prot · H109101 · 2014-04-15 00:00:00 — Varför ska dessa pengar inte användas till det som det var meningen att de skulle användas till, nämligen att ge en god service till de äldre? Det är det problemet du går runt, . Något som också vore intressant att veta och som berörde lite grann är varför ni från som så ofta talar er varma för ideella organisationer och den civila sektorn inte har något att säga om att det är just denna typ av verksamheter som konkurreras ut av de vinstdrivande jättarna när man har vinstintresset som drivkraft i verksamheten. 8 (M): Jag värjer mig lite grann mot bilden som målas upp. Jag har erfarenhet från norra . I min hemkommun är det kvinnor som inte fått förverkliga sina affärsidéer som har lämnat den kommunala och andra entreprenörer som har startat lokalt. De privata utförarna har ofta rekryterat från kommunen. Jag ser inte att det har varit någon lönedumpning eller dumpning av andra villkor. Fördelen med LOV är som sagt att man konkurrerar med kvalitet, inte med pris. Alla får exakt samma ersättning. Det är lite problematiskt: Om det ska vara förbjudet för en extern aktör att göra vinst, ska det då vara förbjudet för en aktör att göra förlust? Förlusttäckningen i Bodens kommun är per utförd timme. Eftersom systemet är riggat så smart att alla får samma ersättning är det kommunpolitikerna som avgör vilken taxa det är. Ser de att den kommunala klarar sig bra och att det blir stora vinster för de externa utförarna kan kommunfullmäktige justera ned taxan. 9 (S): Jag tror att friheten ökade något oerhört när den moderna äldreomsorgen infördes. Gamla människor fick bo under mer hemlika förhållanden. De fick stöd av en hemtjänst som kom hem till bostaden och lagade mat, städade och tog hand om hälsan. Det var en enorm vidgning av friheten för äldre människor. Denna frihet vidgades för att vi andra solidariskt ställde upp och betalade detta över skatten och gemensamt fördelade efter de behov som fanns. Det var solidariteten och det gemensamma som skapade friheten. I den idén fanns inga tankar om att något skulle väljas bort. När man har ett tankemönster om att välja bort duger det sämsta åt några. Min idé om solidaritet och välfärdsbygge handlar om att alla har rätt till det bästa. Marknadstänkandet i äldreomsorg bygger på något helt annat, nämligen att man går in med andra drivkrafter och att människor ska kunna få en bättre vård och omsorg när de tar fram den egna plånboken. Det är bakgrunden till LOV och de effekter som pekar på när det gäller anställdas rättigheter. Med LOV som instrument driver man en plog för privatisering och gynnar det privata, ty kommunen är förhindrad att erbjuda kompletterande extratjänster. Bara det privata kan göra det. Alltså kan man med den valfriheten, friheten som möjlighet, plocka bort kommunen. För mig handlar valfrihet om att kunna påverka inriktningen och omfattningen av omsorgen, inte vem som utför uppdraget. Alla ska få uppdraget utfört på ett korrekt sätt. Det är inriktning och omfattning det handlar om. Mot bakgrund av detta vore det intressant att höra ministerns uppfattning. Är det rimligt att vi ska fortsätta med en utveckling där man väljer till kompletteringar i omsorgen, som exempelvis Silver Life-konceptet med basfinansiering och tillval efter plånbokens tjocklek? Är det en sådan allmän utveckling hon vill se i äldreomsorgen? Den är på väg i några kommuner och bygger i grunden på LOV-idén. Tycker ministern att det är fel att den kommunala demokratin ska kunna verka fullt ut, att de valda kvinnorna och männen i fullmäktige ska få besluta om hur kommunen ska organiseras och styras? Har ministern för avsikt att ta initiativ till att driva igenom tvångsprivatisering, alltså en generell LOV, i landet? Det är viktiga frågor att besvara i denna debatt. 