prot · H10978 · 2014-03-05 00:00:00 — Förvaltningsplaner talade jag om när jag senast stod i talarstolen och talade fiskeripolitik. Vi är för förvaltningsplaner. De är bra och ska upprättas och följas. Därom råder ingen oenighet. Det råder heller ingen tvekan om att samma regelverk ska gälla för alla som fiskar inom ett område. Så ska det vara. Att fritidsfiskarna har av antalet laxfällor utefter Norrlandkusten är en hävdvunnen tradition. Så har det varit i långa tider. Jag kan inte svara på var de gör av sin fisk; det är upp till dem. Jag vet inte om någon har blivit fälld för något olagligt där. 31 (V) replik: Det var bra att var så tydlig i sin kritik mot vattenbruket. Ett storskaligt vattenbruk i med en massa fiskeodlingar skulle kunna få förödande konsekvenser i form av övergödning och fiskar som rymmer från vattenbruken. Det var också bra att regeringen till slut motsatte sig fiskeavtalet med . är ju en ockupationsmakt som ockuperar . Det känns som att det satt ganska långt inne, men när oppositionen och den allmänna opinionen tryckte på bestämde sig regeringen för att säga nej till avtalet. Men, , varför kan ni inte hjälpa andra fattiga länder i och , såsom , , och , att utveckla hållbart fiske? I stället för att våra flottor åker dit och fiskar upp deras fisk skulle pengarna som används till fiskeavtalen kunna investeras i utvecklandet av ett lokalt hållbart fiske med lokal fiskförädling så att de kan konservera och förädla fisk, bygga upp en lokal förädlingsindustri och få utveckling i sina länder. Varför stöder inte det? nämnde bottentrålning och uttryckte kritik, vilket var bra. Anser att man ska få bottentråla i 2000-områden i ? 32 (M) replik: I fiskodling är miljöproblemen stora. Annars är jag en varm anhängare av att man ska kunna ha framför allt mindre odlingar för att komplettera en verksamhet. Vad gäller har regeringen klart och tydligt satt ned foten. Vi är emot det avtalet. Vi säger dock ja till sådana avtal med länder som vi anser uppfyller kraven på mänskliga rättigheter och allt sådant. Det är bättre att EU är där än att andra nationer som kanhända inte har samma regelverk som vi kommer dit. Vi kräver av fiskare som är ute på andra nationers vatten att de ska följa samma regelverk som vi själva har. 33 (V) replik: enda argument för att inte hjälpa utvecklingsländer att utveckla lokalt hållbart fiske är alltså att om inte EU har nykoloniala fiskeavtal med dessa länder kommer andra länder dit och skaffar sig nykoloniala avtal. Det är ett lite märkligt resonemang. Man skulle kunna sluta avtal med dessa länder och säga: Ni får biståndspengar för att själva kunna landa fisken, vidareförädla den och utveckla en lokal industri och handel kring det. En förutsättning är dock att ni inte släpper in och och låter dem dammsuga era fiskevatten. Jag tror att det skulle vara en framgångsrik strategi. Det EU gör är att fortsätta på den koloniala banan. Fokus är på att 700 europeiska fiskebåtar ska kunna köra längs och fiska upp deras fisk. Man betalar lite i kompensation för det, och man betalar en mindre del – låt mig understryka att det är en mindre del – till utveckling av det lokala fisket. Huvuddelen av pengarna betalas dock för att fiska upp deras fisk. Sedan är det vi som förädlar fisken, bygger upp våra industrier och får utveckling. Utvecklingen sker inte i , eller . Det är detta jag vänder mig mot, och jag förstår inte varför regeringen inte kan säga att det är en felaktig politik och att avtalen ska omvandlas till lokala utvecklingsprojekt för dessa länder. Jag ställde en konkret fråga om bottentrålning i 2000-områden eftersom det förekommer mycket bottentrålning i dessa skyddsområden i . Det borde prövas mot . Det görs dock inte, utan man tillåter bottentrålning. Tycker att det är okej? 34 (M) replik: Bottentrålningen har i regel pågått . tog upp utvecklingen av redskap, och man försöker mer och mer gå över till att få trålborden att bli flytande så att de inte ska göra åverkan på botten. Det är mycket bra. Jag kan dock inte se att det skulle vara någon större katastrof att tråla inom ett Natura 2000-område. När det gäller EU:s fiske i andra nationers vatten är det naturligtvis önskvärt att pengarna går till den lokala befolkningen. Så står det till och med i avtalen, och jag förutsätter att så också sker på alla håll. Givetvis är det önskvärt att det blir ännu mer av den utvecklingen framöver. Jag vet att kämpar för en sådan utveckling. 