prot · H20940 · 2014-12-17 00:00:00 — Det finns vaccin för att utrota mässling, smittkoppor, tbc och malaria. Dessa medicinska utvägar ur lidande och för tidig död ska inte enbart vara förbehållna välbeställda familjer. Alla ska få hjälp. Därför är tillgången till vaccin helt central för att nå FN:s millenniemål om minskad barnadödlighet, och med anledning av detta betonar utskottet i sina ställningstaganden vikten av att fortsätta att prioritera satsningen på Gavi och dess verksamhet. Det är en organisation som sedan starten har bidragit till att öka antalet vaccinationer i världen. Gavi har framgångsrikt vaccinerat 500 miljoner barn och därmed räddat nästan sex miljoner liv. Biståndsundersökningar i länder som och har betygsatt Gavi som en av de mest kostnadseffektiva biståndsorganisationerna. För att Gavi ska kunna genomföra sin strategiska plan för perioden –2020 krävs . Det skulle möjliggöra att två barn skyddas mot livshotande sjukdomar . Uppskattningsvis skulle det rädda fem till sex miljoner människoliv. Nog kan det anses vara relevant att är en stor givare i dessa sammanhang, för vad är större nytta än att rädda människoliv när de är som skörast? ska aktivt bidra till en ambitiös post-2015-dagordning för att utrota fattigdom och främja global utveckling. Något som särskilt betonas i arbetet, vilket vi kristdemokrater är övertygade om är helt rätt, är just fokuset på demokrati och mänskliga rättigheter som en grundläggande förutsättning för utveckling. Detta är grunden för att människor ska kunna utvecklas till ansvarstagande men också ifrågasättande medborgare. Vi menar att ett samhälle som saknar en kritisk röst inte kan utvecklas och förbättras. Vi kristdemokrater lyfter därför fram vikten av att via biståndet kunna stötta lokala journalister, advokater och frivilligorganisationer som kämpar för demokrati och mänskliga rättigheter i sina hemländer. Vi ska dock också ge stöd för exempelvis byggande av demokratiska partistrukturer. Där finns också dagens så kallade PAO-stöd, alltså stöd till partianknutna organisationer som fokuserar på demokratibiståndsprojekt. Det är ett oerhört viktigt område inom biståndsbudgeten. Den kristdemokratiska ideologin sätter människovärdet i centrum, och det måste också biståndspolitiken göra. Varje individ har ett och samma okränkbara värde. Ska vi komma någon vart med vår strävan efter att utrota fattigdom och förtryck måste vi ha människovärdet som utgångspunkt. Apartheid i vore ett otänkbart begrepp om de vita i hade velat ta till sig att människovärdet inte har ett dugg med hudfärg att göra, Museveni i – presidenten vi en gång hoppades på – hade aldrig kunnat beröva hbtq-personer människovärdet, och Isil hade aldrig kunnat brutalt mörda på grund av religiös tillhörighet. Ja, listan på brott mot mänskliga fri- och rättigheter kan dessvärre göras lång. Nationella beslut får globala konsekvenser och bidrar därför till att styra den globala utvecklingen i den ena eller andra riktningen. Samtliga politikområden ska genomföra sin politik på ett sätt som tar hänsyn till effekter för utvecklingsländer och tar till vara alla möjligheter att bidra till målet. Bristande samstämmighet mellan olika delar av regeringens politik riskerar att motverka framsteg när det gäller global utveckling. Vi välkomnar regeringens besked att man ska intensifiera arbetet med politiken för global utveckling och vill understryka att den måste ha en central plats i hela regeringens arbete. vill se en bred utredning för att omhänderta de stora utmaningar vi har framför oss, och vi kommer att återkomma till denna fråga och våra förslag i samband med behandlingen av PGU-skrivelsen. Avslutningsvis vill jag gärna poängtera vikten av det civila samhällets aktörer och att dessa stärks, inte bara som genomförare av statligt svenskt bistånd utan också för att de möjliggör för oss enskilda människor att ta ansvar för utvecklingen i världen. Genom dem kan vi bidra, var och en av oss, för att bekämpa fattigdom och