10 (V): tvingades jobba gratis. Hon kunde jobba men fick betalt för sju, för hemtjänstföretaget hon jobbade hos betalade inget för restiderna mellan vårdtagarna. Företagaren sade att kommun var så dålig, och eftersom hon inte fick betalt för kunde hon inte heller betala sina anställda för den. I stället löste man det genom att lägga in långa lunchraster, som aldrig hade, i schemat. Att inte jobbar kvar är kanske inte så konstigt, men många av dem som jobbar i små privata hemtjänstföretag har inget jobbalternativ. LOV-kommuner dumpar villkoren. Flera Stockholmskommuner betalar så dåligt att det är svårt att ha sjysta villkor för personalen i den privata . I tvingas anställda jobba gratis med politikernas goda minne. Där gjorde man en utredning som bland annat tittade på varför de små företagen klarade att jobba med mindre kostnader än det kommunala. En förklaring var att de inte betalade för restiderna. En annan var att de inte lade in ordentliga lunchraster. En tredje var att de saknade kollektivavtal. De betalade sämre löner. Det talades om . Men det är inte konkurrens på lika villkor med kommunen, för så här jobbar inte en kommun. Det här är artiklar från Kommunalarbetarens artikelserie. Den fick , som är ett av de finaste priser man kan få för undersökande journalistik. De visar tydligt hur avarterna kan breda ut sig när vinstintresset får komma in i äldreomsorgen. När man införde LOV, lagen om valfrihet, sade man: Ställ inte för tuffa krav, för då får vi inte de små företagen utan bara de stora jättarna. Det var så många började. Det finns en arbetslivsforskare som heter . Hon har kommit ut med en studie där hon har tittat på villkoren i mindre, privata företag främst i , och . Hon säger att rent strukturellt får man med lagen om valfrihet osäkrare anställningar, sämre arbetsmiljö och sämre löneförhållanden på många håll. Det är kanske inte så konstigt. Ett företag ska starta, man ska få i gång det och man ska få olika äldre man ska hjälpa men man vet inte riktigt hur många man får. Man vågar inte anställa så många på heltid eller på fasta tjänster. Om man ska få det att gå runt är det bra att ha många tim- eller deltidsanställda att fylla upp med. Hon visade också på att små företag som profilerat sig med språk kanske hade tre anställa men gick ut och sade: Vi kan erbjuda hemtjänst på tio språk. När det gäller profilering är det väldigt bra att kunna uppfylla de äldres behov, men det tror jag att vi ska se till att äldreomsorgen gör överallt. Man ska inte behöva leta efter ett hemtjänstföretag som är bra på demens om man är demenssjuk eller om ens anhöriga vill se att man får rätt hjälp. Den kompetensen ska naturligtvis finnas i hela äldreomsorgen precis som man ska arbeta med rätten till äldreomsorg och hemtjänst på sitt eget modersmål i hela äldreomsorgen. Jag skulle vilja fråga om det som blir så tydligt och som arbetslivsforskaren pekade på: LOV i sig leder till färre heltider, mer deltider, mer otrygga anställningar och sämre arbetsvillkor, och den trycker ned personalens arbetsmiljö. Är det verkligen så vi ska få fler människor att vilja jobba i äldreomsorgen framöver? 11 Statsrådet (KD): Jag ska börja med att citera en socialdemokrat. Det gör jag inte så ofta, men i motsats till uttrycker oppositionslandstingsråd positivism bland annat när det gäller goda resultat. Hon säger: De privata vinstdrivande företagen inom välfärdssektorerna har fört med sig ett antal problem som måste lösas. Det är precis det vi håller på med. kan vi inte bortse från att dessa företag har bidragit till förnyelsen av de offentligt finansierade tjänsterna inom vård, skola och omsorg. Nya arbetssätt, effektivare organisationer och ibland högre kvalitet i tjänsterna har utvecklats i dessa företag. Att införa ett lagstadgat vinstförbud är därför ingen hållbar väg. Det är många som har stått i talarstolen mitt emot och talat sig varma för ett monopol. Vi vet vad det är. Vi har levt med det . De äldre har inte önskat det. av dem önskar få välja själva. De vill naturligtvis bestämma över både tidpunkt och innehåll. Det har de redan rätt till. Det har vi ändrat och lagt fast i socialtjänstlagen. Den rätten finns redan. Men att få råda också