prot · H109121 · 2014-06-09 00:00:00 — 1 § Justering av protokoll Protokollet för justerades. 2 § Anmälan om uppteckningar vid sammanträden Talmannen anmälde att uppteckningar från sammanträde hade kommit in. 3 § Ärenden för hänvisning till utskott Följande dokument hänvisades till utskott: Motioner 2013/14:T14–T16 till trafikutskottet 4 § Ärenden för förnyad bordläggning Följande dokument bordlades för : betänkande 2013/14:KU20 betänkanden /14:UU8 och UU11 betänkande 2013/14:UbU20 5 § Biståndspolitisk plattform betänkande 2013/14:UU20 Biståndspolitisk plattform (skr. 2013/14:131) föredrogs. 1 (S): Till att börja med vill jag yrka bifall till Socialdemokraternas reservation 1. Vi står naturligtvis bakom också våra andra reservationer, men vi nöjer oss med att yrka bifall till denna. Låt oss bortse från att arbetet med den biståndspolitiska plattformen fick en olycklig start. Låt oss bortse från att den har arbetats fram i en sluten process. Låt oss också bortse från att den via budgetpropositionen och via ett beslut i utrikesutskottet och här i kammaren har ett omformulerat biståndsmål. Låt oss bortse från att regeringen tyvärr inte heller tog några större intryck av de remissvar som kom in. De var många och omfattande. Låt oss också bortse från att remisstiden var tämligen kort. Då återstår en fråga: Går det att styra biståndet och utvecklingspolitiken på grunden av det här dokumentet, den biståndspolitiska plattformen och regeringens skrivelse om detta? Jag är tveksam till det. Plattformen ska ersätta tolv olika policydokument, och regeringen har upphävt dem som man fattade beslut om plattformen. Det har ibland sagts att det varit en skog av policydokument. Det finns en viss riktighet i det. Men det är inte så att alla som jobbar med bistånd och utvecklingspolitik måste kunna alla policyer. Det räcker för de allra flesta att kunna de policyer som berör det område och den verksamhet som de själva har ansvar att jobba med. Några av oss måste naturligtvis ha en överblick över samtliga. Vi ska alltså inte överdriva problemet med denna så kallade skog av policyer. är det inte negativt att skapa ordning och reda i beståndet. Det kan vara vällovligt att ha en plattform, och det är en vällovlig tanke att ha en hierarki för de olika styrdokumenten, men tyvärr blir slutresultatet väldigt platt. Jag ifrågasätter: Kan man verkligen styra biståndet med ett så här tunt dokument? När man läser de olika remissvaren visar det sig att det finns stora blottor i dokumentet när det gäller hur man ska styra olika delar av biståndet. Det kan leda till två olika saker: antingen att det blir en ringlande kö utanför biståndsministerns dörr med villrådiga tjänstemän och organisationer som undrar hur de ska göra, hur de ska tolka det hela och vad det är som gäller, eller att man börjar tolka själv och att det blir något av fritt valt arbete i den här verksamheten. I allra sämsta fall blir det en kombination av båda delarna. Det vore det allra olyckligaste. Jag tror inte att det går att styra biståndet med ett så här tunt dokument. Det skulle ha behövt ha en betydligt bättre utformning och omfattning. Sedan skulle det sannolikt också behöva kompletteras med ytterligare underdokument i den hierarki som man talar om. är det många remissorgan som har hört av sig till mig, och säkert till flera av er andra också, med synpunkter och påminnelser om vad de har skrivit i sina remissvar. Det är ingen tvekan om att de tycker att det finns en hel del som inte har beaktats i de remissvar som kom in. Om man jämför det som gick ut på remiss och det som vi nu till slut har att ta ställning till här i är det egentligen bara minimala förändringar som finns. Regeringen har lyssnat in ytterst lite av alla de synpunkter – omfattande synpunkter dessutom – som trots den korta tiden kom in. Jag tror att de tjänstemän på UD som har jobbat med detta har gjort det bästa möjliga utifrån den situation som rådde. Jag är förvånad över att en ny biståndsminister, givet det läge som