prot · H10970 · 2014-02-19 00:00:00 — Det som forskningen tydligt visar, precis som säger när han pratar om och om vad vi gör för fel i och vad vi bör satsa på, är att kvaliteten på våra pedagoger är det viktigaste. Jag säger inte att vi ska ha stora grupper. Vi vet att de allra minsta barnen inte kan vara i för stora grupper när det gäller anknytning och relationer och så vidare. Men det har i väldigt hög utsträckning att göra med den kompetens som våra pedagoger har. Om man dessutom har varit med och rest med och Helianthus förskolebussar blir kvadratmeter och gruppstorlekar ännu mer malplacerat. I en modern förskola och med rätt kompetens är det inte helt och hållet det som vi ska fokusera på. Däremot är det intressant att se på hur många pedagoger vi har och vilken utbildning de har. 259 (MP) replik: Det här är standardsvar. Självklart beror mycket på vem som är pedagog och hur är. Det är likadant som i skolan. Det säger jag ingenting om. Min ingång var främst barn i behov av särskilt stöd, barn som inte hittar det knä de behöver eller den omedelbara närhet de kräver för att kunna utvecklas. Om av förskolecheferna säger att de inte har den möjligheten är det viktigt. De här barnen blir elever. Ska man satsa, vilket också sades i går, och satsar senare än andra länder, då är det att satsa även på förskolan. har en hel del förskolor speciallärare eller specialpedagoger men långt ifrån alla. Jag är mycket ute i förskolorna eftersom jag från början är förskollärare. Det är alltså en miljö som jag känner till väl. Man hör förskollärarnas frustration över att inte kunna göra det som de skulle kunna göra om grupperna var mindre. Det är någonting som vi verkligen inte får glömma. Vi måste lyssna på dem som är med barnen en stor del av dagen. 260 (M) replik: Det är klart att jag inte kan göra annat än dela oro för de barn som är i behov av särskilt stöd och vill att de ska få vistas i tillräckligt små grupper. För dem är gruppstorleken oftast viktigare än för andra barn. Även jag träffar pedagoger som känner sig frustrerade över att de inte alltid lyckas tillräckligt väl med sitt uppdrag. Eftersom jag själv är pedagog skulle jag vilja säga att det är en yrkessjukdom. Man känner ständigt att man inte lyckas hundraprocentigt med sitt uppdrag och skulle vilja ha bättre förutsättningar för det. I de förskolor som fungerar väldigt väl har de en förmåga att organisera. träffade jag jätteduktiga pedagoger som när vi ställde frågor om hur de organiserade grupperna sade att den frågan egentligen inte går att svara på eftersom de som professionell yrkesgrupp alltid organiserar om grupperna efter de behov de ser att barnen har. De pekade på att de kunde ha grupper som kanske bestod av fem barn, och ännu färre i något fall. De kunde också ha större grupper som fungerade alldeles utmärkt. Vi ska ta den här frågan på största allvar. Vi måste se till att det finns ytterligare specialpedagoger. Antalet specialpedagoger i förskolan har ökat, vilket är mycket glädjande. Det är mycket tack vare alliansregeringens satsningar och dess markering av att vi behöver specialpedagoger i alla de svenska skolformerna. Jag tror att vi genom ökad kompetens och ökad fortbildning av våra pedagoger, genom att höja kvaliteten på våra pedagoger, kommer att bättre kunna arbeta med barnen, speciellt med de barn som är i behov av särskilt stöd. 261 (FP): Egentligen är det väldigt lite som behöver läggas till det som övriga ledamöter har sagt, men låt mig ändå göra det. Den svenska förskolan är unik till sin karaktär och den verksamhet som alltid hamnar i topp när vi gör brukarundersökningar. senaste föräldraenkät visar att av föräldrarna är nöjda. Det kan vi jämföra med en tidigare hög siffra men som dock var lägre. var den siffran . Det är alltså som anser att det är bättre verksamhet nu än 2005. Den svenska förskolan är helt enkelt väldigt bra generellt. Från att ha varit en del av familje- och jämställdhetspolitiken integrerades förskolan genom den nya