prot · H10958 · 2014-01-22 00:00:00 — Skuldsättning, som är något av motsatsen till en buffert, kan bli djupt problematisk om skulderna blir ohanterliga och hoppet att resa sig på nytt försvinner. Att vara satt i skuld är ingen lek. Det är någonting man försöker undvika i livet. Jag arbetade i med personer som förlorat allt genom missbruk och ett destruktivt sätt att leva. Många av dem hade dragit på sig stora skulder. När de kom till insikt om att livet måste ta en annan riktning fanns skulderna kvar. De satt fast i en till synes evig skuldfälla. Det kunde naturligtvis ta musten ur vem som helst. Givetvis finns det ett personligt ansvar som är viktigt när man ska göra upp med de skulder man ådragit sig. Det är ju någon annan som har krav på en. Men det kan bli en ond cirkel som är näst intill omöjlig att komma ur. Vi kan också försöka tänka oss in i barnens möjligheter att leva sina liv i paritet med andra barn när deras föräldrar blivit satta i skuld av olika skäl. Vi hör berättelser om barn som inte har möjlighet att vara med på olika aktiviteter i skolan för att det inte finns pengar i hushållet. I familjer med försörjningsstöd har regeringen infört en fritidspeng – som oppositionen vill ta ifrån dem. Men det är en annan fråga, som vi får ta . Just barnperspektivet har den som utrett skuldsanering lagt stor vikt vid. Det gläder mig som kristdemokrat eftersom vårt partis fokusområde är barns och ungas uppväxtvillkor. Bland annat föreslår utredaren att den skuldsatta ska ha rätt till två betalningsfria månader , lämpligast . Enligt utredaren finns det 50 000 personer i som uppfyller kraven för att få skuldsanering men som av olika skäl inte får sin sak prövad. De kanske tvekar inför att sätta en borgensman i knipa eller tycker att ansökningsförfarandet är för krångligt. Men enligt utredaren borde åtminstone 25 000 personer, alltså hälften, kunna ansöka om skuldsanering. Utredaren vill förenkla det hela och dessutom ge möjlighet till en kortare skuldsaneringsperiod än dagens . Det brukar ju vara så att man upprättar en betalningsplan som visar hur och när gäldenären ska betala sina borgenärer, normalt . Utredaren vill också förstärka insatserna från kommunernas budget- och skuldrådgivare. Parallellt med skuldsaneringsutredningen arbetade man med en utredning om överskuldsättning. Det var bra eftersom de här frågorna är nära släkt med varandra. Oppositionen ville korta ned skuldsaneringsutredningens tid, men regeringen har låtit utredaren arbeta som det ursprungligen var tänkt eftersom frågorna är komplexa och det gäller att inte tumma på kvaliteten på utredningen. Det är naturligtvis viktigt att det går undan. Målsättningen hos regeringen är att komma med en lagrådsremiss . Det är första steget till en proposition med åtföljande beslut i , sannolikt . Många är de hushåll som har stora skulder, inte minst de med hög inkomst och lång utbildning. Men det är hushåll med låga inkomster och kortare utbildning som är mest överskuldsatta. De fyra vanligaste anledningarna till ekonomiskt obestånd är sjukdom, arbetslöshet, konkurs och skilsmässa. Nästan hälften av dem som söker skuldsanering är sjuka. Självmordsfrekvensen hos överskuldsatta är högre än normalfrekvensen. Kostnaden för samhället beräknas till i produktionsbortfall och sjukdom. Ungefär en halv miljon personer har skuldsaldo hos . Nästan 250 000 av dessa personer har skulder hos kronofogden som de har haft och tidigare. Många av oss har i livet haft svårt att betala våra räkningar. Det gäller de allra flesta. Men de flesta lyckas ändå ta sig förbi skuldfällan. Bland de förslag som utredningen om strategi för att motverka skuldsättning kom med finns slutlig preskription för skulder som är eller äldre hos kronofogden, förstärkt budget- och skuldrådgivning, ökade resurser till och införande