rådde när tillträdde, valde att fullfölja det hopplösa projektet med biståndsplattformen. Jag hade faktiskt trott och närmast förväntat mig att regeringen här skulle ta chansen att säga: Nej, detta gick snett från början. drar vi ett streck över det hela och avslutar detta. Vi får antingen lägga ned helt eller starta om arbetet så att vi får fram en bra produkt som verkligen kan styra biståndet. går det fel i arbetet. Det är inget unikt för Alliansen. Det kan säkert bevisas ha skett under tidigare socialdemokratiska regeringar också. Men när man ser att det går fel måste man kunna ta ansvaret att stoppa, göra rätt och göra om. Det har man inte gjort i det här fallet. Avslutningsvis: Det är viktigt att har en robust och ansvarsfull styrning av biståndet och utvecklingspolitiken. Tydligen är den enda lösningen på det här problemet – för en socialdemokrat är det heller ingen otrevlig lösning – en ny socialdemokratiskt ledd regering efter valet . Det är naturligtvis det vi ser fram emot. Jag tror också att många av dem som jobbar med bistånd och utvecklingspolitik ser fram emot det. 2 (MP): Långt om länge debatterar vi alltså den biståndspolitiska plattformen. Den har funnits i bakgrunden länge och nästan blivit något av en såpopera med oändliga avsnitt, inte minst om man beaktar sedan alliansregeringen tillträdde och tog över biståndspolitiken. Den politiken hade det dittills rått hyfsad enighet om oavsett regering. Med detta sagt vill jag inte påstå att det inte fanns något som helst fog för förändringar, men jag hade uppskattat om processen att förändra hade skett med bred förankring i partier och inte, som , genom förändringar som presenterats för oss i huvudsak genom budgetpropositionerna eller i utspel från ministern. Det jag är mest kritisk mot är det sätt på vilket i princip alla biståndets aktörer, stora som små, har misstänkliggjorts , påhejat av ett antal externa antibiståndsdebattörer. Det började egentligen redan i budgeten 2007 med landfokuseringen. Cirka hälften av dåvarande biståndsländer fasades ut utan förankring i vare sig eller berörda länder. Det mesta nådde både oss och länderna i fråga ryktesvägen. Inte ens ansvariga på Sida kände till hur det var tänkt. Personligen bjöd jag in alla latinamerikanska ambassader plus Latinamerikaansvariga på Sida för att diskutera de rykten som florerade. Det blev då uppenbart att de var precis lika ovetande som jag om hur det skulle bli framöver. fick vi nästa besked, som presenterades som ett utspel under en debatt i , där vi alla var samlade. Det var fokuseringen på tre tematiska områden i biståndet och ett antal globala utmaningar. I stället för det vi skulle debattera blev fokus på hur vi ställde oss till det nya förslaget, som vi faktiskt inte haft en chans att läsa in oss på och som vi inte varit delaktiga i att ta fram. Generaldirektörer har tillsatts och avsatts, allt i form av medieutspel. En stor personalminskning på Sida med överflytt av uppgifter till UD ledde till att viktig kompetens gick förlorad, och inte minst tog det tid att sjösätta det nya systemet. tenderar ju att ta än tänkt, i synnerhet när man ska lära sig helt nya uppgifter. Dessutom har det varit en hit-och-dit-flytt av uppgifter även därefter, mellan Sida och UD. Och helt utan diskussion om vem som ansvarar för vad är det fortfarande inte. Sadev, som skulle vara en oberoende granskare av de svenska bistånden, fick knappt någon chans att vara oberoende utan fick granska det regeringen ville ha granskat. Sadev lades sedan ned. Också civilsamhällets organisationer har drabbats av neddragningar. Inte minst har informationsstödet förändrats i grunden. Dels halverades det, dels fick organisationerna inte längre använda det till påverkansarbete, vilket förtar en stor del av vitsen med stödet. Och hur ska biståndsviljan hos allmänheten kunna bibehållas eller till och med öka när organisationerna inte får lov att beskriva verkligheten som den är? Styrning och resultat har varit ledord för svenskt bistånd. Resultat