över vem som ska hjälpa en med morgonduschen har betydelse för den enskilde. Jag är inte förvånad över att ni i Vänstern och står här och säger att det är kommunpolitikerna som ska bestämma. Nej, jag vill lägga mer makt hos den enskilde att själv bestämma. Det vill inte ni. Jag välkomnar fler ideella aktörer. Vi har alldeles tillsatt en utredning som ska titta på hur vi får mer fart på den ideella sektorn. Jag är lika angelägen som ni. De utförarna är väldigt värdefulla. Lyssna på på diakoni! Han säger: Vi kommer inte att existera särskilt mycket eller länge om det inte också finns privata aktörer, för det skapar ett underlag också för oss att kunna växa. De går hand i hand. Ni är fortfarande otroligt enögda. Vi måste väl kunna säga att det finns dåliga exempel i kommunerna fast de har kollektivavtal. Det finns dåliga exempel bland de privata. Det är därför uppföljningen är så viktig och central hos kommunerna. Men låt oss inte kasta ut barnet med badvattnet. Låt de äldre få den frihet de vill ha, och låt oss se till att uppföljningen fungerar men naturligtvis också att förutsättningarna fungerar. Det går inte att sänka LOV-ersättningen till en nivå där man inte kan få det att gå runt med rimliga arbetsvillkor. Då kommer man till slut inte att få några utförare. Så enkelt är det. När det handlar om LOV är det som sagt samma pengar för skattebetalarna som kommunen själv använder men en mycket större frihetsgrad. Det vill ni inte tillåta. Ni vill att äldre ska stå med mössan i hand, bli tilldelade ett alternativ och inte kunna byta om de inte är nöjda. Det tycker jag är skamligt . 12 (V): Det finns en punkt i debatten när man vet att den håller på att ta slut, och det är när motståndaren angriper ståndpunkter man inte har och ägnar sig med full kraft åt det i stället för att diskutera det som debatten gäller. Det finns ingen här som är emot att man ska kunna ha olika utförare, bara de inte tar ut privata vinster. Det finns ingen här som inte tycker att man ska öka valmöjligheterna i . Det är något ministern i sin desperation har hittat på i debatten för att få klockan att gå och slippa svara på de frågor som egentligen debatteras här. Vilka frågor är det? Jo, att de som arbetar inom är värda goda arbetsvillkor. De är värda kollektivavtal. De är värda att få betalt när de reser. De är värda trygga jobb och fortbildningar. De är värda att ha den trygghet som är grunden för att kunna säga ifrån när någonting är fel. Vi är för det. Regeringen har i handling och i den här debatten visat att man är emot att garantera det. Vi är för att varje krona skattebetalarna betalar till äldreomsorgen ska gå till de äldre, att ingen krona ska hamna på ett riskkapitalbolags bankkonto på en brittisk kanalö och att de som bara var där i syfte att karva ut skattebetalarnas pengar till sig själva genom att pressa personalen så hårt som möjligt, ibland genom att tumma på reglerna, inte hör hemma där. Man ska vara där för att man vill göra ett bra arbete. Det vill vi i . Det vill inte regeringen. Vi står inför ett av de mest extrema experimenten med privatisering av välfärden i världen. Vi är för att man ska få mer resurser till äldreomsorgen, att man ska få tillräckligt god personaltäthet och att man ska få rätt till fortbildning och grundläggande yrkesutbildning. Vi vet att det finns ojämn kvalitet även i den kommunala äldreomsorgen, men vi har en politik för att göra något åt det. Där finns skillnaderna mellan vänsterpolitik i välfärden och den kortsiktiga privatiseringspolitik som får råda . 