skollagen och är nu en egen skolform. och Alliansen har höga ambitioner för förskolan. Regeringen har gjort omfattande satsningar och insatser för att göra förskolan ännu bättre. Det har skett i form av vidareutbildning av personalen, forskarutbildning, ny lärarutbildning. Sammantaget har dessa reformer gjort att vi snabbt kunnat se ett ökat söktryck till förskollärarutbildningarna, vilket varit mycket välkommet eftersom bristen på väl utbildade förskollärare är en av de stora utmaningar vi står inför. Till det kommer naturligtvis behovet av karriärreformer och höjda löner även inom förskolesektorn. av alla 1–5-åringar går i förskolan . Andelen barn i åldrarna 3–som är inskrivna i förskolan fortsätter att öka och uppgick till . Samma höst fanns det 90 600 årsarbetare i förskolan, en ökning med 1 700 jämfört med året innan. Trots att fler barn gick i förskolan jämfört med året innan var både den genomsnittliga barngruppens storlek och personaltätheten oförändrad. Den var oförändrad, trots att vi hade ett mycket större antal barn i verksamheten. Till det kommer att det infördes en allmän avgiftsfri förskola även för treåringar. Alla barn ska erbjudas minst i förskolan från och med höstterminen det år de fyller tre. Det görs för att fler barn ska få tillgång till förskolan och för att ingen familj av ekonomiska skäl ska behöva avstå från att låta sina barn delta i verksamheten. Det är en viktig princip om man ser förskolan som barnets rätt och ett medel för att kompensera för olika förutsättningar i olika hem. Både PISA- och Pirlsundersökningarna visar att elever som gått i förskolan har bättre skolresultat än de som inte gjort det. Rätt till heltid i förskolan för alla barn, även för dem vilkas föräldrar är föräldralediga eller arbetslösa, är en fortsatt ambition för mig och . Förskolan är som sagt till för barnen oavsett föräldrarnas sysselsättning. Enligt skollagen ska kommunen erbjuda barnet förskola från det att vårdnadshavare anmält önskemål om det. Ett antal kommuner har som vi hört inte klarat detta. Skolinspektionen får därför tillsynsärenden och kan då besluta om vitesföreläggande gentemot kommunen. bereds i ett ärende om nationell förskolegaranti, något som har drivit och kommer att fortsätta att driva tills den finns på plats. Om kommunen inte klarar sitt åtagande ska familjen få ersättning för att kunna ordna barnomsorgen på egen hand. Jag är skåning – det hörs på min diftong – och kan inte låta bli att lyfta fram tredje stad, . Den är växande och har en extremt ung befolkning. har, trots befolkningsprognoser som länge visat på en ökning av antalet barn i förskoleålder, inte byggt ut tillräckligt med platser. Det har pågått , det är ingen ny tendens, och även byggs det färre platser än vad det faktiska behovet är. I kunde vi höra arga föräldrar, ledsna föräldrar, uppgivna föräldrar, gråtande föräldrar, föräldrar som hade sagt upp sitt arbete för att de inte fick någon barnomsorg. har man i denna kommun, den tredje största i , en väldigt njugg inställning till privata alternativ, vilket hade kunnat vara en del av lösningen vad gäller antalet platser. Det hade också kunnat ge ökad valfrihet till föräldrar och barn. Socialdemokraterna har styrt i följd. De senaste mandatperioderna har de dessutom gjort det tillsammans med vapendragarna och . De har alltså kunnat fatta precis vilka beslut de velat och har absolut ingenting att skylla på. Men uppenbarligen är de inte kapabla, och de är totalt ansvarslösa när det gäller en av kommunens grundläggande uppgifter, att ge omsorg och utbildning till barnen och ge föräldrarna möjligheter att verka där. är ett tydligt exempel, herr talman, på hur Socialdemokraternas, och förskole- och skolpolitik ser ut i realiteten, inte bara i vackert skrivna reservationer. Den är ett förödande slag mot alla barnfamiljer i , och jag hoppas att vi efter valet kan få till stånd en ändring även i . Jag yrkar bifall till utskottets förslag i betänkandet och avslag på reservationerna. I detta anförande instämde (M). 