är något vi alla eftersträvar. Det vi har och har haft olika uppfattningar om är vad som ska mätas och vilka krav som ska ställas. Är det till exempel rimligt att en liten organisation som förmedlar kanske 50 000 till ska underställas samma tuffa revisionskrav som den som förmedlar miljoner? Många mindre, ideella organisationer hamnade i situationen att det kostade mer med revision och rapportering än vad de kunde bistå med i sina projekt. De slutade därför att söka medel. Det är mycket beklagligt eftersom det ofta handlar om resurser som går väldigt direkt till fattigdomsbekämpning i projektlandet utan några lönekostnader eller stora kostnader för administration i övrigt. Är det rimligt att de nya aktörerna, till exempel , inte ska underställas samma hårda resultatkrav som civilsamhällets organisationer i sin rapportering? har gjort en rad utredningar om biståndet. Den förundersökning som handlade om regeringen och UD ledde inte till en fortsättning eftersom det tydligen var för politiskt känsligt mitt i valrörelsen . Men sedan hamnade vi ändå i situationen att regeringen fick kritik för sin bristande styrning, av Statskontoret och sedermera också av Dac. Tanken på en biståndspolitisk plattform dök upp, och har vi bråkat om processen kring den . Processen med plattformen har varit under all kritik, och det har varit en mycket liten förankring i och hos biståndets aktörer. Även på Sida och UD har det knorrats över bristande förankring under resans gång. Att detta över huvud taget kommer till i form av en skrivelse får vi nog tacka de mindre allianspartierna för eftersom inte ens det från början var självklart. Vi hade velat ha det i form av en proposition, det vill säga ett förslag att tycka till om, i stället för en skrivelse, det vill säga information om redan fattat beslut. När det gäller plattformen som sådan har vi ett antal synpunkter. Huvuddelen av dem kan man hitta i vår följdmotion. Men förutom de följdmotioner vi partier har skickat in har det kommit många remissvar och synpunkter från civilsamhällets organisationer. En del av dem har dessutom kommit med förslag om att ta fram policyer som komplement till plattformen, eftersom viktiga perspektiv saknas. Då har vi ett problem. Plattformen handlar just om att samla alla policyer i ett dokument i stället för att ha många. Till exempel tycker Röda Korset att en ny policy för det humanitära biståndet bör tas fram eftersom det humanitära perspektivet saknas i plattformen. I sammanhanget vill jag påminna om, eller förtydliga, att en av de policyer som upphör att gälla i och med beslutet om den biståndspolitiska plattformen just är policyn för humanitära bistånd 2010–2016. Då infinner sig förstås frågan vad som fattas i de andra politikområden som också upphör att gälla. 2 i plattformen är det följande: internationella politik för sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter policy för internationella arbete på hiv- och aidsområdet policy för stöd till det civila samhället i utvecklingsländer inom svenskt utvecklingssamarbete policy för forskning inom det svenska utvecklingssamarbetet policy för demokratisk utveckling och mänskliga rättigheter inom svenskt utvecklingssamarbete policy för ekonomisk tillväxt i svenskt utvecklingssamarbete –2014 policy för jämställdhet och kvinnors rättigheter och roll inom svenskt internationellt utvecklingssamarbete policy för humanitära bistånd policy för miljö- och klimatfrågor inom svenskt utvecklingssamarbete policy för säkerhet och utveckling i svenskt utvecklingssamarbete fattigdom och människohandel – en strategi för bekämpning av människohandel genom internationella utvecklingssamarbete modell för förstärkt resultatstyrning i utvecklingssamarbetet aktörssamverkan för global utveckling – policy för aktörssamverkan inom utvecklingssamarbetet riktlinjer för handelsrelaterat bistånd. Det var alla de som upphörde att gälla. Jag måste säga att jag instämmer i det som tidigare tog upp, att alla kanske inte måste ha full kunskap