prot · H109120 · 2014-06-05 00:00:00 — Det kommer att fortsätta att finnas kvinnor som är utsatta för våld i nära relationer, och de kommer att fortsätta att behöva trygghet. Därför lämpar sig inte den här verksamheten för att man ska hålla på med ansökningsförfaranden, försöka söka pengar och hoppas på att man får pengar så att man kan fortsätta sin verksamhet . Det skulle behövas ett fast anslag. Här kan jag lugna ministern, som ställde en direkt fråga. Vi har i vår budget avsatt för att se till att man får ett basanslag som riktar sig till kvinnojourer men även till kvinnor med utländsk bakgrund, kvinnor som inte har uppehållstillstånd i och kvinnor som drabbas av hedersvåld, som också är en särskilt utsatt grupp. Det som regeringen har gjort och de resurser som har skjutits till driver såklart inte åt fel håll, utan det är ett värdefullt tillskott. Men regeringen vägrar att se behovet av den riktiga stabiliteten, den riktiga tryggheten i verksamheten. Man ska kunna känna trygghet i att pengarna kommer att finnas där , nästnästa år och nästnästnästa år. Verksamheten ska inte vara i riskzonen att försvinna därför att pengarna kan dras in vid nästa ekonomiska problem. Jag hoppas att ministern tänker om och är beredd att anslå pengar för att ge ett basanslag till kvinnojourer. 95 (S): Den här frågan handlar inte bara om exakt hur mycket pengar som anslås. Det handlar också om hur dessa pengar ska sökas. Där är ett problem att man får ansöka och att det är projektanslag. Man kan inte planera verksamheten på lång sikt, och eventuella anställda kan inte planera sin framtid. Man vet aldrig om verksamheten kommer att minskas eller till och med tvingas lägga ned. Det här är vansinnigt, med tanke på att det är en grundläggande verksamhet, speciellt i de kommuner där det är de ideella kvinnojourerna som tar hand om det här och där kommunen inte gör så mycket eller inte gör något alls. Då borde man inte behöva leva under de här osäkra omständigheterna. Det är det här som borde ändras, både på nivå när det gäller projektanslag och på statlig nivå när det gäller de anslag man kan få på området. Det borde vara . Bostadspolitiken kan vi inte heller komma ifrån. Även om man skulle ge mer pengar till kommunerna kan de inte trolla fram bostäder. Byggs det inte finns det inga bostäder att tillgå. Här behövs stimulanser för att få i gång byggandet av hyresrätter med rimliga hyresnivåer, för de byggs inte av sig själva. Marknaden löser inte det här. Det finns också ett stort renoveringsbehov i miljonprogramsområdena. Det finns lägenheter som har sanitära olägenheter och som blir alltmer obeboeliga eftersom underhållet är eftersatt och renoveringarna inte görs. Det här riskerar att leda till att detta bestånd inte finns att tillgå därför att det är fullständigt förfallet. Regeringen måste göra någonting och se till att det tillkommer statliga anslag på det här området. Avslutningsvis: Eftersom så många av de här kvinnorna är sjukskrivna, lever under väldigt knappa omständigheter och till och med riskerar utförsäkring måste också sjukförsäkringen ses över för att öka deras möjligheter att klara sig. 96 (V): Jag tänker ställa två frågor till ministern. Den första gäller papperslösa kvinnor. Vi kan själva tänka oss hur det är att leva utan att ha någon reguljär inkomst, kanske med sin familj och sina barn och kanske med en man som utsätter en för våld. Det handlar om att de måste fly från den mannen, att hålla sig gömda för polis och annat och att inte ha någon inkomst. Det är en oerhört utsatt situation. En annan situation kan vara att de försöker försörja sig på något sätt. Den som anställer dem och kanske betalar bara några kronor använder sin maktposition för att våldta eller utnyttja kvinnan sexuellt. Kvinnorna vet inte vad de ska göra. Jag vill ställa en rak fråga. Är ministern beredd att titta på situationen så att även papperslösa våldsutsatta kvinnor kan få skydd? Den andra frågan handlar om basstödet till kvinnojourerna. När vi diskuterar