262 (S) replik: tar i så det smäller. Vissa saker bestämmer regeringen över och andra saker bestämmer kommunerna över. kan staten inte ha synpunkter på den kommunala verksamheten eftersom det är kommunen som bestämmer. Andra gånger kan nationella politiker ha synpunkter på den kommunala verksamheten. Jag måste erkänna att jag inte känner till förutsättningarna i . Jag känner inte heller till förutsättningarna i , men vi har en kamrat närvarande på Göteborgsbänken, och jag kan konstatera att klarar platsgarantin. Det har de gjort . Man har bekymmer i och därför att det är snabbt växande städer. är också en kraftigt segregerad stad med stora utmaningar. Det påverkar naturligtvis prioriteringar som man måste göra i kommunalpolitiken och den kommunala verksamheten. Men det är inget försvar för att platsgarantin inte fungerar i de städerna eller i andra städer. Jag kan ta som exempel. I har kommunledningen tillskapat 1 000 nya förskoleplatser under bara . Det beror på att växer oerhört snabbt. Man har klarat det. Det görs enorma ansträngningar just i de växande städerna. Men det kan finnas många faktorer som gör att man inte klarar platsgarantin. Det är vårt besked från Socialdemokraterna nationellt. Fungerar den inte ska den förtydligas ytterligare. Vi får vänta och se vad propositionen innehåller. Sedan kan vi ta den diskussionen. 263 (FP) replik: Vi har 290 kommuner i , så vi kan stå och bolla kommuner mellan oss hur vi vill, . Faktum är att platsgarantin inte har fungerat i . Vi har haft en befolkningsökning i . Den är lätt att förutse, eftersom den har sett likadan ut . Trots detta har vi gråtande föräldrar, ledsna föräldrar, arga föräldrar, föräldrar som har sagt upp sig på arbetet för att de inte får barnomsorg – i en kommun som har varit styrd av socialdemokrater , den senaste perioden med god hjälp av och . Det är klart att jag är upprörd när jag ser på detta förfall i en kommun som skulle kunna ha en så oändlig potential. säger att det är den kraftiga segregationen som är problemet. Men det har sett likadant ut i . Den socialdemokratiska ledningen har inte förmått råda någon som helst bot på detta. Jag kan åter hälsa att det är jättefint med platsgaranti och att vi verkligen hoppas att vi får den på plats. Dessutom har vi nu ett lagkrav som ska skrivas in om att resursfördelningen ska ske på ett bättre sätt än vad som varit fallet. Resursfördelning och platsgaranti är jättebra, men till syvende och sist borde kommunen ha tagit itu med detta . 264 (S) replik: Min och vår uppfattning är att alla kommuner som inte klarar platsgarantin borde göra stora ansträngningar för att klara den. Det gäller oavsett vilken majoritet som styr kommunen. Där den inte gäller ska den påtalas och förtydligas. Det finns , som själv sade, möjligheter att utfärda sanktioner mot kommuner i detta sammanhang. Men jag tror att man ska ha en utgångspunkt klar för sig, även i den debatt som eventuellt kommer om en proposition kring platsgarantin: Det finns inte någon kommun i som inte försöker klara platsgarantin. Det är min uppfattning. Jag tror inte att det sitter kommunalpolitiker runt om i och säger att de struntar i detta. I varje fall där man inte klarar platsgarantin finns det säkert flera olika anledningar till att så inte är fallet. Jag tror inte att man medvetet prioriterar bort att erbjuda förskoleplatser till familjer som är i behov av det, och jag tror att de kommunalpolitiker vi har är ganska kloka och ser vad det är man behöver göra. Men det kan variera mellan kommuner. Det kan finnas överklaganden som gör att man inte kan bygga. Det kan ske en snabb befolkningstillväxt. Det kan finnas andra utmaningar som kommunen möter och som gör att man kanske inte har de resurser som behövs. Vårt besked är att platsgarantin gäller och att den behöver förtydligas. Vi får se vad en eventuell proposition innehåller när den kommer och ta ställning till den då. 265 (FP) replik: räknade upp en mängd ursäkter för att vissa inte lever upp till platsgarantin, som han säger att alla borde leva upp till den. Jag tror att det är precis detta som är problemet. När det väl kommer till kritan och ska prioritera i sin kassa går inte pengarna till förskoleplatser. Det är uppenbart. Det är därför vi har gråtande föräldrar och föräldrar som blivit tvungna att säga upp sig från arbetet. När det väl kommer till kritan prioriterar inte Socialdemokraterna, i barnfamiljerna. 