om alla policyer, men frågan är vad som fattas när de här har tagits bort. Men det är inte bara det som Röda Korset tog upp som fattas. Vi har fått in en mängd remissyttranden och synpunkter. Jag väljer att bara ta upp några stycken. Plan , till exempel, tar upp att barnrättsperspektivet fattas, att det inte finns någon på UD eller Sida med ansvar för barns rättigheter och att planerade kompetenshöjande insatser för personalen har avbrutits. Plan tar också upp att inte någon av oss i partierna har tagit upp frågan om barns rättigheter i våra motioner om plattformen. Jag vet inte varför det blivit så, men självklart måste vi ta till oss av den kritiken . Annan kritik som framkommit i bland annat debattartiklar är att plattformen lider av oklarheter, bland annat om hur den förhåller sig till politiken för global utveckling, hur det övergripande nya målet ska tolkas, vilka prioriteringarna egentligen är och om målhierarkin gäller alla verksamhetsområden under utgiftsområde 7 – det skulle i så fall också omfatta avräkningarna för flyktingmottagning här i , till exempel. Men det handlar också om att plattformen är starkt givarorienterad, det vill säga att den inte utgår från mottagarnas perspektiv, och det i sig strider mot PGU. Från Linnéuniversitetet kommer kritiken att plattformen är starkt ideologiserad och att omvärldsanalysen är analytiskt bristfällig. Bland annat skriver de följande: När skrivelsen behandlar ekonomiska förhållanden tycks människors rättigheter inte längre stå i fokus och vara ett mål i sig. Snarare förvandlas de till medel för att uppnå ekonomisk tillväxt. Ett exempel är beskrivningen av delmål 2: Att människor kan utbilda sig och arbeta för sin egen försörjning är inte enbart en förutsättning för tillväxt utan är också avgörande för känslan av egenmakt hos den enskilde. Utifrån ett rättighetsperspektiv och regeringens individfokus borde väl utbildning vara en mänsklig individuell rättighet som ska uppfyllas för alla oavsett vad detta eventuellt kan leda till? I enlighet med rättighetsperspektivet bör biståndet enligt samma logik stärka kvinnors ekonomiska rättigheter, i första hand för att de är viktiga i sin egen rätt, inte för sitt eventuella bidrag till den ekonomiska tillväxten. Vad får det annars för konsekvenser om vi kommer fram till att utbildning och jämställdhet inte skulle leda till ekonomisk tillväxt? I Forum Syds remissvar kan vi läsa bland annat följande: Världen står inför en rad enorma utmaningar och det är centralt att biståndet förhåller sig till dessa för att effektivt kunna bidra till positiva förändringar. Några av dessa stora globala utmaningar, som bör tas upp i plattformens omvärldsanalys, är: Jag tar bara upp en av dem: Miljö- och klimatförändringar som redan påverkar miljoner människors liv och på ett fundamentalt sätt kan komma att förändra själva grunden för människors försörjning. Fler och fler omfattande analyser (t ex IPCC, IAASTD) pekar på att business as usual, till exempel när det gäller utnyttjande av naturresurser inklusive jordbruk och klimatpåverkande utsläpp, är ett alternativ. Med det kommer vi naturligt in på vår reservation 10 om enprocentsmål, klimatfinansiering och ekosystem. Jag passar på att yrka bifall till den på en gång. Vi står naturligtvis bakom också alla våra övriga reservationer. Det behövs en nystart för biståndet som en del av en hållbar politik för global utveckling. I det perspektivet är det positivt med ett samlande dokument. Men frågan är om det dokument vi debatterar är tillräckligt. Jag tror inte det, och jag tror att vi efter valet tyvärr kommer att få fler kapitel i den biståndspolitiska såpoperan. Det finns ingen anledning att inte ändra i ett dokument med klara brister. Jag hoppas dock att processen ska vara inkluderande och att vi precis som i PGU 2003 kan hitta en modell med bred uppslutning i . De globala utmaningarna kräver , mer än , en samstämmig politik och ett bistånd som effektivt kan stödja förändringsaktörer, omställning och hållbar