetsmarknadens parter bör ta över ansvaret för att genom kollektivavtal reglera pensionsvillkoren på scenkonstområdet i likhet med vad som gäller på den övriga arbetsmarknaden. Därutöver har regeringen lämnat besked till parterna om de ekonomiska ramarna för förhandlingarna. Övergången till ett nytt kollektivavtalsreglerat pensionssystem bör inledas . Inom ramen för ett reformerat pensionssystem ska det finnas möjlighet till omställning och karriärväxling för yrkesgrupper som av konstnärliga eller fysiska skäl inte kan arbeta inom sina konstnärliga yrken till . Systemet ska upprätthålla arbetslinjen och se till att en hög konstnärlig kvalitet möjliggörs vid institutionerna. En ordning med pensionsvillkor som motsvarar villkoren för den övriga arbetsmarknaden, med möjlighet till omställning och karriärväxling, kommer att kosta mindre än det nuvarande pensionssystemet. De medel som frigörs ska gå till kvalitetsförstärkningar inom scenkonstområdet. En dialog kommer att inledas med berörda aktörer på scenkonstområdet om inriktningen på kvalitetsförstärkningarna, och de första förslagen kommer att presenteras i budgetpropositionen . Sammanfattningsvis är det positivt att vi nu kan gå vidare för att skapa bättre förutsättningar för scenkonsten i hela landet. 32 (S): Jag tackar ministern för svaret. Det är med förvåning jag ser att det är kulturministern som ger svaret . Jag och flera kolleger i kulturutskottet har tidigare ställt frågor om scenkonstpensionerna till kulturministern. Vi har då blivit tillrättavisade och hänvisade till civilminister , med motiveringen att det är han som har ansvaret för frågan. Kulturministern har till och med fått frågan i kulturutskottet och har svarat att hon inte har ansvar för den här frågan. Vi har då fått kalla till oss civilministern, och han har gästat kulturutskottet ett flertal gånger på begäran av oss, eftersom han har varit ansvarig för scenkonsten. När jag nu återigen skrev en interpellation om scenkonstpensionerna ställde jag den till civilminister med den kunskap jag hade efter de som vi har diskuterat den här frågan, men då hänvisades jag tillbaka till kulturministern. Det förvånade mig mycket. Någonting har hänt med ansvarsfördelningen i . Det skulle vara intressant att höra vad som har hänt. har det gått , och kulturministern har inte velat ha med den här frågan att göra under den tiden. Hon var den förra regeringens största kritiker gällande att det inte hände någonting med scenkonstpensionerna, men när det finns en liten öppning vill kulturministern ha tillbaka frågan från civilministern. Kan det vara så? Jag tycker att det vore intressant att få veta. Jag känner mig mycket nöjd med att jag och från har lagt fram våra interpellationer om scenkonstpensionerna. Vi kan se att det har haft en tydlig effekt. Jag trodde att det skulle komma någonting i vårpropositionen, men det var inte med där. Regeringen har snart haft på sig att komma med en öppning och ett resultat i frågan om scenkonstpensionerna. Ett enigt kulturutskott har gjort tillkännagivanden, och det har finansutskottet också gjort, med uppdrag till regeringen att komma med en lösning på frågan. som vi fick vårt skriftliga svar på interpellationerna gick regeringen och kulturministern ut i en debattartikel med budskapet att frågan är löst och att man är ganska nöjd med det. Det är bra att det finns en öppning och att det är ett första steg. Men kommentarerna och det som sades i interpellationssvaret är långt ifrån en total lösning på frågan. Förvirringen är ganska stor, kulturministern. Det är bra att regeringen slår fast att intjänande pensionsrättigheter ska respekteras, men frågan kvarstår: Hur ska det här ske? har ministern möjlighet att klargöra regeringens ställning i frågan. Jag vet att Kultursverige och scenkonstens aktörer är mycket intresserade av denna fråga och följer vår debatt just . Det vore intressant att höra av ministern vad som gäller för de stora frågor som ändå kvarstår. Vad gäller för sångare och dansare som redan gått i pension från scenkonstinstitutionerna ? De känner stor oro . Vad händer när de också går i pension? Oron är stor för att det gamla systemet avvecklas innan ett nytt avtal finns på plats. Därför vill jag höra hur ministern ser på det. 33 (MP): Jag vill tacka kulturministern för svaret. Det finns många frågor som är besvärliga och svåra att finna gemensamma lösningar på, men scenkonstpensionerna borde inte tillhöra dem. Frågan har funnits med länge, under både borgerliga och socialdemokratiska regeringar. Ett pensionssystem ändras självklart inte på fläcken, men har man vittnat om skenande pensionskostnader och kulturscener och som går på knäna, och då måste vi politiker lyssna och försöka förstå. Frågan har funnits med i kulturutskottet. Det är beslutade om en övergång från ATP till det nya allmänna pensionssystemet. Redan då påpekade representanter för scenkonstnärerna att det var nödvändigt att anpassa tjänstepensionerna för dansare och sångare för att enskilda individer inte skulle drabbas. tillsatte regeringen en utredning. Den