förtryck. Givandet är ett bevis på att människor ser andra människors behov och vill hjälpa till. Det civila samhället är en naturlig plats för människor att göra en insats, visa att det inte går att förhålla sig likgiltig och engagera sig. Jag vill uppmana regeringen att aldrig se det ideella engagemanget som en konkurrent till politiken, vilket förslaget att avskaffa avdragsrätten för gåvor till ideella organisationer indikerar. Att försvaga de mellanmänskliga banden kan aldrig kompenseras med en ny myndighet, mer byråkrati och ytterligare ett bidrag. Så här i jultider vill jag, precis som gjorde, betona att många väljer att ge en meningsfull julklapp genom att skänka en slant till en organisation som hjälper människor i nöd. Vi ska värna svenskarnas generösa inställning till det statliga biståndet, men varje ytterligare krona till alla nödlidande via organisationer är också viktig – särskilt nu när julen närmar sig och många lider på grund av fattigdom och förtryck, där barn får uppleva allt annat än julefrid. Med detta, herr talman, vill jag yrka bifall till förslaget i utskottets betänkande. 103 Statsrådet (MP): Herr talman och ärade ledamöter! Jag vill börja med att tacka för alla inlägg. Jag tycker att det är oerhört värdefullt att vi i har en så levande och initierad debatt om biståndsfrågorna och ett stöd för viktiga utvecklingspolitik. Det gäller inte alla länder i och inte alla rika länder. Vi ska vara stolta över vårt engagemang. Vi står vid ett historiskt vägskäl. De beslut vi fattar i och på den internationella arenan kommer att ha en avgörande betydelse för vilket samhälle och vilken värld vi lämnar efter oss till kommande generationer. Det handlar dock också om vilken värld vi som sitter här i kammaren kommer att bli gamla i. Enastående framsteg har gjorts under . Världen över har miljontals människor lyfts ur fattigdom och lidande. Hopplöshet och umbäranden har förbytts mot en tillvaro av drägliga livsvillkor, optimism och framtidstro. Millenniemålet att halvera fattigdomen är faktiskt uppnått, och av världens befolkning har tillgång till rent vatten. Nio av tio barn börjar skolan, och den globala mödradödligheten har minskat . I många utvecklingsländer är en ny medelklass på stark frammarsch. Det här är framgångar vi alla kan glädjas åt och vara stolta över att ha bidragit till, bland annat genom vårt svenska bistånd och utvecklingssamarbete. Om det är något som millenniemålen och de senaste decenniernas utvecklingssamarbete har visat är det detta: När världens länder går samman för en gemensam sak kan vi uppnå enastående resultat. Vi kan göra världen bättre, mer anständig, mänskligare och varmare. Min vision är en värld där det traditionella biståndet inte längre behövs, men innan det kan bli verklighet återstår mycket arbete. Trots de framsteg vi har gjort vet vi nämligen att nästan en miljard människor i världen fortfarande går hungriga och att drygt lika många lever i extrem fattigdom, både materiellt och i form av total maktlöshet, utslagning och stigmatisering. Vi vet att 800 kvinnor dör i samband med graviditet och förlossningar, och vi vet att skillnaderna och klyftorna mellan och inom länder nu ökar i stället för att minska. Vi vet att situationen söder om , i synnerhet i de sviktande staterna, leder till mänskligt lidande och global osäkerhet. Vi vet att ojämlikheten är ett av vår tids största problem, vilket har inskärpts i rapport efter rapport från , och . Vi har en situation i världen där det inte sedan varit så många människor på flykt. beskrivs nu av FN som den värsta humanitära katastrofen . Ebolautbrottet i skördar tusentals offer och visar på den exceptionella sårbarheten i samhällen som härjas av krig, konflikter, fattigdom och korruption. Det internationella samfundets förmåga och vilja att avhjälpa denna situation innan katastrofen var ett faktum har lämnat mycket övrigt att önska. Vid sidan av dessa utmaningar talar forskarsamhället om att vi gått in i en ny geologisk tidsålder, antropocen, där