utveckling. Och biståndet ska vara just bistånd, fritt från dolda avräkningar och kortsiktiga egenintressen. ska upprätthålla enprocentsmålet och ha en öppen redovisning av klimatfinansieringen. Den ekologiska dimensionen av hållbar utveckling måste sätta ramarna för övrig utveckling. En analys bör genomföras och riktlinjer utarbetas för hur svenskt bistånd ska stödja en ekonomisk utveckling som inte urholkar naturkapital och minskar ekosystemens förmåga att leverera tjänster. Tillväxt kan inte ses som ett mål i sig utan snarare som ett medel för att uppnå biståndets olika målsättningar om en hållbar utveckling. För oss är det uppenbart att den biståndspolitiska plattformen tydligare måste lyfta fram insatser för förnybar energi, energieffektivisering och hållbar vatten- och livsmedelsförsörjning. Det behövs en utvecklad politik för att visa hur miljö- och klimatpolitiska styrmedel kan gynna marknader och hur ett hållbart utnyttjande av naturresurser också är en garanti för hållbara jobb. Svenskt bistånd måste i större utsträckning stödja kapacitetsutveckling av de institutioner i utvecklingsländerna som arbetar med långsiktiga hållbarhetsfrågor. 3 (SD): Vi står självfallet bakom samtliga våra reservationer, men för tids vinnande väljer jag att yrka bifall endast till reservationerna 7, 19 och 21. Tanken som regeringen har med att ta fram en biståndspolitisk plattform anser jag är god. Biståndet har varit alldeles för spretigt och svåröverskådligt, och all typ av förbättring vad gäller styrning och uppföljning är därför välkommen. Jag tycker faktiskt inte att Socialdemokraterna kan stå här och skryta om bra styrning. Hade de varit bra på det hade vi redan haft bra styrning. Jag välkomnar de förbättringar som regeringen försöker göra. Men om en ny plattform ska tas fram och kunna göra någon typ av långsiktig nytta anser jag givetvis att det är viktigt med en bred förankring och uppslutning hos både politiska partier och det civila samhället. Annars är det ganska meningslöst att presentera en biståndspolitisk plattform några månader före ett val där nuvarande regering knappast kan anses sitta säkert. Där tycker jag att regeringen har brustit i framtagandet av plattformen, vilket jag också framfört i ett yttrande. Men står vi här och har den plattform vi har. Då vill jag passa på att vidare framföra rent sakligt vad jag anser vara bra och mindre bra med den plattform vi har och vad vi skulle vilja lyfta fram mer eller på annat sätt. I den biståndspolitiska plattformen talar regeringen om att den viktigaste målgruppen för svenskt bistånd, den grupp som det främst ska riktas till, är kvinnor och flickor samt att det svenska biståndet ska leda till förbättrade levnadsvillkor främst för denna grupp. Det låter givetvis fint, och jag förstår att tanken är god, eftersom kvinnor och flickor är en särskilt utsatt grupp. Men anser att en bättre formulering är att det svenska biståndet ska leda till förbättrade levnadsvillkor för alla särskilt utsatta grupper oavsett kön. Vi instämmer såklart i att det behövs insatser riktade till just kvinnor och flickor, eftersom det är en särskilt utsatt grupp. Men fokus ska ligga på att verka för universella mänskliga rättigheter. I de fall någon grupp förvägras att åtnjuta dessa rättigheter ska det svenska biståndet verka för just lika rättigheter. Att uttrycka det på det sätt som regeringen gör menar vi låter alltför exkluderande gentemot män och pojkar, som också givetvis kan vara utsatta i vissa fall och i särskilda situationer. Det kan exempelvis ha att göra med extrem fattigdom, religiös tillhörighet eller sexuell läggning. I många länder som det svenska biståndet riktas till är också familjen central, och för att bekämpa fattigdom kan det vara viktigt att se till familjen som en helhet när man arbetar för förbättrade levnadsvillkor. Från tar vi ofta upp vikten av att förbättra människors grundläggande levnadsförhållanden för att de sedan ska kunna åtnjuta andra rättigheter, verka för andra