35 (FP): Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet och avslag på samtliga 17 reservationer. Det är visserligen 17 reservationer, men jag kan inte se speciellt stora motsättningar i fiskeripolitiken i den svenska . Vi har ganska stor samsyn vad gäller de stora dragen och ramarna. Vi har liknande utgångspunkter, även om det varierar hur vi driver frågorna. Inte minst gäller det EU-perspektivet. Många beslut fattas ju där. Jag kan hålla med som i sitt anförande tog upp att en av de saker vi måste driva hårdast är att även om vi går före måste det till slut gälla hela EU så att vi inte fastnar i att syssla med bara våra lokala svenska förhållanden. Det är viktigt att se att det finns ett nationellt utrymme som vi kan utnyttja och som vi rår över själva ganska mycket, utanför de stora EU-perspektiven. Senast vi diskuterade reformeringen av EU:s fiskeripolitik var den inne i ett spännande slutskede med beslut. kan vi säga att den är inne i ett viktigt genomförandeskede. Utgångspunkten nu är densamma som då. Det handlar om att vi måste få maximal hållbar avkastning från havet och om att ha fiskepopulationer på en nivå som gör att vi långsiktigt kan få goda fångster och inkomster och nyttja livsmedel från havet. I det här sammanhanget vet jag att det finns en reservation om att fiskeflottan ska anpassas efter vad bestånden tål. Detta är naturligtvis en självklarhet när man diskuterar att man ska ha en långsiktigt hållbar avkastning. Annars lär man inte kunna uppnå det målet. När det gäller genomförandet vill jag lyfta fram två viktiga verktyg som vi måste lägga stor kraft på. Det ena är de fleråriga förvaltningsplanerna. Tyvärr fattas det väldigt många förvaltningsplaner. Vi ska vara glada över dem som finns, men många fattas. Det andra har med förvaltningsplanerna att göra, och det är att vi måste genomföra ett fungerande system för utkastförbud. Det gäller både att vi får fungerande system på land och att vi får fungerande kontrollsystem, så att det gäller alla. När det gäller att få förvaltningsplaner på plats vill jag lyfta fram ett exempel från och . Det är faktiskt så illa att även om sillfisket i och är hållbart kan det inte MSC-märkas i och med att det fattas en förvaltningsplan för detta område. Detta medför i sin tur att man inte kan uppfylla de krav som kommer från beredningsindustrin. Det finns ett långt perspektiv här. Konsumenten kräver MSC-märkning, och då ställer industrin upp sina krav. Det är rent tragiskt att vi inte kan få en förvaltningsplan på plats så att fisket kan bli certifierat. Det finns en förvaltningsplan för sillen i , så där är den MSC-märkt. Men det är den inte i och . Ett annat bra exempel är den aktuella debatten om nordhavsräkan på . Det finns lite olika signaler där. Världsnaturfonden gick ut och satte rött ljus på den. Jag vill påstå att det berodde på att förvaltningsplan saknas och att man anser att det brister där. Det handlar inte alls om att västkusträkan är utrotningshotad. Från Havs- och vattenmyndigheten är man tydlig med att det har funnits synpunkter på förvaltningsplanen men att det finns vetenskaplig grund för de kvoter man fastställer. Problematiken rör egentligen inte att fisket inte är hållbart utan att vi måste få ordning på systemet. Frågan är komplex och blandar förvaltningsplan, utkastförbud och selekterande redskap. Det är en ödets ironi att de som jobbat hårt och ambitiöst med att få fram selekterande redskap för räkfisket på blir bojkottade. Det handlar både om större maskor för att släppa igenom småräkor och slippa