med kvinnojourerna själva är de väldigt tydliga. Det är inte projektpengar eller utvecklingspengar som de vill ha. De vill ha ett grundstöd så att de vet att de kan bedriva sin verksamhet. Det blir ännu mer accentuerat när de får avvisa kvinnor för att det inte finns platser. De får ha mindre personal fast trycket ökar och lever i osäkerheten att de inte kan planera verksamheten framåt. Vi i tycker att det är självklart att ha ett nationellt basstöd. Vi har avsatt 200 miljoner till det som kan vara en trygg bas. Sedan ska kommunerna ta sitt ansvar ovanpå. Vi ska inte glömma att kvinnojourerna har en väldigt viktig roll för de kvinnor som är våldsutsatta som inte går till utan vänder sig direkt till en kvinnojour. De skulle inte ha vänt sig dit om de var tvungna att gå vägen över . Där spelar kvinnojourerna en väldigt viktig roll. 97 Statsrådet (KD): Det är ganska mycket vi är överens om även om det kanske inte låter så i debatten. Vi är fullständigt överens om beskrivningen av detta som ett stort samhällsproblem och att åtgärder behövs. Låt mig ändå understryka följande, i kontrast till vad Per säger. Han beskriver att vi har en regering som inte har brytt sig om frågan. Det är inte sant. Titta på vilket arbete vi har gjort och hur många förbättringsåtgärder som har införts. Titta på den miljardsatsning vi har gjort på området där vi har fått departementen att samarbeta. Det borde vara värt ett erkännande. Regeringen har arbetat mycket aktivt med det som vi ser som ett stort samhällsproblem. Vi har tillfört mer resurser och gett kommunerna chans att få ta del av den senaste kunskapen. Vi har också förmedlat senaste kunskapen till kvinnojourerna. Det beror på att vi ser att kvaliteten på verksamheterna ser olika ut i kommunerna. Varje kvinna behöver mötas av en verksamhet som håller en hög kvalitet. Det vill vi säkerställa. Här har vi mycket av kunskap och kompetens hos kvinnojourerna. Men ibland fattas det saker i dokumentationen. Vi måste säkerställa att det finns en rättssäkerhet i verksamheten. Vårt förbättringsarbete fortsätter. Det är precis därför som vi har tillsatt en samordnare för att titta över det. Hur ska vi möta frågan om våld i nära relationer framöver? Jag är övertygad om att vi måste göra väldigt mycket mer när det gäller att få män att sluta att slå och sluta utöva misshandel mot kvinnor och också vice versa. Det förekommer också, låt mig säga det en gång till. Den delen är alldeles för outvecklad. Vi har gjort en skanning av om det finns idéer att hämta i andra länder. Det är ganska tomt på idéer. Vi har haft en utredning som har tittat på det eftersom vi är så angelägna om att hitta en långsiktig lösning på problematiken. Det är där den bästa lösningen finns. Det är den som vi verkligen måste söka efter. Vi måste se till att den typen av vård och behandling för den som slår finns på plats överallt i landet. Det är väldigt angeläget. Ni vet precis som jag att vi alldeles snart får en rad förslag i vår hand från vår nationella samordnare. Egentligen kanske det hade varit bättre att vi hade haft den här debatten när vi vet hur den förslagskatalogen ser ut. Den har vi bett om för att kunna arbeta vidare med frågan. Vi är inte framme vid något slutgiltigt mål för detta. Här krävs det ett kontinuerligt förbättringsarbete på många fronter. De förslagen får vi . Då ska vi ta ställning till dem och börja arbeta med dem. Jag är säker på att det kan vara till stor hjälp för alla politiska partier att få en bra kartläggning och uppdatering av hur situationen i landet ser ut men också bra och analyserade förslag på hur man kan gå vidare. Jag väntar med spänning på vad samordnaren ska komma fram till, men säg inte att regeringen inte har gjort något. Vi har gjort enormt mycket på området. 