13 (S): Den moderatledda regeringen talar gärna om valfrihet i äldreomsorgen. minskar antalet äldreboenden och omfattning snävas in. Den valfrihet man egentligen talar om är rätten att i företagsform göra vinst på våra gemensamma resurser. Det är där striden står. Jag upplever att det finns ett ideologiskt nit, särskilt hos företrädare för och i regeringen, där sänkta skatter och införande av marknaden driver på ett system där det i slutändan är behoven som styr resurserna utan den enskildes plånbok vars omfattning styr vilken vård och omsorg man får. Vi är därför många som tar en hård strid mot själva idén om marknadstänkande i vård och omsorg. När man säger välja bort ska någon ha det sämsta. Socialdemokraterna ser det som så att alla ska ha rätten till det bästa. Det är utgångspunkten. Jag noterar att inte heller i denna debatt svarar på om hon tycker att det är önskvärt och riktigt att orättvisan med LOV – att de privata företagen kan erbjuda extratjänster mot betalning – ökar i omfattning och att det så kallade Silver Life-systemet får full etablering. Det är den stora och viktiga motsättningen. 14 (V): Även jag konstaterar att har undvikit att ge svar på det som jag själv har sett, det som många som jobbar i äldreomsorgen får uppleva och det som forskaren pekar på så tydligt: LOV i sig innebär strukturella missförhållanden genom att den leder till fler timanställningar, osäkra anställningar, deltider och en press på arbetsmiljön och arbetsvillkoren för personalen. Det är inte bara LOV-företaget som pressas utan också den kommunala , där man har och vill ha heltider, satsar på att få ned timanställningar och självklart har haft arbetsplatsträffar och annat. Men helt plötsligt ser de att tiden inte räcker till för detta om de ska klara sig på samma summa som de privata får. En bra äldreomsorg bygger på mötet mellan personalen och den äldre. Då kan vi inte ha sådan verksamhet som vi har beskrivit här, då kan vi inte ha ett vinstintresse, utan då måste det finns tid. Det måste finnas tillräckligt många äldreboenden. Det måste finnas möjlighet att bestämma över sin vardag på äldreboendet. Det måste finnas en hemtjänst där personalen har tid att vara hos den äldre och där den äldre själv kan påverka vad man gör, om man vill komma ut när det är vackert väder, om man vill ha något extra gjort hemma, så att man kan anpassa hjälpen efter hur man känner och vill . Det måste finnas luft i äldreomsorgen, så att man, när det händer något speciellt, ska kunna göra något utan att behöva stressa ihjäl sig resten av dagen. Då kan vi inte ha vinstsyftande företag som använder resurser till vinster, och vi måste också ha mer resurser i äldreomsorgen. Vi måste också ha arbetsvillkor som är rimliga för personalen. Är det inte så, , att LOV leder åt helt motsatt håll? 15 Statsrådet (KD): Det är en måhända något spretig debatt. Vårdföretagarna organiserar 200 företag som är verksamma inom äldreomsorgen. har tecknat avtal med 133 av dem. Det finns 75 hemtjänstföretag där har medlemmar och där avtal saknas. Det är den statistik som vi har. Det är alltså ganska många av de privata utförarna – en stor majoritet – som har kollektivavtal. Vi har dessutom kompenserat med den etiska plattformen. Vi vill ha en öppenhet. Vi vill att allmänheten ska kunna ha insyn, också i den offentliga verksamheten, som till stora delar har varit dold. Vi vill ha en god kvalitet överallt. Låt mig säga: Regeringen har arbetat hårt och mycket med många reformer för att förbättra äldreomsorgen. vet vi väldigt mycket om den som vi aldrig visste under er regeringstid, för då var det ingen som brydde sig om att mäta och fråga efter resultat i omsorgen. Vi har en helt annan kunskapsnivå . Det hjälper oss också att upptäcka bristerna. Vi har tillfört välfärdssektorn i nya medel då vi har suttit vid regeringsmakten – 108 miljarder till vård, skola och omsorg. Så mycket pengar skulle jag våga påstå har tillförts . Vi har gjort massor av reformer, där vi har flyttat fokus från att betrakta äldre som ett kollektiv till att se människan. Vi vågar lita på att människor både vill och kan göra kloka val, och vi ser att när de får göra det blir de mer nöjda med sin omsorg. Jag är bekymrad över hur oppositionen svartmålar vart och ett av de 846 företag som är verksamma och som får samma ersättning som kostnaden för den egna kommunens verksamhet. Jag tror att vi behöver välkomna alla goda aktörer för att klara morgondagens välfärd och omsorg. Jag beklagar att oppositionen inte förstår att också de privata företagen måste få finnas. Det är av äldreomsorgens pengar som går till äldreomsorg, och det är som går till vinstuttag. Det är samma ersättning enligt LOV till kommuner som till privata utförare. Ni vill inte se sanningen i vitögat, och jag förstår att ni vill ha en debatt om den bild som ni har målat upp, där ni har väldigt stora skygglappar på er. Men tack för debatten! Överläggningen var härmed avslutad. 