människans påverkan på miljön sker med en sådan omfattning och hastighet att det saknar historiskt motstycke. Vi människor har blivit den kraft som mest präglar planetens livsförutsättningar. En världsekonomi som inte gör någon skillnad mellan socialt inkluderande, hållbar tillväxt och ohållbar tillväxt, som ständigt knaprar på jorden ändliga naturresurser och oåterkalleligt producerar sopor, driver livsuppehållande ekologiska system mot kritiska planetära gränser. Två tredjedelar av de ekosystem vi är beroende av för vår överlevnad är allvarligt hotade. Produktionen och konsumtionen slukar mer naturresurser jämfört med , och sopberget fördubblas på bara . Återhämtningstakten för de förnybara resurser som mänskligheten förbrukar är nu . Vi skulle alltså behöva ett och ett halvt jordklot för att försörja jordens befolkning på ett hållbart sätt. De ekonomiska och ekologiska systemen befinner sig på kollisionskurs. Att svara upp mot den utmaningen är en fråga inte minst för oss i , som ledare i den globala utvecklingspolitiken och trovärdiga aktörer i den globala klimatfrågan. Den globala uppvärmningen kommer att föra med sig dramatiska konsekvenser för vår framtid om den inte hejdas. Klimatförändringar riskerar att slå särskilt hårt mot världens fattiga och mot de senaste decenniernas framgångar på utvecklingsområdet. Vi vet att de globala koldioxidutsläppen fortsätter att öka år . I den rapport som FN:s högnivåpanel för post-2015-agendan publicerade drog man den skarpa slutsatsen att om vi inte lyckas bromsa klimatförändringen kommer vi inte heller att lyckas utrota fattigdomen i världen. Därför går fattigdomsbekämpning och ett progressivt klimatarbete hand i hand. I denna sammansatta situation, som rymmer både stora möjligheter och allvarliga risker, kan behovet av en kraftfull och solidarisk bistånds- och utvecklingspolitik inte underskattas. Världsfattigdomens utrotande är inom räckhåll för oss. Det är en historisk möjlighet, och det är vår moraliska skyldighet att ta vara på den i kraft av den mänsklighet vi delar med varandra. , 2015, ges möjlighet att vara en stark röst för internationell utveckling och solidaritet med världens fattiga och utsatta som det internationella samfundet ges möjlighet att gå samman med ett tydligt gemensamt åtagande. Financing for development-konferensen äger rum i och toppmötet i , då målen för den nya globala utvecklingsagendan ska beslutas, och sedan har vi klimattoppmötet i . Aldrig förr har världen haft en så komplex agenda på bordet under ett och , skrev FN:s generalsekreterare i den syntesrapport om de nya utvecklingsmålen som publicerades . Resultaten från dessa tre internationella sammankomster kommer att påverka den globala utvecklingen på ett avgörande sätt . Vi har därför möjlighet att åstadkomma en genomgripande positiv global förändring för ett värdigt liv för våra medmänniskor i andra länder och för en samhällsutveckling som varaktigt vårdar den planet vi har att leva på. Som biståndsminister kommer jag att göra mitt yttersta för att verka för skarpa beslut och åtaganden inom ramen för dessa processer. Jag kommer att göra mitt yttersta för att stärka och utveckla bistånds- och utvecklingspolitikens andra områden i samarbete med ledamöter, organisationer i det civila samhället och näringslivet. Jag kommer att se över och omarbeta den biståndspolitiska inriktningen för att åtgärda de brister som identifierats både innehållsligt och processmässigt. Jag kommer till exempel att initiera en nystart för PGU, politik för global utveckling, och i samarbete med andra departement verka för en samstämmig utvecklingspolitik, ett tydligt fattigdomsfokus och en skarp miljö- och klimatpolitik. Jag kommer att verka för att ytterligare klimatsäkra biståndspolitiken på en rad centrala områden. Jag kommer också att fortsätta att utveckla överenskommelsen med civilsamhällets organisationer, ett viktigt initiativ som bland annat den tidigare biståndsministern var med och startade. Jag