98 PER (MP): Till att börja med vill jag säga till att det jag sade i mitt anförande var att regeringen har tagit steg. Som vi ser det är de stegen inte tillräckligt omfattande för att lösa problemet. Vi bryr oss mer om verkligheten och de problem som finns och fortfarande finns kvar och som måste få en lösning än om att berömma regeringen. Vi har självklart, precis som jag sade tidigare, ingenting emot att man tar steg åt rätt håll. Det är någonting som vi stöder. Men vi är ett otåligt parti. Vi vill att det ska hända mer. Vi vill att alla kvinnor som utsatts för våld i nära relationer ska få den hjälp och det stöd de behöver. Jag håller med ministern om att vi har stora förhoppningar om att det kommer att komma nya förslag. Vi behöver arbeta på många fronter, och vi behöver få fler metoder. Vi behöver använda alla verktyg som finns i verktygslådan för att lösa problemet. Det handlar om det långsiktigt förebyggande arbetet som självklart är grunden. Men vi kan inte därmed glömma bort dem som , här och , utsätts för våld i vårt samhälle i nära relationer. De hamnar i en enormt besvärlig och livshotande situation i många fall. Vi måste se till att vi har tillräckliga åtgärder för att ge de kvinnorna det skydd och den trygghet som de förtjänar och har rätt till. Ministern säger att vi borde ha debatterat detta . Det gör jag väldigt gärna. Vi tycker att detta är en fråga som måste debatteras om och om igen och som måste läggas upp på bordet och diskuteras. Problemet är så allvarligt att vi aldrig någonsin får glömma bort det. Jag vill avsluta med en tydlig fråga till . Det är egentligen grunden i min interpellation. Att röra sig med små steg åt rätt håll är inte fel, men det är inte tillräckligt. Min fråga är: Hur länge ska vi behöva vänta innan alla kvinnor, varenda kvinna som utsätts för våld i nära relationer och behöver trygghet, vård och skydd, också ges den trygghet, den vård och det skydd som de behöver och förtjänar? 99 Statsrådet (KD): Den fråga som Per ställde är naturligtvis en omöjlig fråga att besvara. Ambitionen är att varje kvinna ska kunna få vård, hjälp och stöd när de behöver det. Det är därför vi gör vårt förbättringsarbete. Men jag tror inte att Per heller skulle kunna svara på frågan. Samhällsproblemet är omfattande. Det är alldeles för stort. Men målet är att våld inte ska utövas i nära relationer. Det är mitt främsta mål. Det ska inte hända över huvud taget. Vi ska ha en bra beredskap för att kvinnorna ska kunna få stöd och hjälp. Men vi måste inrikta väldigt mycket arbete på att få män att sluta slå. Jag är lite bekymrad över att ingen av er i interpellationsdebatten har tagit upp den aspekten i någon större utsträckning. Jag vill återkomma till det. Väldigt mycket av vårt fokus hamnar med rätta på att ge stöd och hjälp i en utsatt situation. Det måste finnas på plats. Men låt oss inte glömma att vi måste arbeta långsiktigt med problemet och se till att våld i nära relationer upphör för kvinnornas skull men också för barnen som finns i relationerna. De tar livslång skada. Det vet vi. Det kan vi se av barns berättelser. Det är förskräckande vilken skada det åstadkommer. Vi fick bland annat i radion exempel på det. Jag tror att vi alla blir berörda av den typen av berättelser. Det är därför vi arbetar så aktivt med detta samhällsproblem. Överläggningen var härmed avslutad. 12 § Svar på interpellation 2013/14:468 om hemtjänstpersonalens arbetsmiljö 100 Statsrådet (KD): har frågat mig vad jag avser att göra för att förändra förhållandena till det bättre för personal. Det är nedslående att jämförelse av verksamheterna hemtjänst och teknisk förvaltning visar att arbetsmiljön är betydligt sämre inom . Dock framkom det i uppföljning i kommunerna att det finns en ambition att göra förändringar i de grundläggande förutsättningarna för arbetsmiljön. Arbetsgivaren har ansvar för personalens arbetsvillkor. Ett väl fungerande ledarskap är i sammanhanget en viktig komponent i att skapa god arbetsmiljö och goda arbetsvillkor för personalen. Ett strukturerat ledarskap som ger personalen möjlighet att stärka sin kompetens och som främjar evidensbaserade metoder och arbetssätt ger också bättre förutsättningar till minskad stress. Regeringen bidrar till