prot · H10958 · 2014-01-22 00:00:00 — Tyvärr har det varit svårt att gå långt tillbaka i tiden därför att det har saknats handlingar kring de flesta andra regeringarna bakåt i tiden. Vad vi kan konstatera är att det inte finns någon grund för att peka på några formella eller konstitutionella brister i den nuvarande regeringens eller tidigare regeringars samordningsfunktioner. På vanlig svenska sköts det med andra ord bra. Vi har lärt oss hur det hela fungerar mer i detalj, och vi kan konstatera att samordning inte är någon ny företeelse. Regeringar har behövt en samordningsfunktion mellan departement, och när man inte har haft egen majoritet har man också behövt samordning mellan olika partier. Huvudanledningen till detta är naturligtvis att man vill lösa politiska meningsskiljaktigheter. När man kompromissar mellan kloka förslag blir slutprodukten ibland faktiskt bättre än något av de ingående ursprungsförslagen. Därför är det klokt att vår regeringsform ger regeringarna stora möjligheter att driva arbetet på det sätt som de själva finner lämpligt. Det gör att inte sätter upp en massa regler som gör det svårt för olika regeringar att genomföra den politik som man har gått till val på. Demokratin i fungerar ju på det sättet att det är den regeringskonstellation som vinner valet som ska ha möjlighet att genomföra sin politik. 46 (FP): har det skett en traditionell granskning av statsrådens tjänsteutövning och handläggningen av regeringsärendena. För lyssnaren kan det översättas till att försöker svara på frågan: Hur följer lagen i sitt ordinarie arbete? Granskningen har gjorts på områden där KU brukar följa regeringen, till exempel regeringsprotokoll, vem som tjänstgör i och utnämningsmakten. Det har också gjorts några nedslag i förvaltningsärenden. granskningar har lämnat efter sig några frågeställningar som tas om hand i och med detta betänkande, till exempel om så kallad pusselläggning har blivit vanligare som sekretessgrund och om samordningsfunktionens organisation och arbete kan sägas uppfylla de konstitutionella krav som ställs på övriga enheter i . Ställningstagandena i betänkandet är eniga, och min sammanfattning av granskningen är att arbetet i fungerar väl. Jag tänkte uppehålla mig vid tre områden i betänkandet och börjar med utnämningsmakten. kunde vi jämföra utnämningar av myndighetschefer med Socialdemokraterna och med alliansregeringen. Vi såg då att jämställdheten på området gått tydligt framåt från att med Socialdemokraterna ha legat på kvinnor och män till att alliansregeringen lyckats rekrytera i stort sett lika många kvinnor som män till myndighetschefer. kan vi se att denna trend med närmast fullständig balans håller i sig. har faktiskt majoriteten, , av utsedda myndighetschefer varit kvinnor. När det gäller rektorer för universiteten har fem av åtta varit kvinnor. Även om det inte är riktigt lika fin balans när det gäller utlandsmyndigheterna ser vi att det går framåt även där, från kvinnor . Jämställdhet är en viktig fråga för , och på detta område kan vi alltså glädjas. Utskottet har också tittat på politisk bakgrund för att se om det kan finnas en tendens att gynna personer med samma partitillhörighet. Vi kan se att andelen med politisk bakgrund som har rekryterats har ökat något. Men andelen är fortfarande lägre än vad fallet var under . Att ha politisk erfarenhet ska inte vara ett hinder för att kunna bli utsedd till en post. Tvärtom kan erfarenhet från politiskt arbete vara en stärkande merit för vissa uppdrag, men det är viktigt att det inte enbart är personer med samma partitillhörighet eller bara personer med partimedlemskap i regeringspartierna som kommer i fråga. På den punkten får regeringen godkänt. Det är varierande bakgrund och partitillhörighet hos landshövdingar och generaldirektörer utsedda . Utskottet följer också upp arbetet med öppna rekryteringar, något som används i hög grad och syftar till att bredda vem som kan bli aktuell för en tjänst. Utskottet menar att det vore värdefullt om