prot · H109118 · 2014-06-03 00:00:00 — Den verklighet jag ofta möter vid mina besök är att det alltid finns någon i fas 3. finns det 35 500 inskrivna i fas 3. Av dessa har 4 300 ingen ersättning; de har ingen ekonomi. Det är klart att fattigdomen ökar i den gruppen. En annan fråga är om klyftorna verkligen ökar eller inte. När vi jämför den tiondel som har de lägsta inkomsterna med den tiondel som har de högsta inkomsterna kan vi se att klyftan har ökat under er regeringstid. Det är bara så; det är ingenting att hymla om. Klyftan i lönerna mellan män och kvinnor har också ökat. Så är det. Vi såg ett tv-inslag om medellivslängd i förhållande till att man åker tunnelbana. Medellivslängden sjunker med . Det är klart att det finns stora skillnader. Det kan vi väl erkänna och säga att vi vill göra någonting åt det. En del säger att jobbskatteavdraget enligt några bedömare har gett 120 000 nya jobb. Det är ingenting som statsrådet kan belägga. Av de 250 000 jobb som tillkommit kom 150 000 under högkonjunkturen i början av er regeringsperiod. Det fylldes på med ungefär 70 000 nya jobb året därpå. Sedan kom krisen. Det är inte mycket att stoltsera med 250 000 nya jobb . Det är inte mycket heller. Vi måste kunna ta varandra i hand och säga för det första att det finns stora bekymmer ute i samhället och för det andra att klyftorna har ökat. Jag har ingen slips på mig, men jag kan skaffa en slips så kan vi slå vad om en slips, statsrådet och jag. Har den fattigaste tiondelen kommit närmare den rikaste tiondelen när det gäller inkomster i det här landet? Jag vet svaret; svaret är nej. Om statsrådet är beredd att anta vadet ska ha få en riktigt fin slips om jag förlorar. 10 Socialminister (KD): Det finns många saker att resonera om i det som har sagts här. Jag uppskattar det tonläge som hade i sitt inlägg. Jag säger inte, och ingen av debattörerna har sagt det, att är perfekt, att alla problem är lösta och att det inte återstår några utmaningar. Vi har ständiga utmaningar att hantera, och det kommer nya som vi inte riktigt kan förutse men som vi kommer att möta . Jag tror att den politiska debatten vinner på om man närmar sig de här frågorna på så sätt att man kan vara någorlunda nyanserad, någorlunda verklighetsbaserad och någorlunda inriktad på att försöka hitta gemensamma lösningar, eller för den delen ha olika uppfattningar, för det är också klargörande i en debatt. Men om man för en debatt enbart i syfte att misskreditera hur ser ut och att svartmåla effekterna av den politik som förs tror jag att vi har väldigt svårt att möta varandra. Då blir det en polarisering som jag inte tror att svenska folket vinner på, som jag inte tror att politiken vinner på och som jag inte tror leder till de många lösningarna. Det är ändock några saker som jag behöver polemisera om. En av dem handlar om inkomstskillnader, alltså inkomstspridningen. Det här mäts väldigt noggrant och är naturligtvis någonting att hålla ögonen på. Där måste vi alla erkänna att samhället förändras på det viset att för en viss grupp med hög utbildning eller ett speciellt kunnande, med hela världen som arbetsmarknad, öppnas fantastiska möjligheter. De kan tjäna hur mycket pengar som helst. För den som däremot bor i en bruksort där det inte erbjuds några jobb och som inte har klarat sig genom skolan är tillvaron betydligt tuffare. Det här riskerar att dra isär , och det måste vi se. Jag vill ändå säga att utvecklingen , som är som vi har siffror på, visar att av ökningen när det gäller inkomstspridningen skedde under socialdemokratiska regeringsår. Vi tar ansvar för vår del, självklart. Men jag vill måla upp den här fonden och förklara att vi har en del utmaningar att kämpa med som inte fanns på 50- eller , utmaningar som vi oavsett partifärg måste möta. Då tror jag inte att vi tjänar på att försöka misskreditera eller måla saker och ting svartare än vad de faktiskt är. Vi ska konstatera problemen gemensamt och fråga: Vad har vi att göra? Vad borde vi göra för