kommer att ta fram en ny infokomstrategi och bredda den inriktning som föreligger . Infokomstödet ska inte bara informera om biståndets resultat utan också användas till att levandegöra debatt och dialog. Civilsamhällets organisationer är inte bara ett instrument för demokratin utan en självklar del av demokratin. När vi sitter i kammare kan det ibland framstå som om det viktigaste uppdraget för oss folkvalda inte är att lösa problem utan att skapa så många som möjligt för våra motståndare. Jag menar att vi alla här på allvar måste höja blicken och inse vidden av de globala utmaningar vi tillsammans har att hantera. Därför är jag innerligt glad att vi har en stark enighet, över blockgränsen, om enprocentsmålet och om betydelsen av humanitära insatser både på plats i biståndsländerna och här hemma i form av ett generöst flyktingmottagande. som EU-parlamentariker lyckades vi över partigränserna komma överens om en förändring av EU:s fiskeripolitik, en förändring som var absolut nödvändig om vi skulle kunna ha levande hav eller något fiske kvar att tala om . Det är en framgång som jag är stolt över och som jag tar med mig som bevis på att vi i den politiska sfären kan vara pragmatiska och samarbeta för att åstadkomma verklig förändring. Jag är oerhört stolt över att och Socialdemokraterna i vår regeringsbudget enades om i additionella medel till den gröna klimatfonden . Att vi gjorde det, exakt det som utvecklingsländerna bett oss göra, så att biståndspengar inte ska försvinna till klimatinvesteringar, innebar ett internationellt genombrott för klimatfinansieringen. När i utlovade till 2020 och därmed blev största bidragsgivare per capita banade det väg för att fler länder drog sitt strå till stacken. Men med den budget som föreligger är pengarna borta, och vi tvingas skära i det traditionella biståndet för att hålla våra internationella löften. Pengar som kunde ha gått till humanitärt bistånd, till viktigt jämställdhets- och demokratiarbete, till institutionsbyggande och hälsovård försvinner . Jag hade hellre sett en enighet beträffande principen om additionalitet så att vi inte, som , hade behövt skära ned 500 miljoner på biståndet. Jag inbjuder de partier som internt i regeringsställning stred för principen om additionalitet att i framtida budgetförhandlingar prioritera global rättvisa högre än borgerlig endräkt. utgör en unik möjlighet att få till stånd internationella överenskommelser som tydligt står på de fattigas och utsattas sida, att förverkliga en genuint hållbar samhällsekonomi, att lägga fast en kurs för våra samhällen som inte äventyrar klimatet och livet på jorden som vi känner det. Låt oss ta den möjligheten tillsammans! I detta anförande instämde (S). 104 (SD) replik: Först vill jag säga till biståndsminister att det är trevligt och bra att hon deltar i debatten. Sedan vill jag säga att jag tycker att det är anmärkningsvärt att de 500 miljoner som skulle ha tagits additionellt nu ska skäras på det humanitära biståndet. Det om något ska det väl inte skäras i. Nog måste det finnas andra delar i biståndet som kan prioriteras bort, till exempel det generella budgetstödet. Då har vi löst den frågan. Den fråga jag vill ställa till biståndsminister gäller avräkningarna. Ministerns partikolleger i har i tidigare biståndsdebatter i denna kammare ett flertal gånger, faktiskt på ett föredömligt sätt, kritiserat föregående regerings höga avräkningar eftersom det urholkar biståndet och tar pengar från sådant som biståndet är avsett till, att bekämpa fattigdom och förtryck i utvecklingsländer. företräder biståndsminister en regering som till och med ökar avräkningarna kraftigt, till 8,4 miljarder, vilket utgör av det totala biståndet. Det handlar alltså om rekordhöga nivåer. prioriteras inte hjälp till krisernas närområden, där situationen är akut. Jag vet att regeringen gör olika punktinsatser, och det är jättebra. Men dessa insatser ligger långt ifrån några 8 miljarder. Situationen i till exempel och är allvarlig, men regeringen har utlovat att stödja dem med endast 100 miljoner via fonder. Hur kan det vara en rättvis fördelning – 8,4 miljarder för flyktingmottagning i som kan hjälpa några få, medan länder som tar emot miljontals människor ska få 100 miljoner? Hur kan biståndsministern försvara en sådan orättvis fördelning av resurser och försvara så höga avräkningar när förut varit kraftiga motståndare till avräkningar? 