dumpa dem och föra dem i land och om att ha rist framför trålarna för att kunna selektera bort fisk. Det är väldigt dumt att ta död på det bestånd man ska leva på . Att just den gruppen blir bojkottad tror jag känns lite avigt för de flesta, åtminstone för mig. Generellt är utvecklingen av selekterande redskap en av grundpelarna när det gäller att få ett fungerande utkastsystem. I grunden handlar det om att man ska undvika oönskade bifångster, och det är då det blir aktuellt vad man ska göra med sådana fångster. Historiskt sett har de dumpats i havet. Men finns det ett tydligt förbud mot det, och då måste vi naturligtvis skaffa system för detta. Det är bra och glädjande att regeringen satsar ett antal tiotal miljoner på frågan för att understödja den utveckling som redan pågår. Ofta handlar det om brist på pengar, men det är inte så väldigt mycket pengar. De svenska pengarna kan man förhoppningsvis trappa upp lite genom medfinansiering från Europeiska havs- och fiskerifonden, när den kommer ordentligt på plats. Detta för mig osökt över till frågan om bottentrålning. och har en reservation och vill att all bottentrålning ska förbjudas i svenska vatten. Det står i viss motsatsställning till vad sade om att vi ska ha samma regler i hela . Jag tycker att man gör det väldigt enkelt för sig när man diskuterar bottentrålning som bara en sak och som svart och vitt. När det gäller beskrivningen av bottentrålning i reservationen är det klart att den typen av trålning inte är bra. Det är tunga, stora redskap som raspar upp botten och gammal ammunition. Vi kan vara ense om att den typen av bottentrålning inte är bra. Det finns naturligtvis många skyddsvärda områden där bottentrålning inte ska ske över huvud taget. Det är nog alla – inklusive näringen, vill jag påstå – helt överens om. Jag tycker att vi även borde kunna blir överens om att bottentrålning är ett väldigt brett begrepp och att det pågår mycket bra utveckling där. Det är kanske inte riktigt relevant att driva en förbudslinje, för det finns fisken som är svåra att utföra utan bottentrålning. Då bör man naturligtvis hellre bejaka utveckling så att man får bort de flesta skadorna på botten. Utskottet lyfter fram ett exempel från och , där man har jobbat ambitiöst för att få fram trålar som i princip bara nuddar botten. Jag vet att sade att man ska ha förbud till dess att man har dessa trålar, men jag tror inte att man kan förbjuda och sedan säga: Kom igen och börja tråla när ni har trålen på plats. I och med att det här har pågått måste man bejaka den utveckling som sker och inte bara gå förbudsvägen och tro att det händer något sedan. Då har man dödat det fisket, vill jag påstå. Det är den typen av arbete som ska uppmärksammas och stödjas. De pengar och anslag på som kommer kan vara en stor bit i det sammanhanget. Om vi går över till partnerskapsavtal med tredjeland tror jag inte att det är någon här i som tycker att det är en särskilt kul historia. Jag kan hålla med där. Jag tror att egentligen skulle vilja lägga ned detta. Vi röstade nej till , men det är på plats . säger att de ska satsa i , men med tanke på historien känner man sig ganska otrygg med ett sådant löfte. Vi ska fortsätta att rösta nej till avtal. Det är helt klart. Det finns vissa kriterier i de bilaterala partnerskapsavtalen: hållbarhet, man ska stödja det lokala fisket och det ska vara rättssäkert, demokrati, mänskliga rättigheter och hela den biten. Ni var inne på insats i sammanhanget. Vi vet – även vet det – att avtalen kommer till stånd ändå, och stora insats är att få det åt rätt håll. Rätt håll är att biståndsbiten blir större och större. Vi har haft diskussioner om detta , och jag ser ingen motsättning i frågan. Jag håller därför inte med om att oppositionen har släpat fram regeringen. Målet har varit detsamma, men medlen har möjligtvis varierat lite . Jag tror att det är bra att vi säger nej till avtalen vid lämpliga tillfällen för att markera vad vi tycker i frågan från svensk sida. 36 (V) replik: För att börja med bottentrålningen: Vi i och vill stoppa den helt och hållet, men och vill inte det. Då har jag ett förslag till en liten kompromiss: Kan vi inte åtminstone bestämma att inte acceptera bottentrålning i Natura 2000-områden? Det skulle jag vilja veta från . Vad gäller fiskepartnersavtalen med utvecklingsländer: Jag sade i mitt anförande att det har skett en utveckling åt det positivare hållet från regeringen och när det gäller den överenskommelse som gjordes i EU, där man ställde upp vissa kriterier för de här avtalen. Men grundproblemet kvarstår tyvärr. Ursprunget till avtalen är ju inte någon välvilja från , att man ska hjälpa fattiga länder att utveckla hållbart fiske, utan ursprunget är att eller EU består av flera gamla kolonialmakter som har en historia av att man har fiskat i , , utanför och och så vidare. när fiskevattnen håller på att ta slut i måste man fiska någon annanstans. Därför tycker jag att det vore bra om vi i den här församlingen kunde vara helt överens om att vi beträffande avtalen med syfte att europeiska flottor ska komma till andra länder och fiska ska driva att den aspekten ska bort och att de ska omvandlas till biståndsprojekt för att utveckla lokalt och hållbart fiske. Skulle vi inte kunna vara överens om det? Då kan ni rösta för reservation 12. 37 (FP) replik: Först beträffande bottentrålning: Kompromisser är bra. Det trålas till och med i nationalparker, men det sker med ett mycket strikt regelverk. Jag är mycket mer inne på att man ska ha strikta regelverk egentligen överallt. Man avgränsar de områden där man kan tråla även inom dessa områden. Det viktiga är att man utvecklar redskapen och har strikta regler. Och handlar det om ett Natura 2000-område, en nationalpark eller något sådant har man naturligtvis ännu striktare regler. När det gäller partnerskapsavtalen kan jag hålla med om grundproblemet. Från min och sida har vi sagt att vi gärna vill avveckla avtalen. Men vi ser det inte som fruktbart att göra det ensidigt från svensk sida, utan den roll som kan spela i EU är att försöka gå åt det håll som och även vi vill. Det var något viktigt som tog upp förut: Ska vi lämna ett område måste vi på något vis ha något slags exklusiv rätt att styra att ingen annan fiskar där. Det måste finnas ett villkor så att det inte blir en sådan situation som tog upp, att någon annan är där och det blir etter värre. Det vittnas i viss mån även från berörda länder om att EU har varit en positiv faktor på det sättet. Jag håller med om att det finns ett grundproblem i detta. Det kan vi vara överens om. De här avtalen är egentligen inget som ska understödja, men vi måste ändå arbeta med dem. 38 (V) replik: Vad gäller fiskeavtalen med utvecklingsländer roade jag mig med att läsa EU:s socioekonomiska analys av avtalet med . Där konstateras det att man betalar i ersättningar för europeiska fiskeflottor och en mindre del för att utveckla det lokala fisket. Om man läser lite längre fram i rapporten kan man titta på fångstvärdet av den fisk som man landar och sedan nästan oavkortat för vidare till europeiska hamnar, där fisken förädlas. Det fångstvärdet låg på , alltså åtta gånger mer än vad man betalar enligt avtalet. Lite förenklat skulle man kunna säga: För varje euro som EU betalar till tar man tillbaka som man vinner genom förädling av fisken. Det tycker jag är ett tydligt exempel på hur avtalen i första hand är till förmån för de europeiska länderna och inte har fokus på att man ska utveckla fisket i de lokala länderna. Ja, är helt övertygad om att man kunde få de här länderna att gå med på: Ni får alla pengar, och vi utvecklar lokalt och hållbart fiske, och det enda kravet är att ni inte släpper in ryssar och kineser och låter dem dammsuga era kuster. Jag är rätt säker på att de själva är intresserade av att utveckla det lokala fisket. Men då måste det finnas ett land i EU som driver den politiken, och det skulle kunna vara . Men driver inte den frågan , och det tycker jag är synd. Frågan om bottentrålningen ställer jag utifrån det faktum att det förekommer mycket bottentrålning i reservat i . Jag undrar: Vad har vi reservat för, om vi inte ska ha ett högre skydd i de områdena? Då borde ett minimikrav vara att vi inte tillåter bottentrålning – eller? 