att ta oss an problemen? Vi ska komma ihåg – och det vet alla i kammaren – att är ett litet land i periferi som är extremt exportberoende. Trots detta har sysselsättningen ökat med 250 000. Kanske finns det något enstaka land i EU – jag vågar inte säga det hundraprocentigt – som har klarat det bättre. Men vi har trots förutsättningarna gått igenom det här hyggligt torrskodda. Vi har klarat det bra genom en förnuftig politik. Vi har samlat i ladorna, och vi har kunnat expandera de offentliga budgetarna i tider av kraftiga nedgångar för att ska kunna ta sig över till tryggare mark. Vi har klarat dessa år bra. Det är inte så att det inte har uppstått några problem, men vi har klarat dessa år fantastiskt bra. Låt oss konstatera det tillsammans och fundera omkring de utmaningar som vi har: Hur tar vi oss an det, herr talman? 11 (S): Avsikten med min interpellation var att föra en principiell debatt om två saker. Den första är den generella välfärdspolitikens fördelar mot fattigpolitik. Jag ger flera exempel på hur det utvecklas en fattigpolitik, där åter den som har minst resurser får komma och be. I detta fall är det barn som lever i hushåll med försörjningsstöd. kan man gå och knacka på och få en fritidspeng. Varför inte ett förbättrat barnbidrag? Varför inte rätten till ett arbete? Den andra principiella frågan handlar om er privatiseringsiver, ert bejakande av vinstjakten i välfärden. Socialministern har på sitt departement ett färdigt förslag att man med tvång ska driva igenom att varje kommun ska öppna ekonomikontoret för riskkapitalister att komma in, ta för sig och starta verksamheter. Tvångsprivatisering är på gång. Dessa två principiella debatter om fattigpolitik och om vinstjakt vill inte socialministern föra. Då startar han sin statistikmaskin och vräker ut massor av statistik som det är oerhört svårt att debattera mot. Men det handlar om de här två principerna. Socialministern har möjlighet att säga att han vill bort från fattigpolitiken och säga nej till privatiseringar och Silver Life-lösningar i välfärden. Den förutsättningen har socialministern . 12 (S): Nej, jag vill inte polemisera. Jag vill inte dra på gentemot . Det vill jag faktiskt inte göra. I en debatt som jag hade med finansministern här tidigare kallade han mig brutal när jag beskrev hur min kamrat i var tvungen att flytta hem till sin gamla mamma därför att han blev utförsäkrad, som finansministern genomförde de riktigt stora skattesänkningarna för dem med stora tillgångar, stora inkomster, egendomar eller kapital. Då blev jag kallad brutal. Jag tycker inte att det var brutalt att göra den jämförelsen. Det var en bild direkt från verkligheten. har konstaterat att klyftorna har ökat snabbast i . Så är det ju – det vet vi. Man kan väl inte bara säga att det kanske inte är så. Men det är faktiskt så – det har också redovisats i tidskrifter runt om i . Jag såg ett trevligt reseprogram från BBC, herr talman, om en kille som besökte . Han åt surströmming och gjorde det som vi brukar göra i . Det var trevligt. Han hade varit här tidigare, och han kunde konstatera att har blivit annorlunda, att det har gått i en viss riktning. Han konstaterade i programmet att inkomstklyftorna har ökat, att det finns ett större inslag av främlingsfientlighet och så vidare. Bilden av har förändrats även i andra länder i . Vi går inte åt rätt håll. Då är frågan: Kan vi inte komma överens mellan och Socialdemokraterna om att vi höjer a-kassan? Det är också ett skydd mot fattigdom. Det vill ju ni också. Kan vi inte göra det gemensamt? Och sedan till frågan: Ska vi byta slips eller inte? 13 Socialminister (KD): Jag ska säga några korta ord med anledning av resonemang. I fråga om generell politik eller det som kallar fattigpolitik står för en generell politik. Vi har en generell välfärdspolitik. Men det innebär inte att vi inte gör en del saker utöver detta. Bostadsbidraget har till exempel funnits , åtminstone i modern tid, och det har funnits som ett komplement. Den