kompetensstärkande insatser för såväl ledare som personal genom ledarskapsutbildningen för chefer i äldreomsorgen och Omvårdnadslyftet för baspersonalen. Den nationella ledarskapsutbildningen startade . Över 600 chefer har slutfört den första delkursen, och till den nya kursstarten var över 400 ledare anmälda. Omvårdnadslyftet infördes och syftar till att stärka såväl den grundläggande som den specialiserade kompetensen bland personalen. innefattas även personal som arbetar med personer med funktionsnedsättning med stöd av socialtjänstlagen. har ca 10 000 personer påbörjat en utbildning inom ramen för satsningen. Vi kan konstatera att insatserna börjar visa resultat. Enligt har andelen personal med grundläggande utbildning för vård och omsorg ökat från år 2013 i särskilt boende och från till när det gäller hemtjänst. Regeringens satsning på de mest sjuka äldre som omfattar sammanlagt syftar bland annat till att stimulera ett systematiskt förbättringsarbete. Exempelvis bidrar satsningen på kvalitetsregister till att ge personal goda förutsättningar och bättre verktyg för att utveckla och utföra sitt arbete. Regeringen gav i uppdrag att synliggöra och förbättra kvinnors hälsa i arbetslivet. Rapporten som refererar till är genomförd inom ramen för regeringens treåriga satsning. I slutändan är det dock arbetsgivarna som måste vara aktiva i att skapa förändrings- och förbättringsarbete som ger synliga resultat i arbetsmiljön för de anställda. 101 (V): Jag interpellerade statsrådet just för att jag ville veta vad hon och regeringen vill göra med resultatet från den undersökning som man själv har gett i uppdrag att göra. har de visat på problemen. Tyvärr kan jag konstatera att svaren handlar om en del saker som kanske mer indirekt eller inte alls påverkar sjukskrivning, arbetsvillkor och stress. Statsrådet lägger ansvaret på arbetsgivaren och kommunerna. De har ett stort ansvar, men jag anser att det också finns ett nationellt ansvar i de här frågorna. När det ser ut så här när det gäller arbetsvillkoren för personal drabbas också de äldre. När personalen i är stressad, när de äldre får mindre hjälp än vad de ska enligt sin biståndsbedömning, när det är stor omsättning på personalen därför att sjuktal och arbetsskador ökar får de äldre mindre möjligheter att påverka sina insatser och sin vardag. Detta är också en av de viktigaste jämställdhetsfrågorna – kvinnors arbetsvillkor i kvinnodominerade jobb. Vi kan se att det snarare har gått mot försämringar än förbättringar . Man har jämfört , som är kvinnodominerad, med tekniska förvaltningar, som är mansdominerade. Då kan man se att arbetssituationen inom är mer pressad. Medarbetarna upplever i större utsträckning att arbetskrav och arbetsbelastning är ett arbetsmiljöproblem. Man kan också se att cheferna i har mycket mer underställd personal och att de i liten grad kan vara närvarande chefer om man jämför med cheferna inom teknisk verksamhet. Det är många fler inom än inom den tekniska förvaltningen som upplever sömnproblem, hjärtklappning och nedstämdhet kopplade till jobbet. Det är fler inom som känner att de inte kommer att orka jobba till pensionen. lyfter fram en viktig fråga när de säger att det dessutom finns en skillnad: jobbar med människor. Det är människor som personalen ska ta hand om, medan den tekniska verksamheten har fokus på materiella objekt. Det kan göra det mycket mer komplicerat att klara verksamhet. Innan jag glömmer det tänkte jag påminna statsrådet om att om statsrådet har någon fråga angående min hemstad kan hon ställa frågan medan jag har något inlägg kvar. Så brukar inte statsrådet göra, utan hon tar det i sitt slutinlägg. Och får inte jag säga något. ser detta tydligt som något där vi behöver göra nationella satsningar. Som har lyfts fram i många sammanhang är detta en fråga som innehåller flera olika delar, men resursfrågan är en stor del. Man har på olika sätt försökt hålla nere kostnaderna i kommunen, och man har inte satsat tillräckligt mycket pengar. Ett