266 i (C): Jag börjar med det formella och kanske också lite tråkiga. Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet och avslag på motioner och reservationer. Precis som vi har kunnat höra från mina två allianskolleger är förskolan den första viktiga grundstenen i det livslånga lärandet. Det engagemang som både och visat går inte att missta sig på. Det här är en fråga som engagerar oss och alliansregeringen på allra bästa sätt. Den svenska förskolan är något att vara stolt över. När var socialminister byggde man ut barnomsorgen i , framför allt för barnens möjligheter, men givetvis också för föräldrarnas möjligheter att delta i arbetslivet. Valfriheten var en viktig fråga då, precis som . Jag vill gå bakåt i tiden och ge lite av min egen personliga erfarenhet. Till de tillfällen som man som förälder minns allra klarast hör kanske det första besöket på förskolan. Jag minns hur förskolläraren besökte oss i vårt hem och pratade med oss om det viktigaste vi hade, nämligen dottern. Jag minns hur man så professionellt arbetade med det pedagogiska ansvaret, men också omsorgen och tryggheten. Jag kan alltid minnas och och deras knän som fanns när någon hade slagit sig, men också sångstunderna och alla andra olika delar som på olika sätt format en. Det var verksamheter som var viktiga då på i och som är det . Jag vet också att det finns ganska många kvar som fortfarande arbetar och trivs bra i den verksamheten. Det är så viktigt att den där helheten finns för att stimulera utveckling och lärande i en trygg miljö. och alliansregeringen har gjort ett stort antal saker också för den första delen av utbildningskedjan, till exempel kompetensutveckling av förskollärare, det så kallade Förskollärarlyftet, där även barnskötare och förskolechefer varit en del, översynen av läroplanen med ett förstärkt pedagogiskt uppdrag, skollagen, som väldigt tydligt markerar det första steget och hur viktig förskolan är, och forskarskolor för förskollärare. Det finns en ganska lång rad saker som man gjort för att stärka kvaliteten. Det finns såklart också ett stort antal utmaningar. Barn i behov av särskilt stöd har redan nämnts i debatten vid flera olika tillfällen. Man har satsat på kompetensutveckling för förskollärare för att både upptäcka barn i behov av särskilt stöd och ge verktyg att möta det särskilda behovet. En annan del som lyfts fram handlar om jämställdhet. Vi har en utmaning: att locka fler män att vilja arbeta i den svenska förskolan. Men det handlar också om arbetet tillsammans med barnen, om att ge flickor och pojkar samma möjligheter. Den stora snackisen har blivit: Hjälp – man tar bort taket för barngruppers storlek! Men lyssna på vad det heter, nämligen allmänna råd för ökad måluppfyllelse. Man trycker än hårdare på behovet av att göra barnkonsekvensanalyser, att inte fastna i kvantitativa mått där man räknar antalet barn utan titta på ett antal olika aspekter som främjar kvalitet. Kompetensförsörjningen är en annan utmaning. Det är klart att det känns förtroendeingivande att intresset för förskollärarutbildningar har ökat . Man ser arbete i förskolan som en framtida yrkesmöjlighet som man också ser fram emot. Det är bra. Jag gjorde ett besök i en förskola. Jag har inte kallat det för en förskoleresa, , men det var däremot en skolresa där förskolan ingick som en viktig del. Jag besökte en förskola i , som är min valkrets. Jag hade ett möte med förskolechefen. Jag träffade förskollärare som är ansvariga för det pedagogiska utvecklingsarbetet i verksamheten. Ett viktigt medskick var den