generella politiken är grunden, men ibland gör vi extra insatser. Till det hör till exempel fritidspeng, som kommer att innebära jättemycket för barn som annars inte skulle få samma möjligheter som andra. Men skapa en jobbgaranti i stället då, säger . Ja, den politik som vi har fört, som jag har beskrivit, har inneburit 250 000 nya jobb. Er politik skulle innebära minus 80 000 jobb. Man måste försöka få det att gå ihop på något sätt. Vinstjakten pratar om. Jag vill ha kvalitet i fokus, och jag vill ha många utförare. Verksamhet som inte fungerar ska ytterst stängas ned, oavsett vem som driver den, oavsett om det är kommunen, en privat utförare eller en ideell organisation. Det är det som måste vara ingången – inte en jakt på vinster utan en jakt på kvalitet som inte är hög nog. Det är det vi måste ha för ögonen. När det gäller LOV är det uppenbart att försvarar politikers rätt att bestämma över människors huvuden, medan jag försvarar människors rätt att fatta egna beslut om sin egen tillvaro, också till exempel när man blir gammal. Det tycker jag att det är viktigt att slå vakt om. Här finns naturligtvis väldigt mycket mer att säga. Men jag vill påminna om det som jag nämnde i ett inlägg om inkomstspridningen när jag hör detta tonläge. Av den inkomstspridning som har skett skedde under socialdemokratiska regeringsår. Borde det inte få er att fundera lite grann: Vad är det egentligen som fungerar? Överläggningen var härmed avslutad. 8 § Svar på interpellation 2013/14:378 om skattekontoren i och 14 Finansminister (M): har frågat mig genom vilka initiativ jag avser att garantera en god statlig service med hög tillgänglighet för alla medborgare i hela landet och genom vilka initiativ jag avser att garantera en god service med hög tillgänglighet från sida för alla medborgare i hela landet. Regeringens styrning av myndigheterna syftar till att skapa bästa möjliga förutsättningar för statsförvaltningen att förverkliga regeringens politik, utföra sina uppgifter i övrigt och upprätthålla grundläggande värden. Utgångspunkt för regeringens styrning är därför att myndigheterna ska ha stor handlingsfrihet att utföra sina uppgifter. Det är varje myndighet som bäst känner medborgares och företags behov på det egna området. Det är därför myndigheterna som bedömer var de behöver vara lokalt närvarande och vilka verksamheter som lokaliseras till olika orter. Det är ansvar att, med utgångspunkt i målen för verksamheten, fortlöpande pröva hur tillgängliga resurser används. 15 (S): Låt mig säga från början att jag inte tycker att riksdag och regering ska bestämma var olika lokalkontor och myndigheter ska ligga. Däremot har regeringen ett ansvar att styra myndigheterna enligt de mål som sätter upp. Det är det jag vill debattera här . De två exempel som jag hänvisar till, skattekontoren i och som är nedläggningshotade, reser just frågorna om hur regeringen styr. Det handlar naturligtvis i huvudsak om de regionalpolitiska övervägandena. är ett stort land, och vi har snabbaste urbanisering. Vi vet alla att det ställer till problem på bägge ställen, både där människor flyttar ut och där människor flyttar in. Hur till exempel den här staden har hanterat bostadssituationen visar att det är långt ifrån enkelt att människor tvingas flytta från landsbygd och glesbygd. Staten har naturligtvis ett särskilt ansvar att främja utvecklingen i hela vårt land. Då ska man använda statliga myndigheter och statliga jobb strategiskt, för att understödja en balanserad utveckling. ser det snarare ut som att staten går i bräschen – att man sticker först från orten och lämnar det privata näringslivet i sticket. Det är kanske det som har slagit mig mest i de fall jag har varit på besök, att det framför allt är företagarna på orten som är oerhört oroade över att staten agerar som den gör. Det handlar naturligtvis om att anlägga ett samhällsekonomiskt perspektiv, och regeringen måste tala om för myndigheterna att de ska tänka i de banorna. De regionalpolitiska