39 (FP) replik: Jag har motsatt uppfattning. Jag tycker att verkligen driver de här frågorna kring partnerskapsavtalen. Jag tror inte heller att det – om vi kunde komma överens med EU – skulle vara svårt att säga: Ni får de här pengarna bara ni stänger ute andra och utvecklar ert eget fiske. Jag tror att det är ganska lätt att sälja det till de berörda länderna. Däremot tror jag att vi kanske har längre väg att gå inom EU – att det snarare är problematiken i sammanhanget. Jag tycker att det är bra att säger nej ibland, när man tycker att man inte kan gå med på något. Men att driva en helt annan politik och inte vara med i diskussionen i EU för att omforma de avtal som finns tror jag är fel väg att gå. Men sedan kan vi se framför oss att vi måste komma dithän att dessa länder utnyttjar sina egna tillgångar. Beträffande de skyddade områdena gäller det att identifiera vad som är skyddsvärt, vad man ska skydda. När man reglerar fisket måste man kunna garantera att de skyddsvärdena inte går förlorade. Det är egentligen vad det går ut på. Då tycker jag att det är grovt att bara förbjuda en typ av fiske. Det pågår en bottentrålning under strikta förhållanden. Jag känner mest till det som pågår i i norra , och där har jag fullt förtroende för att de klarar att skydda de värden som finns där. 40 (MP) replik: Räkfisket tog Tysklind upp. Jag vill egentligen bara kommentera lite grann. Det kan vara besvärande att de danska räkfiskarna landar mer småräkor än de svenska. Det kan vara ett tecken på att det kanske inte är så bra. Eller är det bra? Har vi så fina redskap att vi redan nu stänger ute småräkorna? En effekt som detta har fått är att räkfiskarna vill miljöcertifiera sig enligt Krav. Det tycker jag är positivt. Sedan, , tycker jag att tredjelandsavtal är bra. Vi har en samsyn här. tycker jag nog att den kritik som har är lite besvärande. När man säger till folk att EU fiskar på andra sidan jorden kommer naturligtvis frågan: Varför då? Jag delar din syn, och framför allt delar jag syn. Men för tillfället ställer vi oss i alla fall bakom detta. Bottentrålning var det jag skulle prata om. Bottentrålningen virvlar upp en massa från botten och ger effekter på systemet där. Vi har pratat om utveckling av nya trålar. Då undrar jag: Skulle man kunna tänka sig ett moratorium medan vi diskuterar? 41 (FP) replik: Som jag uttryckte i mitt anförande tror jag inte alls på ett moratorium. Vi har ett fiske, och det måste pågå för att man ska få en utveckling. Det sker en utveckling för att man har ett fiske att skydda. Tar man och stänger fisket har man i princip tagit död på både fisket och utvecklingen, vill jag påstå. Det finns väldigt tydliga incitament även för fisket självt att ha bra redskap. Det finns både miljöaspekter och selekterande aspekter. Men sedan finns ytterligare en faktor: Kan man få redskap som går väldigt lätt över botten sparar man oerhört med bränsle. Den typ av trålning som ni beskriver i er reservation är extremt kostsam. Det är nästan ingen som kör ned i bottnen på det sättet, för det är för dyrt. Det finns alltså många incitament i detta, och allting finns med i utvecklingen. Det gäller naturligtvis att både spara bränsle och spara miljön, och det sammanfaller till slut på något sätt, eller hur? När det gäller räkfiske är det jättebra att man nu går in och Kravmärker sig. Ännu bättre är att det fanns sju båtar som uppfyllde kraven och kunde Kravmärka sig . Och det är kanske det som är det viktiga egentligen, inte att de har en stämpel i fören. Detta är någonting som man har utvecklat , och det kan man vara stolt över. 42 (MP) replik: Jag delar naturligtvis uppfattningen att utvecklingen med Kravcertifieringen är väldigt bra. Den gör det också lättare för konsumenterna att välja rätt. Ett moratorium är en tidsbegränsad åtgärd. Jag vidhåller att man skulle kunna utveckla redskap till vad man tror är skonsamma fiskemetoder. Jag kommer att rösta för vår reservation. 