regeringen vid lämpligt tillfälle gör en noggrann utvärdering av vilka effekter de öppna rekryteringsförfarandena har. har vi EU-val. Då väljer vi ledamöter i . Dessa personer är svenska folkets direkta representation och beslutsfattare i EU. Medborgarna och länderna representeras också genom sina regeringar i ministerrådet. Inför varje ministerrådsmöte ska ansvarig minister samråda med . Frågan är då: Tar ministrarna detta krav på samråd med , alltså det nationella parlamentet, på allvar? Ja, det måste man säga. KU har kommit fram till att statsrådens närvaro i är hög. Vi ser också att regeringen allt oftare kommer till utskotten för information och överläggningar i EU-ärenden. Slutligen har vi kommit fram till frågan om pusselläggning. Frågan är om pusselläggning allt oftare anges som skäl för att inte offentliggöra en handling. Denna fråga uppkom efter att statsministern vid förra årets granskning nämnde att det har blivit alltmer aktuellt att bedöma vilka uppgifter som skulle kunna utgöra ett hot mot rikets säkerhet om de blir offentliga. Han sade att många till synes harmlösa uppgifter som finns i kan, om man lägger samman dem, ligga till grund för en kartläggning av den centrala statsledningen. Utskottet har under granskningen av pusselläggning som skäl för sekretess fått veta att antalet begäran om att få ta del av allmänna handlingar har ökat, och uppfattningen är att framställningarna också har blivit mer omfattande och inte sällan avser längre tidsperioder och utdrag ur databaser. har gått igenom samtliga ärenden där regeringen har beslutat om utlämnande av allmän handling. Av 71 beslut om sekretess har så kallad risk för pusselläggning varit grund för sekretess i enbart 2 ärenden, vilket är en mycket begränsad omfattning. Granskningen har alltså visat att risk för pusselläggning inte är ett sekretesskäl som regeringen använder i onödan. Om jag ska försöka mig på en sammanfattning av ett betänkande på 400 sidor kan jag säga att man i årets granskning inte har funnit några anmärkningsvärda brister i . Naturligtvis finns det alltid saker som kan förbättras, men arbetet fungerar i stort sett som tänkt. Jag tackar er i för att ni än en gång tagit er igenom kartonger av dokument och proffsigt genomfört den administrativa granskningen. Avslutningsvis yrkar jag på godkännande av utskottets anmälan. 47 (C): har med hjälp av utskottets kansli genomfört en ganska omfattande granskning av statsrådens tjänsteutövning och regeringsärendenas handläggning. Det mesta av granskningen omfattar . Men en del, bland annat granskningen av regeringens samordningsfunktion, går längre tillbaka. Där jämförs hur samordning mellan olika partier skett historiskt. Huvudintrycket är att regeringen har kommit mycket väl ut från den här höstgranskningen. sköter sig när det gäller ärendenas handläggning. Det är ordning och reda i handlingar, och handläggningstiderna är i huvudsak acceptabla. Ett område där handläggningstiderna varit långa gäller beslut om bildande av naturreservat. Men noterar att departementet redan har gjort en omorganisation för att snabbare kunna ta beslut i de frågorna. När det gäller utlämnande av sekretessbelagda handlingar har tidigare framfört kritik mot . I en del fall har det tagit att få ut handlingar. Vi som är ledamöter i har fått lite mer inblick i de svårigheter som kan finnas när det gäller att bedöma sekretess i utlämnandefrågor, särskilt i sådana utlämnandefrågor där det behövs kontakter och samråd med andra myndigheter för att kunna bedöma möjligheten att utlämna. Vi avslutade i i går ett sådant utlämnandeärende som tagit . Och vi har haft ett utlämnandeärende som innebar flera veckors handläggningstid före beslut. Det kanske i en del fall ger lite inblick i de svårigheter som regeringen har i utlämnandefrågor. När det gäller granskningen av samordningsfunktionen inom regeringen är det alltså en historisk tillbakablick som görs i fråga om hur regeringar sköter samordningen. En del i detta handlar om hur regeringen