lämnade förslag som fick ganska brett stöd av remissinstanserna. Sedan hände inte så mycket. Frågan har varit uppe i kulturutskottet, och vi har gjort tillkännagivanden både i kulturutskottet och i finansutskottet under den här mandatperioden. Vi försöker få besked och flytta fram positionerna. kom beskedet om att parterna ska lösa det i ett kollektivavtal, och det beskedet var välkommet på många håll. Men för att man ska kunna ta det här ansvaret och komma vidare behöver man också veta hur förutsättningarna ser ut. Jag ställer i min interpellation en fråga om övergångsregler och information. Jag hör att det svaras på vissa delar, och det handlar om de antastbara pensionerna som är viktiga för branschen och som inte utgör intjänade pensionsrätter, även om arbetsgivarna har betalat för dem. Ministern lämnar besked om att de här pensionerna kommer att omvandlas till nya förmåner från och med men att man återkommer med detaljerna och den tekniska utformningen. Det är ett svar som jag tror leder till nya frågor. Man blir orolig och undrar hur det här kommer att se ut och vad som kommer i nästa steg. Sedan säger ministern också att man har lämnat besked till parterna om de ekonomiska ramarna för förhandlingarna. Men det verkar råda en oenighet om det. Jag hör, ser och läser att parterna inte riktigt är nöjda med det. Kulturministern svarar också att man är noga med att en hög konstnärlig kvalitet möjliggörs och att medel som frigörs när det gäller pensionssystemet ska gå till kvalitetsförstärkningar inom scenkonstområdet. Vad menas med det i detalj? Det är oroande, och det är lätt att tänka sig att det handlar om en uppskjuten lön som är inbetald. Vad finns det för andra tankar? Det dyker upp fler frågor på det här området, och det finns all möjlighet att utveckla svar. 34 Kultur- och idrottsminister (M): Jag ska börja med att svara på frågor om vem som egentligen har ansvaret. Det här är egentligen ett ansvar för hela regeringen, men det är helt riktigt att det är civilminister som har ansvaret för pensionsfrågorna. Det var också därför som frågan först landade hos honom. Vi delar inte upp det mellan olika departement. Det är inte så att socialministern har hand om det som handlar om läkarnas pensioner. Därför hör frågan hemma där. Den här frågan har varat väldigt . Det har både och varit inne på. Och precis som påminde om – tack för det – tog jag upp frågan när jag satt i kulturutskottet i opposition och parti styrde på . Det fanns möjlighet att lösa frågan under tio, nästan tolv, års tid. Det gjorde inte Socialdemokraterna. Frågan fanns där, men ni löste den inte. Det var någonting som vi kritiserade och som hela Scenkonstsverige kritiserade. I början av förra mandatperioden, 2008, tillsatte vi därför en utredning, , som var färdig . och, tror jag, hänvisade till den. Den var bra på många sätt, inte minst därför att den gav en bra bild av de problem som finns på scenkonstområdet och som har funnits . Jag kommer säkert att återkomma till ett antal av de bekymmer som fanns. Vi flyttade fram positionerna. Vi bestämde oss för att vi måste lösa denna fråga. och vet att frågan har varit uppe i och i kulturutskottet och att det inte har varit en helt lätt fråga. Tre departement har varit involverade. Det har naturligtvis också varit diskussioner med de olika parterna, bland annat Operan, som har hyst stor oro för vad som ska hända med exempelvis dansarna. Men inriktningen har varit helt klar: Denna fråga måste vi lösa. En viktig fråga, som inte var självklar, handlade just om de så kallade antastbara pensionerna, som redan betalats in. Det är oerhört mycket pengar – det handlar om någon miljard kronor. Det var inte givet, ska jag säga, att de skulle finnas kvar i systemet. Man kan tycka att det skulle kunna vara självklart, men några sådana regler finns inte. Det är också därför som det heter antastbara pensioner. Vi har argumenterat och vunnit gensvar för detta. Självklart ska dessa pengar finnas kvar och kunna omvandlas till pensioner för dansare, sångare och musiker när de går i formell pension . Jag tycker att det är otroligt glädjande att vi har lyckats med detta. Det besked som vi gav i budgeten var att vi inte kommer att gå vidare med de förslag som fanns i utredningen, bland annat därför att utredaren inte tog upp att parterna skulle lösa detta själva. Vi tyckte att det var en rimlig ordning att de skulle göra det, eftersom de har kunskapen, på samma sätt som man gör på resten av arbetsmarknaden. Det var oerhört välkommet, från Svensk Scenkonst, och övriga som är engagerade i frågan. Så blir det nu också. När budgeten klubbades sade vi att vi skulle återkomma om ramarna, och det har vi nu gjort. Jag kan villigt säga att det hade varit roligt om vi kunnat göra det någon månad tidigare. Men det är väldigt komplicerade frågor, och det är också därför som det har tagit . Det var väldigt viktigt för mig att kunna lämna dessa besked. Skälet till att det är jag som står här och inte är att det är vi på som kommer att ha de fortsatta diskussionerna med parterna när det gäller just kvalitetsarbetet. 