målen och det vi vill när det gäller att hela ska leva är naturligtvis enklare att genomföra om man implementerar det i den dagliga verksamheten och inte först drar ifrån all statlig verksamhet och service och sedan får hitta på inlandsfonder och annat för att försöka kompensera för det hela. Jag åhörde en annan interpellationsdebatt i går, där finansministern fick erkänna att fått lägga sig för när det gällde månadsredovisning av skatter och arbetsgivaravgifter. förstår jag vad man fick i utbyte från och , nämligen att helt och hållet ta bort regionalpolitiken som styrande för myndigheter. Det är väldigt illa. I den proposition som låg till grund för det nuvarande skatteverket finns det långa och väldigt utvecklade resonemang om hur just den nya organisationen i faktiskt bättre skulle kunna ta regionalpolitiska hänsyn samt hur man på ett mycket bättre sätt skulle kunna ta vara på den nya informationstekniken och på det sättet finnas på plats på väldigt många ställen i landet. I finansministerns svar finns dock inte ordet regionalpolitik över huvud taget med. Jag läser ur propositionen: Det bör framhållas att verksförordningens bestämmelse om att myndighetschef ska beakta krav som ställs på verksamheten vad gäller regionalpolitiken automatiskt kommer att riktas till chefen för , som kommer att ha väsentligt större möjligheter att vidta åtgärder i detta avseende än de nuvarande tio skattemyndigheternas chefer. Det var när bildades en uttänkt tanke att det skulle vara en aktiv, strategisk part i den svenska regionalpolitiken. Det verkar dock finansministern och regeringen inte alls förvalta. vill jag bara fråga: Finns det över huvud taget något regionalpolitiskt uppdrag till från regeringen? 16 Finansminister (M): Den styrmodell vi har för statliga myndigheter är att vi sedan århundraden tillbaka har oberoende myndigheter i . De leder och fördelar själva arbetet inom sin organisation och fattar de avgörande besluten. Det är en hörnsten i den svenska demokratin att det är så myndighetsvärlden styrs. Det har också tjänat väl – har en oförvitlig, öppen och väl fungerande statsförvaltning. Det är en tillgång att medborgarna kan känna förtroende för att beslut i myndigheter fattas på basis av de regelverk som föreligger. Under de år vi har haft ansvaret har sysselsättningen i de statliga myndigheterna ökat. Det är inte ett självändamål, men det är också viktigt att vi kan ha en bra fungerande statlig verksamhet. Det har inte heller skett någon reträtt från de regionalpolitiska målen. I de tre län som här diskuteras, alltså , och , har sysselsättningen ökat. Tittar vi generellt är det i , och den statliga sysselsättningen har ökat, medan den har stått still i . Det är inget självändamål att den ska stå still i , men det är viktigt att vi ser att statlig verksamhet kan växa också i andra delar av landet. Det har alltså inte skett någon reträtt från de regionalpolitiska mål har lagt fast, utan de finns alltjämt som en viktig del av detta. är en central myndighet för att vi ska få in våra skatteintäkter. Det är också en av de myndigheter i svenska folket har störst förtroende för; en mycket hög andel av dem som har kontakt med – om jag minns siffrorna rätt ligger det på väl – anser att de får god service och klargörande svar från . När det gäller bra bemötande är det som upplever att de får det, och upplever att de får svar inom rimlig tid. När det gäller att få den hjälp man behöver upplever av de tillfrågade i undersökningar att de har fått det. Detta är alltså en väl fungerande myndighet, och det är myndigheten själv som måste fördela de resurser den har för utredningar inom verket. Man kan också konstatera att den förändring som diskuteras alltså inte påverkar medborgarservicen, utan det är en utredningsverksamhet väljer att omfördela. I grund och botten är dock den styrmodell som har gällt under alla socialdemokratiska regeringsår och under alla alliansregeringsår att det är myndigheterna och verken som styr över hur resurserna ska användas – utifrån de generella mål vi har. Låt oss återigen konstatera att den statliga verksamheten sysselsätter fler. Detta är sant för , och . Det har alltså inte skett någon reträtt från de regionalpolitiska målen. 