hanterar det så kallade politikerundantaget i tryckfrihetsförordningen. Det gäller alltså frågan om vad som är allmänna handlingar och kraven på diarieföring. konstaterar att de ställningstaganden som görs i samordningsfunktionen inte är formella regeringsbeslut. Det påverkar bedömningen av om det är allmänna handlingar. har ingen kritik när det gäller hur regeringen sköter samordningen. Samordningen sköts på ett bra sätt. Man får närmast uppfatta det som ett beröm åt regeringen, eftersom alla partier i är överens om det ställningstagandet. har också granskat de synpunkter som Lagrådet har på olika lagstiftningsförslag. KU har funnit att regeringen tar till sig Lagrådets synpunkter. I de fall man inte har följt synpunkterna har man argumenterat och förklarat varför man inte följt Lagrådet. Det är naturligtvis bra att man gör det. KU har granskat hur regeringen sköter utnämningsmakten. Den granskningen visar att könsfördelningen bland utnämnda chefer för statliga förvaltningar är jämn. Detta ser naturligtvis positivt på. KU har granskat hur regeringen sköter samrådet med när det gäller EU-frågor och vilka som företräder regeringen vid möten i . KU har funnit att regeringen vinnlägger sig om att förankra sina ställningstaganden inför beslut i . KU noterar också att det har varit en bra form att använda telefonsammanträden för att informera och samråda med vid pågående förhandlingar i . Sedan företräds regeringen av statsråd vid möten, vilket lyfts fram som något positivt. granskning av regeringen slutar med ett betänkande som vi i alla partier är helt eniga om. Att granskningen dessutom visar att regeringen i de avseenden som vi har tittat på den – det handlar alltså om hur man handlägger ärenden inom regeringen – har skött sig bra är naturligtvis glädjande. Jag yrkar på godkännande av anmälan. 48 SKÅNBERG (KD): Är det möjligen så att de få som finns i kammaren och i är politiska nördar som sysslar med grundlag och som går i gång på detta? Låt mig formulera det så här för alla som lyssnar via tv eller som sitter på läktaren – det är visst ingen på läktaren: Vi har i kommit fram till att den yttersta makten i finns i det inre kabinettet. Ja, det var inte konstigare än så. Det inre kabinettet är de fyra personer som kröp ned i en badtunna hos : partiledarna i Alliansen. Det är sådana saker som vi sysslar med. Vad är det som är regeringens uppgift? Hur är det reglerat i grundlag och i förordningar? Avviker regeringen från detta? Vi har i enighet gått till botten med svåra saker. Jag skulle vilja säga att det som har varit svårast, potentiellt i alla fall, har varit frågan om den politiska samordningen inom . trodde jag nog, personligen, att detta kunde bli en riktig knäckfråga. Hur ska vi lösa frågan om det nödvändiga samarbetet och den samordning som måste finnas inom ett regeringskansli? Vad är syftet? Och hur ska detta ske? Där har gått till botten och i enighet kommit fram till riktlinjer för hur den politiska samordningen inom ska ske. Syftet med samordningen är att lösa problem med politiska meningsskiljaktigheter. Det måste göras. Vi kan inte se att vi får en majoritetsregering inom överskådlig framtid. Vi har inte haft det. Vi är tvungna att lita till minoritetsregeringars möjligheter att samordna eller att knyta flera partier till samordningskanslier. Det handlar om att underlätta förankring av beslut i riksdagsgrupperna så att vi ytterst har med oss. När KU nu har granskat detta visar det sig att det har funnits en politisk samordning . Ända sedan det kontraktsparlamentariska samarbetets tid och 1970-talets borgerliga regeringars tid har det varit samordning även om den har varit förlagd i fackdepartementen. är samordningen förlagd inom Statsrådsberedningen. Nuvarande regering har valt den samordningsfunktion som den själv har ansett lämplig, i likhet med alla tidigare regeringar. Så ska det vara. Det överensstämmer enligt utskottet väl med regeringsformens krav. Vi har tillsammans med våra utomordentligt duktiga