35 (S): Det är bra – då vet jag att det hädanefter är kulturministern som jag ska ha debatt och dialog med när det gäller scenkonsten, och inte . Det där är lite knixigt. Ministern tar upp de ramar som regeringen nu har satt, och jag vill säga att de ramarna är för snäva och att övergångsreglerna är för tuffa. Det vittnar också de kommentarer om som jag har sett från och några andra, som tycker att detta inte är helt klockrent. Ja, ministern, det är intressant att läsa gamla protokoll när man sitter i . Jag kan informera ministern om att hon ställde en skriftlig fråga , ungefär som fast det var en socialdemokratisk regering, och hon pressade den dåvarande kulturministern. Man kan läsa att i opposition skriver att den här frågan är så viktig för scenkonstnärerna. Hon skriver också: Problemet ligger uppenbarligen i bristande kommunikation mellan Kultur- och Finansdepartementen, trots att det inte handlar om mer än drygt 300 personer. På flera institutioner vågar nu många dansare och sångare inte gå i pension, trots att de inte kan erbjudas några roller. Resultatet har blivit att unga, nyutbildade dansare och sångare inte kan få anställningar utan riskerar att utbildas till arbetslöshet. Med anledning av ovanstående vill jag fråga kulturminister när regeringen kommer med en fullgod lösning för de scenkonstnärer som drabbats särskilt hårt av reglerna när det gäller pensioner. bytte vi regering. Efter en turbulent tid vad gällde kulturministerposten fick ta över som minister i . Det är , och hon borde ha kunnat agera mycket snabbare. Ministern var så på hugget 2006 och ville ha en snabb lösning, men det kom ingenting. Jag hävdar fortfarande att de ramar som regeringen nu har satt upp är för snäva och att övergångsreglerna är lite för tuffa. Jag tycker att regeringen ska fundera ett varv till när det gäller de delarna. 36 (MP): Jag ska villigt erkänna att det inte är lätt att debattera de här frågorna i kammaren, för det är ganska mycket detaljer – det är det inte alltid när man debatterar politiska frågor. Jag tänkte inte snurra in på vem som har gjort vad och inte gjort vad. Det var bra att man tillsatte en utredning. Det är bra att kulturministern vill driva frågan vidare, och jag kan förstå att det inte alltid är lätt. Vi hör talas om att det handlar om flera departement och att det är problem. Vi har som riksdagsledamöter känt det som att vi har blivit bollade i den här frågan. Ingen har velat ta i det när vi har ställt frågor, och de har gått från den ena ministern till den andra. Man funderar på vem det är som ytterst har ansvaret. Det handlar om flera saker, som även tog upp. Även om frågan nu diskuteras och är under process och så vidare kom det ingenting i vårbudgeten som löste det hela. Sedan har kulturministern varit ute – i går, tror jag – och talat om hur vi ska komma vidare. Men jag tycker inte att det är riktigt tydligt hur man kommer vidare. Utifrån det vi vet verkar det, precis som säger, vara väldigt snäva ramar. De så kallade övergångsreglerna ser ut att bli oerhört tuffa. Med tanke på att vi har ett tidsperspektiv , när det i så fall ska träda i kraft, slår ju organisationerna bakut lite grann då man inte ser hur detta ska vara möjligt. Jag har även läst de yttranden som har kommit, och där ställer man flera frågor. och ställer frågor om hur behovet av karriärväxling ska hanteras. Man tycker inte att det finns utrymme i de kommande lösningarna. Man säger att det inte finns någon lösning för de sångare och dansare som redan har gått i pension från scenkonstinstitutionerna och som riskerar att bli fattiga pensionärer när de fyller 65. Det är som sagt flera detaljfrågor som är oerhört komplicerade, men jag tycker att det finns all anledning för kulturministern att försöka vara klar och tydlig och fortsätta ge oss besked i de här frågorna. 37 Kultur- och idrottsminister (M): Jag ska försöka ge besked så långt det nu går. Jag börjar med de inbetalda pensionerna. De så kallade antastbara blir kvar i systemet. Det är en väldig trygghet för dem som går i pension . Det var inte givet, men det ska vara sjysta pensionsvillkor. Det var ett krav från vår sida. Pensionssystemet blir billigare helt enkelt eftersom folk inte behöver känna den oron. Det finns möjligheter till karriärväxling, till omställning. Det ligger i det här – är avsatta till detta. Det är en summa som har tagits fram när man har jämfört med hur det ser ut på arbetsmarknaden i övrigt. Pengarna som sedan frigörs 1 beräknas till . De kommer att användas till att förstärka kvaliteten. Men det är ju inte regeringen som talar om vad som är kvalitet i scenkonstsektorn. Det vet parterna allra bäst själva. Det var också viktigt för oss att ingenting skulle försvinna i systemet. Ramarna är kvar. Det finns medel till karriärväxling och till omställning. Medel kommer också att kunna gå till höjning av kvaliteten – mer , dessutom, eftersom det blir billigare och eftersom fler kommer att kunna arbeta. Dansare som inte hade hittat något jobb hade kanske tvingats gå i pension.