17 (S): Finansministern lägger en väldig energi på att diskutera det jag sade i min första mening, nämligen att vi är fullständigt överens om att varken riksdag eller regering ska bestämma om lokalisering av olika myndighetskontor. Vi är helt överens om det. Det vi talar om är regeringens och finansministerns styrning av när det gäller det regionalpolitiska ansvaret. Jag får ett svar från finansministern där ordet regionalpolitik över huvud taget inte förekommer, och i den debatt som försiggår om nedläggningarna och sammanslagningarna är svaret – till de anställda, till de anställdas organisation, till de lokala politikerna och inte minst till organisationen , som har engagerat sig hårt i detta – att inte har något som helst regionalpolitiskt ansvar. Då frågar jag mig: Vad säger egentligen finansministern tillsammans med generaldirektören när det gäller regionalpolitik? Är snacket över kaffekoppen: Det där kan vi lägga åt sidan? Det är väldigt allvarligt, skulle jag vilja säga. Det handlar nämligen om att man på orter, i regioner och i bygder där man redan är hårt drabbad på något vis känner att staten nu drar undan mattan. Staten säger att det inte är lönt att vara där längre. Finansministern lägger också väldigt mycket tid i svaret på att berätta att är populärt. Ja, det är precis det som är utgångspunkten för min argumentation. Det är inte bara populärt som arbetsplats, utan de som är mest aktiva när det gäller att ha kvar verksamheten är faktiskt företagarna. Det är någonting att vara både glad och stolt över, för det finns många europeiska länder där skatteverket inte skulle stå överst på en lista över populära myndigheter. Det visar på något bra och på något som har pågått . Det är alltså inte det vi talar om, utan vi talar om själva styrningen av statens myndigheter. Jag blir som sagt väldigt orolig när myndigheten kan kommunicera att den inte har ett sådant uppdrag. Jag läser ur den proposition som ligger till grund för bildandet av själva , och där pekas regionalpolitiken och det regionalpolitiska ansvaret hos ut tydligt. Man förutsätter där att när det gör sina lokaliseringar på ett tydligt sätt ska kunna understödja regionalpolitiken, inte motarbeta den. Det handlar inte bara om en sådan sak som 35 jobb på en utsatt ort – det handlar om 35 högskolejobb, och det handlar i förlängningen om vilka förutsättningar som finns för att bedriva högre utbildning och vilken avsättning som finns för det. Det är en lång räcka av följdverkningar om staten bestämmer sig för att göra på det här sättet. Jag vill alltså ha svar på frågan. Har numera något regionalpolitiskt uppdrag, eller har regeringen upphävt det beslut tog när man bildade ? Det är min viktigaste fråga. 18 Finansminister (M): Låt mig vara tydlig mot . Den grundläggande styrmodellen för myndigheter har inte förändrats och kommer inte att förändras heller. Myndigheterna har inom de lagar som fastställer och de förordningar som regeringen fastställer att leda och fördela arbetet inom verket och organisera det på ett så bra sätt som möjligt utifrån de generella mål om service, lika för alla medborgare i hela landet, som är grunderna i svensk förvaltningspolitik. Låt mig också vara tydlig med att det inte har skett någon förskjutning där vi har koncentrerat statliga jobb till storstadsområdena. I de tre län vi talar om har den statliga sysselsättningen ökat, och de län där den har ökat mest är , och , medan det inte har skett någon ökning av sysselsättningen i . Det finns alltså ingen grund för påståendet att det skulle ha skett en generell förskjutning i den statliga förvaltningspolitiken. Däremot har det skett förskjutningar i och politik. uppfattar en överväldigande majoritet av företagarna och medborgarna skattesystemet