tjänstemän som har berett ärendet i botten för, såvitt jag vet, första gången i 200-åriga historia kommit fram till sju olika punkter som ska vara tillfredsställande lösta för den politiska samordningen inom . För det första ställer regeringsformens princip om kollektivt beslutsfattande krav på att beslutsformerna i regeringen säkerställer dels att ärendena blir omsorgsfullt beredda och riktigt avgjorda, dels ett underlag för utkrävande av ansvar. För det andra ställer regeringsformen vissa krav på den organisatoriska regleringen av regeringsarbetet. Här finns ett särskilt inre kabinett. regeringsform hävdades att statsrådskretsen borde utvidgas väsentligt och att det inom kretsen borde bildas ett särskilt inre kabinett. Det är alltså inte något som alliansregeringen har hittat på och tagit ur egen fatabur. För det tredje har kommit fram till att det i regeringsformen finns ett beredningskrav. Kravet, som är ett karakteristiskt och betydelsefullt inslag i svensk beslutsprocess, ställs vid beredningen av regeringsärenden. För det fjärde ställer offentlighetsprincipen och andra grundlagsfästa tryckfrihetsrättsliga principer krav på hur allmänna handlingar ska behandlas. Det gäller alldeles speciellt om det finns möjlighet till undantag för oss politiker. Ja, det finns ett sådant politikerundantag i tryckfrihetsförordningen. Det innebär att ett partipolitiskt agerande kan falla utanför det som är allmän handling. För det femte finns i bland annat arkivlagen och förvaltningslagen vissa offentligrättsliga krav avseende arkivering och dokumentation. Arkiv ska bevaras, hållas ordnade och vårdas så att de tillgodoser rätten att ta del av allmänna handlingar. För det sjätte tilldelar regeringsformen och andra lagar regeringen dubbla roller. Dels styr regeringen riket genom att besluta i styrelseärenden, till exempel propositioner och förordningar. Dels är regeringen högsta myndighet för vissa förvaltningsärenden, till exempel tillstånd och överklaganden. För det sjunde är statsministern chef för , som utgör en enda myndighet, och för Statsrådsberedningen. Sammanfattningsvis kan jag säga att de huvudsakliga frågeställningarna om samordningsfunktionens roll i regeringsarbetet och tillhörande dokumentationskrav som har belysts i det här ärendet granskas alltså av oss i utskottet . Det kan finnas skäl att komma tillbaka och granska ytterligare, men har vi ordentligt gått till botten med under vilka förhållanden samordningsfunktionen lever, verkar och granskas vid Statsrådsberedningen. 49 (S): Vi vet att förtroendet för demokratin i hög grad beror på om människor känner tillit till demokratins företrädare och till de demokratiska arbetsformerna. Därför är debatten , som flera tidigare talare har berört, viktig. Målet med granskning av statsråd och regering är att långsiktigt främja en väl fungerande och vital demokrati. Den konstruktiva kritik som riktas mot nu sittande regering har vi alla nytta av oavsett partifärg. Jag vill själv rikta ljuset mot två principiellt viktiga frågor i betänkandet, dels frågan om regeringens remisser till Lagrådet, dels frågan om hur regeringen handlägger förvaltningsärenden. Båda frågorna berör tempot och kvaliteten i regeringsbesluten och därmed själva grunden för en väl fungerande demokrati. Först några ord om regeringens remisser till Lagrådet. Det är som senast granskade Lagrådet, och därför är detta ett viktigt inslag i betänkandet. I stort kan sägas att regeringens samspel med Lagrådet fungerar väl men att , liksom i tidigare granskningar, ändå ser en potential till förbättring. Ett viktigt påpekande, som har gjort förr, handlar om att alla lagförslag bör remissbehandlas ordentligt och att det ska ske skriftligt – inte bara genom ett remissmöte. Även om det ibland finns goda skäl att skynda på en beslutsprocess måste remissbehandlingen få ta sin tid. Det här är en anmärkning som tål att upprepas, inte minst mot bakgrund av att remissbehandlingen har en så central betydelse i det svenska statsskicket. Vi