43 (FP) replik: Då kan jag meddela redan nu att jag inte kommer att rösta för den reservationen. Det finns flera aspekter på detta i den utveckling som sker. En av förutsättningarna är att vi har ett aktivt fiske, för det är aktivt fiske som deltar i processen. Det är inte så att det utvecklas trålare på ett sätt och att man fiskar på ett annat, utan utvecklingen sker i tätt samarbete med näringen. Det är det som är förutsättningen för en bra utveckling mot fungerande redskap med stor acceptans. Jag tror definitivt inte på ett moratorium. Jag tror att det skulle vara kontraproduktivt i detta sammanhang. 44 (C): Regeringen och arbetar för ett hållbart fiske i , i och i världen. Det finns, som vi alla vet, allvarliga problem med den väldiga överkapaciteten av fiskefartyg och fångstresurser i världen. Därför är de svenska och internationella ansträngningarna för att genom olika regleringar minska fisket nödvändiga, även om de kan upplevas som enormt hämmande, krångliga och orättvisa av dem som fiskar. Krångligheten är självfallet inget självändamål, utan regler ska alltid utformas så enkelt som möjligt. Men de detaljerade regelverken vad gäller fiskeredskap, tillåtna fiskedagar och kvoter och kontrollen av dem är närmast bedövande. En fiskeföretagare , liten eller stor, måste kunna fiska. Men det måste också till ett väldigt tålamod och stora insikter i regelverk och byråkrati. Sådan är verkligheten. Det är viktigt att framhålla vilken oerhörd resurs världshavens och sjöarnas enorma fisktillgångar utgör. Till exempel utgör fisk en primär proteinkälla för cirka en miljard människor. Det behövs samarbete och gemensamma regelverk i EU och i världens hav. Fisken är ju en gemensam resurs som verkligen vandrar mellan hav och som drabbas av utfiskning om vi inte har nödvändiga begränsningar och regleringar. EU:s fiskeflotta omfattar 60 000–70 000 fartyg. I är de en bit över 1 000. Antalet fiskefartyg minskar, eftersom kapaciteten är för stor i förhållande till bestånden. I arbetar ca 4 000 personer som fiskare eller i fiskeindustrin. De gör viktiga insatser under ofta besvärliga förhållanden med många begränsningar. Det är ofta – det ska sägas – en tuff verklighet och en pressad lönsamhet för dessa företagare. och regeringen arbetar för goda förutsättningar för fiskeribranschen utifrån principen bruka utan att förbruka. I dagens motionsbetänkande behandlas olika frågor kring fiske och vattenbruk. Oppositionen vill, som oppositioner ska, lite mer på en del punkter än vad regeringen föreslår. Jag vill ändå glädja mig åt att vi har en stor samsyn i riksdag – och även vad gäller de svenska ledamöterna i , tycker jag – kring det som landsbygds- och fiskeriminister med stor kraft driver i dessa frågor. Det är en styrka för och en styrka för fiskarna i världshaven och i EU:s vatten. Det är val , och kanske kan det ha något samband med att det är många fler reservationer jämfört med . Många av reservationerna understryker dock egentligen det som vi alla är överens om och jobbar för. Utkast av fisk i samband med fångst är ett stort problem, och det är viktigt att det stoppas. Det är också viktigt att utveckla och nyttja effektiva selektiva fiskeredskap. är starkt drivande i bland annat dessa båda frågor. Fiske och vattenbruk må ha bekymmer i världshaven men är ändå en väldig förnybar resurs som vi bör göra allt för att utveckla väl. I finns en engagerad fiskeeldsjäl, , som inspirerat till motion 2013/14:MJ429 om insjöfiskets möjligheter. Det finns en rikedom av fisk och en god potential för att öka produktionen och fångstuttagen. har 95 000 sjöar. svarar ensam för en tredjedel av det svenska insjöfisket. Det finns utvecklingspotential. Hur mycket proteinbiomassa kan de svenska insjöarna producera, och vad kan den användas till?