105 Statsrådet (MP) replik: Jag tackar för frågan. Det stämmer att alltid har ansett att vi har råd att finansiera flyktingavräkningar utöver enprocentsmålet, som alla här i utom är ense om. har vi en situation där vi har extremt många människor på flykt i världen, precis som sa i sitt anförande. Det är över 50 miljoner människor som är på flykt. Enligt de beräkningar som finns kommer att kunna ta emot betydligt fler än – därav ökningen av de så kallade avräkningarna. Att har gått med på den här konstruktionen i budgetförhandlingarna handlar om två saker. Först och främst handlar det om att Alliansen lämnade efter sig 90 miljarder i budgetunderskott och att dessa 8 miljarder inte går att trolla fram från till ett annat genom att man tar från andra utgiftsposter i ekonomi. Då måste vi se om vi kan hitta dessa pengar under utbildning eller sjukvård eller någon annanstans. Men vi har inte kunnat hitta något ställe som det också finns en enighet i riksdag om att ta pengarna från. Principen om asylrätten som en mänsklig rättighet finns där. När det gäller hur mycket vi hjälper på plats stämmer det inte riktigt att det handlar om 100 miljoner. har bara bidragit med 460 miljoner, nästan en halv miljard, på grund av krisen i . Sedan krisen i började har vi gett 1,2 eller 1,4 miljarder – jag är osäker på siffran. Vi är alltså mycket aktiva för att hjälpa till på plats. Men den promille människor som kommer till kan vi knappast neka att komma hit. 106 (SD) replik: Det som jag skulle vilja föra fram är att detta också handlar om en politisk vilja och vilka politiska signaler som vi skickar ut. Jag menar att biståndsministern nu skickar ut signalen att om flyktingar lyckas ta sig den långa och farliga vägen via flyktingsmugglare till finns det en stor kassakista på många miljarder, bland annat 8,4 miljarder inom biståndet. Men för dem som finns kvar i närområdet finns det långt ifrån lika stora resurser. Naturligtvis ska vi hjälpa människor på flykt på två sätt. Men det handlar om hur man prioriterar. Jag skulle vilja lyfta fram följande symbolik när det gäller de resurser som vi ska ge till flyktinghjälp. Om vi har tio äpplen har tidigare och nuvarande regering valt att ge nio äpplen för att satsa på flyktingmottagande i och ett litet ynka äpple för att ge hjälp i närområdet. Här vill vi prioritera annorlunda. Man ska kunna göra både och. Men vi måste prioritera satsningar där vi kan hjälpa så många som möjligt. Vad är viktigast för biståndsminister ? Är det att bevilja flest uppehållstillstånd, eller är det att hjälpa flest flyktingar med de resurser som vi har? Biståndsministern var mycket tydlig med att vi inte har obegränsat med resurser, och det är bra att regeringen kan inse det. Då är frågan hur vi ska använda våra resurser bäst. Där menar vi att vi bör kunna satsa mycket mer på hjälp i närområdet. Om regeringen nu har råd att göra avräkningar på 8,4 miljarder i biståndet, varför kan ministern då inte verka för att komma upp i de nivåer som föreslår, alltså att bidra med minst 3,6 miljarder till internationell flyktinghjälp och 12,8 miljarder under hela budgetperioden? 