måste ständigt påminna oss om att har ett politiskt system där beslut mycket snabbt kan klubbas igenom i , i synnerhet under en majoritetsregering. har inte, som många andra länder, institutioner som skapar särskild tröghet i beslutsprocessen eller som balanserar parlamentets makt, till exempel tvåkammarsystem eller system med maktdelning. I den här situationen är det just remissbehandlingen som ska vara gruset i maskineriet. En noggrann remissbehandling i kombination med en omsorgsfull beredningsprocess i är vad som krävs för att ge tid till eftertanke och för att upprätthålla kvalitet och legitimitet i besluten. En annan punkt där ser en potential till förbättring gäller hur remisser till Lagrådet ska hanteras i de fall då ett stort antal lagförslag förs samman under ett paraply i budgetpropositionen. Liksom tycker vi att det är en fråga som är väl värd en särskild kommentar. En tydlig trend är att regeringen presenterar allt fler lagförslag i budgetpropositionen. Från oppositionens sida har vi pekat på att det finns problem i den utvecklingen. När många lagförslag förs samman i budgetpropositionen, och klubbas med ett enda klubbslag, blir det svårare för att granska och påverka enskilda lagförslag. kan tappa i makt och inflytande. Men oavsett vad vi som enskilda partier anser om att lägga fram lagförslag i budgetpropositionen, har vi ett gemensamt intresse av att de lagförslag som ligger där ska hanteras så bra som möjligt. I linje med detta påpekar i granskningen att lika höga krav ska gälla för de lagförslag som lämnas i budgetpropositionen när det gäller lagrådsgranskningen som för de lagförslag som lämnas i andra propositioner. Det är också viktigt, säger utskottet, att synpunkter från Lagrådet presenteras konsekvent och informativt i budgetpropositionen. Själva storleken på budgetpropositionen kan annars göra det svårt att hitta Lagrådets kommentarer om enskilda lagförslag. Regeringen måste också tänka på att lämna remisserna till Lagrådet . Ju fler lagförslag som ska hanteras på samma gång i budgetpropositionen, desto viktigare blir hanteringen. Detta om remisser till Lagrådet. Låt mig nu gå över till frågan om förvaltningsärenden. När det gäller förvaltningsärenden har valt att granska 28 ärenden på område. De flesta handlar om naturreservat. Beslut om att bilda naturreservat har överklagats och hamnat på regeringens bord. ger regeringen kritik för att handläggningstiderna i några fall har varit mycket långa. Det är en kritik som verkligen har fog för sig. I nästan hälften av fallen har det tagit att handlägga ett ärende. Vad värre är; i flera ärenden har processen helt och hållet stannat upp. Det har gått månader utan att ansvarig enhet har gjort något alls. Ett exempel är ett naturvårdsärende från län, som överklagades till regeringen . i lämnade sitt yttrande , det vill säga . De som klagade lämnade sina yttranden , före . Men sedan hände ingenting. Ärendet blev liggande och . Den totala handläggningstiden blev på det sättet i stället . Det säger sig självt att det är till stor skada för såväl offentliga som privata aktörer när ett beslut drar ut på det här sättet. Men det riskerar också att skada medborgarnas tilltro till både regering och miljölagstiftning. När enskilda klagande har kapacitet att avge yttranden ska det inte behöva ta och för . Hur kunde det bli så här? Vår granskning visar att det finns skäl att kritisera . genomförde en omorganisation som innebar att den särskilda enheten för förvaltningsärenden lades ned. minskade antalet handläggare. Resultatet blev att man tappade greppet över ärendebalansen. Stora och komplexa ärenden blev liggande, och när nya handläggare skulle ta vid efter dem som slutat krävdes mycket extra tid. gjorde en utvärdering av sin omorganisation. Man beslutade sedan att återskapa en särskild enhet för förvaltningsärenden. Det var ett bra beslut. Den nya enheten fungerar nu . Bekymren med extremt långa handläggningstider har förhoppningsvis lösts. Det finns ändå skäl, anser