argument som man ständigt får höra är: Vi borde ha heltider, fasta tjänster och arbetsvillkor som motsvarar dem inom teknisk förvaltning, men det har vi inte råd med. Men man har råd med det i de mansdominerade jobben. tycker att man behöver öronmärka pengar till äldreomsorgen nationellt. Vi har en hemtjänstmiljard som vi har öronmärkt. Vi vill se till att heltid blir verklighet och att otrygga timanställningar ska begränsas. Vi har en tioårig fortsatt kompetenssatsning med utbildningsvikariat. Jag vill gärna höra vad statsrådet har för framtidsförslag för att lösa detta, och inte vad statsrådet har gjort. 102 Statsrådet (KD): Den kommunala verksamheten är mångfasetterad. Det är en viktig rapport som har kommit fram med på regeringens uppdrag. Vi vill ge den kunskapen ut till kommunerna genom att jämföra verksamheter som är tydligt mansdominerade och kvinnodominerade. Jag skulle önska att skillnaderna inte fanns. Jag tror att om den fackliga aktiviteten hade sett annorlunda ut för kvinnors möjligheter i den kommunala sektorn skulle vi inte ha haft så stora skillnader. Här finns det mer att önska. Jag vill dock inte lyfta ansvaret från kommunerna, som antyder att hon vill göra. Hon säger att det borde vara ett större ansvar för staten. Men vill hon förstatliga äldreomsorgen? Är det detta hon säger? Arbetsgivaransvaret ligger på kommunerna. Vi vill från statens sida bidra till att stödja kommunerna, och det är det vi har gjort. Det finns mer pengar i äldreomsorgen än det gjorde när vi tillträdde. Det har ökat från 80 miljarder till 100 miljarder. Det är både kommunerna och staten som har tillfört dessa pengar. Det är fler anställda i äldreomsorgen än det var när vi tillträdde. radar upp en rad saker och säger att detta drabbar också de äldre. Nej, det kan vi inte riktigt se när det gäller nöjdhetsundersökningar hos de äldre. De äldre har faktiskt blivit mer nöjda under tidens gång. Men jag håller med om att det måste satsas på bra arbetsvillkor för äldreomsorgens personal. Kontinuitet i verksamheterna – att det är samma person som kommer och som sedan finns kvar – är betydelsefullt för vilken kvalitet man upplever från de äldres sida. Därför gör kommunerna klokt i att se till att skapa goda villkor inte bara för den tekniska personalen utan också för äldreomsorgens personal. Vi kan ge stöd till kommunerna, men det är arbetsgivaren som måste ta ansvaret. Så fungerar det i de flesta verksamheter, och jag tror att det är en riktig ordning som bör behållas här. 103 (V): Självklart kan inte stat, regering och riksdag ta över arbetsgivaransvaret fullt ut. Det finns hos kommunerna och Kommuner och Landsting. Motparten är naturligtvis facket. Man kan dock ta ett betydligt större nationellt ansvar . Man kan fundera över varför det går på skolområdet. Varför kan man till exempel säga att vi ska ha fler lärare och mindre skolklasser? Varför kan man diskutera utrymme för lärarnas ökade löner? Varför kan man diskutera att inrätta karriärvägar för lärare etcetera? Men inom äldreomsorgen går det inte. Man kan konstatera att det går inom ett område, men inte inom ett annat. Vi tycker att det går på äldreomsorgens område också. När det gäller mer resurser kan jag säga att anhöriga tar hand om mer när det gäller äldre . Det beror inte på att äldreomsorgen gör mycket mer än förut utan på att man ligger mycket kortare på sjukhus, man kommer snabbt hem och färre bor på äldreboende än förut. har man människor med mycket större omsorgsbehov i , men man har inte fått resurser i förhållande till antalet äldre och omsorgsbehoven så att man kan klara detta. Det är inte bara en rapport som har kommit sedan jag skrev interpellationen, utan flera. kom en rapport som talar om att arbetsskadorna ökar, speciellt inom det område vi diskuterar: vård och omsorg. Tunga lyft, stress och påfrestande relationer lyfts fram som orsaker. Vi har sjukfrånvaroutvecklingen –2013. Var ligger de högsta sjuktalen? Jo, hos dem som jobbar inom detta område. kom med en rapport nu