8 § Svar på interpellation 2013/14:389 om konsekvenser när omhändertagna barns rättigheter kränks 16 Statsrådet (KD): har frågat mig om jag kan tänka mig att införa kännbara sanktioner när myndigheter bryter mot gällande regler som finns för att garantera barnens rättigheter och om jag kan tänka mig att utvidga Inspektionen för vård och omsorgs befogenheter med krav på rättelse när felaktiga beslut som kränker barnens rättigheter tagits. har också frågat mig om jag kan tänka mig att ge vanvårdade barn rätt att kräva upprättelse genom , på samma sätt som mobbade barn har rätt att vända sig till elevskyddsombudet och kräva upprättelse, och därutöver frågat mig om jag kan tänka mig att införa krav på ansvarsutredning när ett omhändertaget barn dör. Inledningsvis vill jag framhålla att jag delar uppfattning att en trygg och säker vård för barn och unga är en oerhört angelägen fråga. En viktig princip i handlar om att barn och unga ska ges möjlighet att uttrycka sina åsikter i alla frågor som rör dem. Jag har som minister tillsammans med mött barn i olika utsatta situationer, bland annat barn som har varit placerade i familjehem och HVB. Det är möten som har gett mig nya och värdefulla insikter i arbetet. Jag vill också särskilt nämna det uppdrag som regeringen har gett till och att ta fram en metod för att lyssna på barn i familjehem, för att kontinuerligt följa upp barnens upplevelser. Regeringen har genomfört en rad satsningar för att förstärka skyddet och stödet för barn och unga. nämner några av de förändringar i lagstiftningen som regeringen har genomfört med syftet att stärka barnrättsperspektivet och öka kvaliteten, tryggheten och säkerheten för placerade barn. Det är förstås helt avgörande att bestämmelserna för att stärka stödet och skyddet för barn och unga som far illa eller riskerar att fara illa följs. har därför fått i uppdrag att följa upp förändringarna i lagstiftningen och analysera konsekvenserna såväl för barn och unga samt deras föräldrar som för verksamhet. Erfarenheter ska hämtas från socialsekreterare, familjehem, jourhem och hem för vård eller boende. Även barns och ungas egna och deras vårdnadshavares erfarenheter ska inhämtas. ska särskilt se över hur de nya bestämmelser som rör placerade barn och unga tillämpas och hur de upplevs av barn och unga – inte minst bestämmelsen att det ska finnas en särskilt utsedd socialsekreterare som ansvarar för kontakterna med barnet och som regelbundet besöker barnet. ska lämna sin analys . ska se till att barn och unga växer upp under trygga och goda förhållanden och har ansvar för att de insatser som nämnden beslutar om är av god kvalitet, följs upp och är till barnets bästa. ska också se till att det finns rutiner för att förebygga, upptäcka och åtgärda risker och missförhållanden. Inspektionen för vård och omsorg, , som ansvarar för tillsynen över , kan ge förelägganden till de verksamheter där de i sin tillsyn konstaterar att det förekommer ett missförhållande som har betydelse för barnets möjlighet att få den insats han eller hon har rätt till. Om allvarliga missförhållanden föreligger och det finns fara för barnets liv, hälsa och säkerhet har befogenheten att återkalla tillståndet för en verksamhet eller förbjuda den fortsatta verksamheten. Det är angeläget att följa upp i vilken grad använder sig av de verktyg som lagstiftningen ger myndigheten i tillsynen . Regeringen har tagit initiativ till att förstärka barnrättsperspektivet i tillsynen. Barnen ska få kunskap om sina