goda kvalitet och det fantastiskt genomarbetade arbetssätt man hade från både ledningens och pedagogernas sida men också: Sluta tala om barngruppernas storlek. Låt oss tala om det viktiga, som är kvaliteten. Jag tycker att det är bra att det är borttaget ur de allmänna råden. Barn är olika. Därför är, som vi talat om tidigare i debatten, en resursfördelning som utgår från barns behov oerhört viktig att arbeta med. Den flexibilitet, utvecklingskraft och anda som jag mötte på den förskolan är något som jag bär med mig som en kraftkälla som ger inspiration för att angripa och jobba vidare med de utmaningar som vi ser och de problemställningar vi fortsatt kan se. Jag kan också uppleva – och kanske det låter lite hårt – att det ibland klagas på ett ibland obefogat sätt och att man talar om sin egen verksamhet som om det vore barnpassning. Det är oerhört viktigt att vi kan lyfta fram alla de goda exemplen. Det finns så många med god kvalitet som har ett helt annat synsätt. Låt mig tala som värdegrundsarbetet i förskolan och demokratiuppdraget, som är en viktig del. Jag skulle vilja läsa upp hur man arbetar på , för jag har sett det i verksamheten. Jag tycker att orden är väldigt viktiga, och jag vet att det stämmer med verksamheten. Man säger: Rosenhaga förskola arbetar utifrån barns glädje och reflektion över sitt eget och andras lärande där demokrati är det viktigaste arbetsområdet och utövas på ett sådant sätt att lärandet och lyssnandet vidgar våra perspektiv. Vi arbetar utifrån intentioner där förskolans barnråd är ett viktigt redskap i demokratins anda. Förskolan strävar efter en jämställd vardag där allas intressen ska höras och respekteras. Vi vill synliggöra barnen i samhället och också vara en kulturell och social mötesplats i samtidens/framtidens förskola. Med de orden vill jag tacka för debatten där vi på olika sätt från allianspartierna, också , har visat på behovet av en god kvalitet i förskolan och alla barns möjligheter till utveckling. I detta anförande instämde (M). 267 (KD): Vi är mycket stolta över vår förskola i . Vi är stolta över våra professionella pedagoger och vår svenska modell. Andra länder tittar avundsjukt på det svenska konceptet, och vår förskolemodell har blivit en svensk exportprodukt. När föräldrar hör av sig till mig om förskolan får jag höra två saker: dels stolthet och beröm över våra kunniga och engagerade förskollärare, dels en oro över att barngrupperna blir större. Föräldrarna är alltså nöjda med den personal som jobbar med barnen, men de tycker att det är för få i relation till antal barn. Ingen vill nödvändigtvis ha stora barngrupper. Det vill inte föräldrarna, inte pedagogerna, inte barnläkarna och inte heller vi politiker. Med all respekt för mina allianskolleger vill jag peka på forskning och erfarenhet som visar att barn mår bäst i små sammanhang. Det gäller speciellt de yngsta barnen som har svårare att hantera större grupper och som är i en utvecklingsfas där de är i stort behov av anknytning. Jag kan notera att många talar om mindre barngrupper. Men jag ser och hör inte många förslag om hur det skulle gå till. Därför tänker jag lyfta fram förslag. Det är en modell där föräldrar, stat och kommun tillsammans gör mindre barngrupper möjliga. Förslaget är att lagen ändras så att de kommuner som är beredda att minska barngruppers storlek får rätt att höja maxtaxan. För varje krona som föräldrar betalar i höjd maxtaxa bidrar kommunerna själva med en krona och staten med . Men ingen kommun ska få rätt att höja maxtaxan om de inte dels har en konkret plan för hur småbarnsgruppernas storlek ska minskas, dels är beredda att satsa egna resurser. Alla föräldrar som bidrar genom en höjd avgift ska ha en garanti att deras avgiftspengar, tillsammans med kommunernas och statens satsning, används just till att minska barngrupperna. De ska kunna se resultat. Detta är ett kristdemokratiskt förslag som lanserades under Almedalsveckan . Det är viktigt att tala om hur vi tänker genomföra förslagen