där de jämför anställningsvillkor och löner i privat och kommunalt driven äldreomsorg. De slår hål på den borgerliga myten att man genom fler arbetsgivare och privatisering skulle få bättre anställningsvillkor och högre löner. sade i regeringsförklaringen: Med fler arbetsgivare att välja på läggs grunden för bättre arbetsvillkor och bättre löneutveckling i offentlig sektor. har tittat på SCB och arbetskraftsutvecklingen och gjort en stor enkät bland sina medlemmar. Man ser att hos privata utförare ligger andelen som jobbar deltid och andelen timanställda högre, och andelen som jobbar deltid och vill få en heltid men inte har fått det är högre hos privata utförare än inom verksamhet. Lönerna är något lägre och lönespridningen större, men den går ned. Den lösning och regeringen har haft har inte förbättrat arbetsvillkoren för kvinnorna. Då måste vi naturligtvis hitta andra vägar. Vi har aldrig trott på detta. Jag ser det som en del i att det finns företag utan kollektivavtal, där man inte kan vara säker på att gällande försäkringar finns, och företag som har väldigt mycket timanställningar och deltider, vilket har lett till en försämring. Många kommuner har pressat ned kostnader mycket. När man har gått ut och lagt ersättningstimmen till privata utförare och kommunen har man också passat på att tänka att det skulle bli lite billigare. Utifrån det har arbetsvillkoren tryckts tillbaka. Vi kan också se att det finns några man jobbar hos som man är mer nöjd med – de ideella utförarna. Det tycker jag är spännande, och det är en utmaning för kommunerna. Personalen tycker att de har mer delaktighet och kan påverka mer. Jag skulle vilja veta vad ministern vill göra för att förändra den verklighet vi nu ser, med ökade sjuktal och arbetsskador och dåliga arbetsvillkor i . 104 Statsrådet (KD): Det är en viktig arbetsgivarfråga att se till att man har en frisk personal. Det är bra för den enskilde men också lönsamt för kommunerna. Dagens Samhälle hade en intressant artikel där de visade vad sjuktalen kostar för kommunerna. Det är ganska alarmerande siffror, och det är ett stort mänskligt lidande. Jag menar att väldigt många chefer i äldreomsorgen har alldeles för många medarbetare. Jämfört med den organisation som finns på den tekniska sidan skiljer det mycket. får allt inom äldreomsorgen att låta bedrövligt. Men låt oss inte glömma att vi faktiskt har rankats som världens bästa land att åldras i. Någonting måste ändå fungera, även om det inte låter så på . Jag vill dock understryka och hålla med om att det finns en stor förbättringspotential när det gäller personalens villkor, så att vi kan säkerställa att vi har personal . Vi har visst varit med och byggt de karriärvägar som ni aldrig medverkade till att de blev byggda. finns det specialiseringsutbildning för undersköterskor. finns det en ledarskapsutbildning på plats för äldreomsorgens chefer. Det kom ni aldrig fram till när ni hade inflytande på regeringsmakten. Stå inte här och säg att vi inte har gjort något, ! Vi har gjort väldigt mycket. finns möjligheten att driva egen verksamhet. Det vill ta bort. Att lägga ut verksamheten på en annan utförare kostar inte mer för . Lagstiftningen – LOV – ger samma ersättning till alla som den kommunala verksamheten kostar. Det är samma pengar, , och det är lika villkor som gäller. Jag tror att både och mina partikamrater i många kommuner driver exempelvis möjligheten till heltidstjänst om man så önskar. refererar till de senaste dagarnas debattartiklar. Det har kommit en rapport från . Det som presenteras i den rapporten stämmer inte överens med det som har presenterats i form av Jobbhälsobarometern från Svenskt Kvalitetsindex. År uppges där att privat anställda är mer nöjda med arbetsbelastning, arbetsledning och möjlighet att utvecklas i arbetet. De tycker också att deras kompetens tas till vara i högre utsträckning och att de har goda möjligheter att påverka hur arbetet ska utföras. De är även nöjdare med lönen än kollegerna i offentlig regi.