rättigheter i samhället och i sin omedelbara omgivning och även påverka politiskt. Det är därför positivt att regeringen nu under delmål 2 i den biståndspolitiska plattformen tar upp vikten av förbättrade möjligheter för fattiga människor att bidra till och dra nytta av ekonomisk tillväxt och erhålla till exempel god utbildning. till helheten av det svenska biståndet anser vi dock att de medborgerliga och politiska rättigheterna samt stödet till politiska institutioner och myndigheter ovanifrån upptar ett oproportionerligt stort utrymme. Vi anser att man inte når fram till de mest fattiga och utsatta människorna. Vi anser det viktigt att komma ihåg att även rätten till en skälig levnadsstandard, rätten till utbildning och rätten till hälsa är grundläggande mänskliga rättigheter. Insatser för exempelvis tillgång till rent vatten, grundläggande sanitet, utbildning och förbättrad hälsa är också insatser för att främja mänskliga rättigheter. Jag tycker ibland att man saknar rättighetsperspektivet lite när det gäller den här typen av insatser. Jag vet att regeringen lyfter fram det i plattformen, och det ser jag väldigt positivt på, men jag anser inte att det har gjort något avtryck i den praktiska politiken. Det hoppas jag verkligen att det ska göra . är det som jag ser det en mycket tydligare ekonomisk prioritering av och inriktning på medborgerliga och politiska rättigheter och stöd till statliga institutioner och myndigheter. Vi ifrågasätter om det verkligen bidrar till biståndets huvudmål, att ge grundläggande förutsättningar för människor som lever i fattigdom och förtryck att förbättra sina levnadsvillkor. Att människor kan arbeta för sin egen försörjning och få tillgång till utbildning menar även regeringen i biståndsplattformen inte enbart är en förutsättning för tillväxt utan också är avgörande för den enskilda människans egenmakt. Vi tycker att det här är viktigt för att människor sedan också ska kunna främja och verka för andra rättigheter. Regeringen lyfter också fram vikten av jämställdhetsarbete, och det tycker vi givetvis alla är väldigt viktigt. Jag får uppfattningen att man ofta talar om kvinnors deltagande på den formella arbetsmarknaden, om motverkande av ekonomiskt utanförskap och om deltagande i utbildning. Men jag tror att det är lite svårt för många av de fattigaste och mest utsatta kvinnorna att börja där. Om man inte ger kvinnor de mest grundläggande förutsättningarna undrar jag hur de över huvud taget ska kunna delta i utbildning eller vara tillgängliga på arbetsmarknaden. ägnar många kvinnor i utvecklingsländer en stor del av sin tid åt överlevnad i form av att exempelvis hämta vatten och trygga livsmedelsförsörjningen för familjen. Det råder ofta bristande sanitetsförhållanden som bidrar till ohälsa. Allt detta hindrar utvecklingen för kvinnor. Flickor väljer till exempel hellre att stanna hemma än att gå till skolan på grund av avsaknaden av grundläggande sanitet på skolan. Det här är någonting som jag har tagit upp i debatter. ser jag att man faktiskt har nämnt detta i plattformen, och det är jag väldigt glad över, men jag har fortfarande inte sett att det skulle ha gjort något avtryck i den praktiska politiken och de ekonomiska prioriteringarna. Jag ser detta mer som fina ord som man väljer att ta med. Det blir intressant att följa utvecklingen och se om det här nu kommer att göra skillnad i prioriteringarna, till exempel vad gäller hur mycket man ska satsa på vatten och sanitet. Jag tycker att regeringen i det svenska jämställdhetsarbetet och i internationella sammanhang mycket tydligare ska lyfta fram detta samband i arbetet för att skapa förutsättningar för fattiga människor, däribland kvinnor, att förbättra sina levnadsvillkor. Detta är också någonting som organisationen ofta lyfter fram som otroligt viktigt. Vad gäller jämställdhet har vi även i betänkandet ett yrkande från den allmänna motionstiden om mänskliga rättigheter, där vi lyfter fram vikten av att motverka våld mot kvinnor och människohandel.