som väl fungerande, vilket inte var fallet tidigare. Vi minns ju alla att bland företagarna var det som uppfattade som ett hinder och ett bekymmer när den här regeringen tillträdde, och är det . Det är en stor förskjutning till det bättre där eget arbete och de viktiga propositioner som regeringen beslutat om spelat roll. Huvudinriktningen när man utformar organisation måste vara att ge bästa möjliga medborgarservice, och jag utgår från att det är den inriktning som ledning har. 19 (S): Något alldeles klart svar fick jag inte. Men eftersom finansministern säger att det i alla fall inte har skett någon förändring mot hur det var tidigare uppfattar jag det som att den proposition som låg till grund för bildande och det regionalpolitiska ansvar som pekas ut där och i andra generella regelverk för statens verksamhet faktiskt gäller. Jag kommer att meddela dem som är aktiva i den här frågan på de nämnda orterna att både och statens myndigheter i övrigt har ett regionalpolitiskt ansvar och att det tydligt uttrycks att man ska ta regionalpolitiska hänsyn vid olika former av omorganisationer. Jag skulle vilja lyfta fram en annan aspekt som gör mig lite bekymrad. I de utredningar som har föregått nedläggningsbesluten talar man om att antalet skattskyldiga och antalet verksamma företag har minskat på de här orterna. har investerat enormt mycket i it-system i en väldigt flexibel organisation där jobben läggs ut, inte utifrån var man bor utan utifrån var det finns ledig kapacitet. Det finns skatteexperter runt om i landet som sitter uppkopplade vid sina datorer och kan ta sig an svåra frågor och vara specialister. Därför känns detta så gammalmodigt, för hela visionen med att bygga ut bredband och it-verksamheten var ju just att vi skulle kunna ha den här typen av jobb på orter som inte är högskoleorter eller de hetaste orterna. Det känns som att it-strategin här inte riktigt fungerar. Man har byggt ut systemen. Lite kuriosa: till exempel hanterar skattekontoret i invånarna i , där Skattekontorets huvudkontor ligger. Jag skulle vilja höra finansministerns syn på detta, för en aktiv strategi för att använda modern it borde betyda fler statliga jobb ute i regionerna i landet och färre jobb i storstadsområdena. 20 Finansminister (M): Låt mig vara tydlig med att vi har en bra förvaltningspolitik i . Den har sin utgångspunkt i att utskott, regeringen eller kammare inte detaljstyr verksamheten inom de olika verken och myndigheterna. Det är inte den ordning vi har att man i skatteutskottet fördelar ut de anställda på regioner eller kontor, utan det är beslut som fattas i myndigheten. Det är inte regeringen som styr var verksamheterna ska förläggas, utan det gör myndigheterna själva. Det har bidragit till att vi har en effektivare statlig förvaltning än de flesta andra länder. Vi har en mer tillväxtorienterad, öppnare och bättre fungerande förvaltning. Jag vill igen understryka att den statliga sysselsättningen har ökat , och låt mig vara särskilt tydlig med att den har ökat i de län som vi talar om i det här fallet, nämligen , och . Någon förändring, förskjutning och storstadskoncentration har alltså inte skett. antyds det här att man i stället borde minska antalet sysselsatta i storstäderna. Det tror jag inte att man bör göra, för vi har utmaningar även i , och som gör att det kan vara viktigt med arbetstillfällen. Däremot ska vi naturligtvis ha en långsiktigt jämn fördelning av sysselsättningen. Jag tycker att den här debatten tydligt har visat att sköter sitt arbete på ett bra sätt. Överläggningen var härmed avslutad. 9 § Svar på interpellation 2013/14:445 om massarbetslöshet och inflationen 21 Finansminister (M): har frågat mig vad jag avser att göra för att komma till rätta med den höga arbetslösheten och om jag anser att inflationen är ett hot för . För att nå målet om full sysselsättning har regeringen genomfört omfattande åtgärder för att stimulera både utbudet och efterfrågan på arbetskraft samt förbättra matchningen.