jag, att understryka allvaret i det som har inträffat på och att reflektera över hur vi ska se på beslut i förvaltningsärenden ur ett större politiskt och demokratiskt perspektiv. Jag menar att det är angeläget att förvaltningsärenden och deras handläggning får större uppmärksamhet i . är det inte så många förvaltningsärenden som beslutas av regeringen, men desto viktigare är det att de ärenden som ligger på regeringens bord hanteras väl och inom rimlig tid. Det finns mycket att vinna på att prioritera förvaltningsärendena högre än . Det viktigaste argumentet är förstås att långa handläggningstider är till stor skada. Men långa handläggningstider är också något som vållar stor irritation och där regeringen ofta möter enskilda medborgare i direkt kontakt. Här måste vi bygga förtroenden. Vi menar att regeringen bör sätta som mål att vara ett föredöme när det gäller snabb och väl genomförd handläggning av förvaltningsärenden. Om regeringen ska kunna ställa krav på effektivitet hos förvaltningsmyndigheterna måste man själv visa förmåga att fatta beslut inom rimlig tid. : är det många som ställer krav på att regler och processer ska förenklas när det gäller både miljö och byggande. Det brukar motiveras med att förvaltningsbeslut ofta är sega och långdragna. Den här debatten är olycklig, men den speglar de problem med långa handläggningstider som vi har observerat i vår granskning. Jag menar att ett bättre alternativ än att kräva förenklingar i lagar och processer vore att rikta ljuset mot handläggningstiderna i förvaltningsärenden och se till att de får högre prioritet. Det spelar ingen roll hur mycket vi försämrar miljöskyddskrav, kvalitetskrav på bostäder eller medborgares rätt att överklaga beslut så länge ärenden blir liggande i månader utan åtgärd på eller någon annanstans. kritik mot regeringen när det gäller förvaltningsärendena är väl motiverad, och den bör vi alla lägga på minnet. Jag yrkar på godkännande av anmälan. 50 (M): Regeringsformen stadgar att regeringen styr riket och att den är ansvarig inför . konstitutionsutskott har uppgiften att granska hur regeringen sköter sig, hur regeringen arbetar och hur fungerar. Det gör vi här i , som vi hört i debatten, genom allmänna administrativt inriktade granskningar och genom att granska enskilda statsråds tjänsteutövning. Jag vill börja med att påpeka att utskottet är enigt i sina slutsatser. Inledningsvis konstaterar man att regeringen och fungerar väl och utför sina uppgifter inom ramarna för det regelverk som gäller. Regeringen tar ansvar för sina uppgifter. Regeringsmakten utövas på ett formellt korrekt sätt. Det råder god ordning när ärenden handläggs, och det finns en spårbarhet och transparens som gör att till exempel och även andra i efterhand kan granska vad som har hänt. Allt detta är tydliga kännetecken på en ansvarsfull, väl fungerande och rättssäker offentlig administration. Med detta sagt måste vi konstatera att det självklart finns förbättringsmöjligheter. Mina kolleger har redan nämnt en del, och jag kommer att uppehålla mig vid frågor som rör utnämningspolitiken. I debatten påstås då och då lite svepande och slarvigt att bara människor med rätt politisk bakgrund får statliga toppjobb, att partipolitiska meriter är viktigare än kompetens och lämplighet för jobbet. har granskat hur det i själva verket förhåller sig med den saken. Den juridiska grunden är tydlig. Regeringsformen 12 kap. 5 § föreskriver: Vid beslut om statliga anställningar ska avseende fästas endast vid sakliga grunder, såsom förtjänst och skicklighet. Man får alltså inte otillbörligt gynna någon på grund av kön, politiska åsikter, partitillhörighet eller etnicitet. Vi uppmärksammar hur regeringen har följt regeringsformens stadganden, och vi har också tittat på det öppna rekryteringsförfarandet. Vi kan konstatera, som min kollega sade, att andelen utnämnda chefer med politisk bakgrund har varierat , från till . När vi lägger – det är sådana mätserier vi har – och alltså räknar 2013 blir det .