om mindre barngrupper om vi anser att det är viktigt. Vi vill också från håll införa en skyldighet för kommuner att sätta ett maxtak för barngruppers storlek. Kommunerna bör, precis som , fortsatt besluta om gruppernas storlek utifrån vad som är lämpligt med hänsyn till de lokala förhållandena, precis som just påpekade. Men det skulle vara av stort värde om det fanns ett krav på kommunen att fatta ett politiskt beslut om ett tak för barngruppernas storlek. Det skulle öka transparensen och nödvändigheten av att följa upp och utvärdera den samlade effekten av olika beslut som berör kvaliteten i förskolan. Maxtaket bör baseras på rekommendationerna i allmänna råd men självklart ta hänsyn till att max inte alltid är det optimala. Varje enskilt barns förutsättningar och behov av trygghet måste vara utgångspunkten. Att kommunerna inte levt upp till rekommendationer är inte skäl att ge upp kampen om att barngrupperna kan bli mindre, speciellt för de yngsta barnen. Vi kristdemokrater betonar alltid föräldrarnas roll i barnets utveckling och liv. Därför är det viktigt att det finns valfrihet och olika lösningar när det kommer till omsorg för de minsta barnen. Det är viktigt att familjens behov, och självfallet främst barnets behov, styr föräldrarnas val av omsorg för sina barn. Familjedaghemmen, i dagligt tal kallade dagmammor, innebär att barnomsorgen är i dagbarnvårdarens eget hem. Dagbarnvårdare har olika bakgrund, en del har arbetat länge med barnomsorg och andra har arbetat i förskolan. Som dagbarnvårdare kan man vara anställd av kommunen eller ha ett eget företag. Familjedaghemmen erbjuder mindre barngrupper i en hemmiljö. För många barn och föräldrar innebär detta en särskild trygghet och ett lugn som är svårt att få inom förskolan. Av naturliga skäl blir det också en person som barnet anknyter till, och barnet får därmed färre vuxna eller andra relationer att hantera. För många barn kan detta vara ett positivt alternativ, särskilt för de allra yngsta. Trots införandet av barnomsorgspeng och fri etableringsrätt ger dagens regelverk stort utrymme för kommunerna att på olika sätt förhindra verksamhet som föräldrarna egentligen efterfrågar. Barnomsorgspengen har heller inte marknadsförts, vilket gör att det är få föräldrar som känner till vilka möjligheter som verkligen finns. Det finns en tendens att kommunerna prioriterar förskoleverksamheten framför den pedagogiska omsorgen, vilket gör att familjedaghemmen minskar som barngrupperna i förskolan blir allt större. Barnen är det viktigaste vi har. Barn är olika, föräldrar är olika, och beslutet om vilken omsorg barnen ska ha ska ligga hos föräldrarna och inte hos staten. Ökad valfrihet inom barnomsorgen och en kontinuerlig förbättring av kvaliteten i förskolan är kristdemokratisk politik. Därmed yrkar jag bifall till utskottets förslag i betänkandet. 268 (MP) replik: Jag tackar så väldigt mycket för det KD sade om maxtaket. Där har vi samma inställning, så tack! Den där pengen får ni däremot behålla. Men det jag egentligen gick upp för är en kort sammanfattning. Något som har oroat mig när jag har lyssnat på Alliansens fyra företrädare är att ingen av dem har nämnt ordet lek. Det tycker jag är oroande, för det handlar om förskola. Om man tittar på förskolelitteratur, antingen det är forskning eller annan litteratur, är leken alltid i centrum. Det är leken som berikar barnen, det är leken som utvecklar barnen och det är leken som är det viktiga i förskolan. Det oroar mig väldigt mycket att den inte tas som det naturligt centrala när man pratar förskola inom Alliansen. 269 (KD) replik: Det är trevligt att gillar våra förslag. Sedan tycker jag kanske – som jag förklarade förut – att det är viktigt att man visar på vilket sätt man tänker finansiera minskade barngrupper. Jag noterar att Socialdemokraterna har en motion om minskade barngrupper men inte säger något om hur de tänker finansiera det. Där har vi visat hur det verkligen går att genomföra, och det tycker jag är viktigt.