107 Statsrådet (MP) replik: Det är utmärkt att påminde om de 3,6 miljarder som har öronmärkt för UNHCR. har 10 miljarder mindre i sin biståndsbudget än alla andra partier i riksdag i och med att ni har av bni och inte av bni som mål. Dessutom vill ni avsätta 3,6 miljarder till UNHCR, pengar som de för övrigt inte har bett om. De är oerhört nöjda med bidrag och också oerhört nöjda med att som ett av få länder i ställer upp och tar ett solidariskt ansvar för de få flyktingar som faktiskt tar sig från närområdet. Då undrar jag var tänker skära ned sina 13,6 miljarder från det befintliga svenska biståndet. Ni tänker uppenbarligen inte lägga en krona på flyktingmottagande i , men ni tänker ta drygt 3,6 miljarder till UNHCR, vilket blir 5–6 miljarder, och jag undrar var ni tänker ta dem? Det är inte så att östreformsamarbetet och budgetstödet på något sätt kommer i närheten av det. Ni kommer också att ta från vatten och sanitet, mödra- och hälsovård och alla de saker som ni säger er värna om. Jag måste också säga att det är oerhört viktigt att vi också har ett förebyggande arbete ute i världen. När katastrofen är ett faktum kan vi inte göra allt. Dessa länder i närområdet klarar inte att ta emot fler flyktingar. vet nog också att var fjärde person som bor i är en flykting från . Det finns närmare 700 000 flyktingar från i , ett land som har problem med till och med sitt grundvatten på grund av den ökade tillströmningen av människor. De öppnar sina hjärtan och sina gränser. Men de har oerhört svårt att säga att vi ska betala för att de ska fortsätta med detta. 108 HANS (V) replik: Detta känns både lite märkligt och sorgligt, eftersom den biståndsbudget som vi diskuterar inte är biståndsbudget. Det är inte min biståndsbudget heller. Det är en biståndsbudget som har röstats fram av och . Man skulle nästan kunna tycka att tidigare talare borde ha gått ut på toaletten och ställt dessa frågor till sin egen spegelbild och försvarat sin egen biståndsbudget i stället för att stå här i talarstolen och ställa frågor till en biståndsminister som precis har förlorat en budgetomröstning. Jag måste erkänna att jag i detta läge inte är helt avundsjuk på och att vara biståndsminister med en biståndsbudget med lägre ambitioner, inte minst när det gäller klimatarbetet. Men trots allt har en viss makt kvar som biståndsminister att genom regleringsbrev, resultatstrategier och så vidare kunna styra en del av det svenska biståndet. Därför skulle jag vilja ställa två frågor till henne. Den nya regeringen, tillsammans med , kom överens om att skulle avbryta utfasningen av biståndet till och . Man gav ett tydligt besked till dessa länder om att man skulle fortsätta med de viktiga insatser som har gjort i dessa två länder, inte minst när det gäller klimatfrågor, fattigdomsbekämpning och kvinnors rättigheter. I det osäkra läge som vi befinner oss i är frågan: Kommer och att få ett nytt besked av S- och MP-regeringen, eller står man fast vid att ska fortsätta med ett utvecklingssamarbete? Min andra fråga rör frågor om sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter. I budgeten kunde vi se att efter att hade kommit in och förhandlat med regeringen fick vi ett tydligt fokus på SRHR-frågor och på en feministisk utvecklingspolitik. Detta är saker som biståndsminister verkligen kan fortsätta driva och utveckla. Tyvärr hörde vi inte så mycket om det i det anförande som hon höll tidigare. Under tidigare borgerliga regeringar har vi kunnat se att av biståndsbudgeten har gått till SRHR. Kommer vi att få se några satsningar från sida nu för att öka fokus på sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter? 109 Statsrådet (MP) replik: När det gäller och befinner vi oss nu i en oerhört olycklig situation. Bland annat kan man säga att läxan som man borde ha lärt sig av det som har hänt nu är att man måste finna en bred enighet i riksdag innan man tar beslut som på detta sätt kan ändras från ett val till ett annat. Det berör naturligtvis människor, det är strategier som är gjorda och projekt som redan är igång. Med tanke på det stundande extra val som regeringen ämnar utlysa vore det olämpligt att i det här läget bestämma sig för en utfasning av de två länderna när man nu har annonserat att utfasningen ska avbrytas. har vi inte för avsikt att fasa ut de här länderna, utan det handlar om människor som är anställda och om deras framtid. Man får vara noga med att inte ge olika besked som kan ändras igen.