rättigheter, ha rätt att komma till tals och vara delaktiga i planeringen av vården. Vid samtliga inspektioner i verksamheter för barn och unga ska de som vill ges möjlighet att tala med inspektören från . När ett barn avlider är det en ofattbar tragedi oavsett omständigheter. Utsatta barn och unga som är placerade i samhällsvården är särskilt sårbara. Samhället bär det yttersta ansvaret. ska enligt lag utreda barn som avlidit med anledning av brott men utreda även då det finns andra särskilda skäl att utreda dödsfallet. Regeringen anser att samhällets ansvar i samband med att ett barn avlider genom våld eller vanvård sträcker sig längre än att enbart ingripa mot den som begår brott och att övervaka att myndigheter och tjänstemän vid myndigheter följer lagar och andra författningar och uppfyller sina skyldigheter. Syftet med sådana utredningar är bland annat att ge underlag för förslag till åtgärder som förebygger att barn far illa. Statskontoret har i uppdrag att följa upp och utvärdera utredningsverksamheten vid avseende perioden –2014. Avslutningsvis: För mig är det viktigt att ta del av resultaten av alla pågående satsningar och utredningar för att kunna göra en samlad bedömning av de fortsatta utvecklingsbehoven. Det gäller inte minst Utredningen om tvångsvård för barn och ungas analyser och förslag, som förväntas få stor betydelse för den fortsatta utvecklingen. Utifrån resultaten och uppföljningarna kommer regeringen att ta ställning till behov av ytterligare lagstiftningsåtgärder. 17 (S): De omfattande utredningar som har gjorts av vanvården av svenska barn i visar tydligt det som återkommer , nämligen bristen på konsekvenser när barn vanvårdas i samhällets vård. har man gett upprättelse till en del av dem som har vanvårdats. Men frågan är: Vad lär vi av det som har hänt, den vanvård som ändå har varit? Hur ger vi upprättelse till dem som vanvårdas ? Och kanske framför allt: Hur kan vi förebygga vanvård? När vanvården väl har skett är det tyvärr fruktansvärt för de drabbade även om de sedan får upprättelse. Man kan tyvärr se att barn fortfarande far illa i . har undersökt hur det står till när det gäller rätten till skola och sjukvård. Många barn har inte fullgod rätt till skola och till sjukvård. Det finns stora brister där. När det gäller framför allt skolgången är det väldigt allvarligt eftersom den är den mest avgörande faktorn för hur det går för dessa barn senare i livet. De som klarar godkända betyg i skolan går det ändå relativt bra för i livet. Men bland dem som inte klarar sig i skolan kan man se högre självmordsfrekvens, psykisk ohälsa, missbruk, fattigdom och brottslighet. Det går alltså väldigt illa för många av de här barnen, framför allt killarna men även väldigt många tjejer. Ett av problemen är att skolgången är beroende av vilka möjligheter familjehemmet eller institutionen där barnen bor har att erbjuda. Det har inte utgått i första hand från barnens behov. Ytterst är samhället ändå ansvarigt för de barn som är omhändertagna. Därför borde man faktiskt tillgodose detta – det gäller även hälso- och sjukvård. Många av barnen får tyvärr inte lika bra hälso- och sjukvård som andra barn – men om man inte gör det är frågan vilka konsekvenser det får. talar jag om brister som är allvarliga, men jag talar inte om våld och övergrepp. Det är naturligtvis ännu värre när det får förekomma mot barn som är omhändertagna. Alla dessa missförhållanden måste leda till konsekvenser, både för att barnen ska få hjälp och för att förebygga nya fall. En viktig huvudregel är att det alltid ska kosta mer att inte se till barnperspektivet än att följa det. Tyvärr handlar detta också om pengar – det är ekonomi. Många kommuner har en pressad budget. Kostnader har vältrats över på den kommunala nivån. Många är stressade och har personalbrist. Det handlar om att följa gällande regler men också om att avsätta tillräckligt mycket resurser. Då krävs det kännbara konsekvenser. Ett annat problem är alla barn som flyttas runt.