av sanktionsavgift vid bristande kreditprövningar plus en mängd andra förslag som flera varit inne på här i debatten. Regeringens avsikt är att presentera en strategi mot överskuldsättning före valet . Ett problem är naturligtvis när barn hamnar i skuld därför att de blivit skuldsatta av sina föräldrar. Det hände en flicka vars mamma beställt skolfoton på dottern. Året var och flickan var . När hon så blev myndig fick hon en oväntad 18-årspresent: ett inkassobolag krävde att flickan skulle betala skulden plus ränta och avgifter. ändrades lagen så att det blev förbjudet för företag att sätta barn i skuld, och drev det här fallet till domstol. KO menade att även den tidigare lagen förhindrade föräldrar att skuldsätta sina barn. Så blev också det aktuella domslutet. Avtalet som gjorts upp om skolfotografierna 2002 förklarades ogiltigt. har arbetat med problematiken med skuldsättning av barn . Arbetet har skett i nära samarbete med andra myndigheter och organisationer och har varit framgångsrikt. Lagstiftningen är mycket tydlig: Barn ska inte kunna skuldsättas. Längtan efter snabba pengar har lett till att mikrolån, snabblån och sms-lån har ökat explosionsartat i vårt land, särskilt bland ungdomar. hamnade så många som 53 709 personer hos kronofogden på grund av obetalda skulder till snabblåneföretag. En ogenomtänkt impulshandling kan vara ett första steg till att bli återkommande gäst hos kronofogden, och det kan få långvariga konsekvenser. Det är viktigt att den som är i behov av skuldsanering ska kunna få det, att det finns möjlighet att bli fri från sin skuld så att den inte blir en börda livet ut. Det är det allting syftar till. Men det förebyggande arbetet, inte minst bland ungdomar, är naturligtvis också oerhört viktigt. Därför är jag glad att regeringen tar de här frågorna på fullaste allvar. 60 (MP): Ca 400 000 personer har skulder hos kronofogden. Inte alla av dem har allvarliga problem. För många kan det handla om en mindre skuld som regleras ganska snabbt. Men när redovisade sin statistik i den utredning som vi talat om tidigare presenterades en tydlig bild av dem som har skulder hos kronofogden. De saknar oftare eftergymnasial utbildning, är oftare ensamstående, och de bor oftare i hyresrätt än vad andra i befolkningen gör. De har också mindre lån. Det kan låta lite underligt, men det kan i sig visa på att den kreditprövning som görs fungerar, så att de här hushållen inte får nya lån. Men det kan också bero på att det finns lån som inte redovisas. De registreras inte i de vanliga kreditregistren. Det kan handla om snabblån, fakturafordringar eller skulder hos inkassobolag. Det är stora samhällsförändringar som har pågått , och de påverkar många individer. Vi får stora doser av reklam. Musik, film, böcker med mera får oss att känna att vi behöver köpa nytt ofta. Vi får också mängder av erbjudanden om lån, kreditkort eller bara om att handla på avbetalning. Det är frestande. Mobiltelefoner säljs på ett sätt så att det låter som att operatören ger bort en dyr telefon och det enda du behöver göra är att binda ditt abonnemang under något eller . Jag tror att de flesta av oss eller kanske har gått på något erbjudande som vi sedan fått betala dyrt för. redovisade en del andra exempel som jag tror att många känner igen sig i. av den svenska befolkningen är spelberoende. För många kan det bli ingången till att de förlorar stora summor pengar, vilket riskerar att innebära en krasch för inte bara den egna utan också närståendes ekonomi. Man lånar pengar eller kanske till och med snor pengar. När en person blir överskuldsatt kan det kännas helt omöjligt att ta sig ur den situationen. Att därför möjliggöra för fler att få igång en skuldsanering är ett oerhört viktigt steg. Jag vill yrka bifall till civilutskottets förslag. Det har länge funnits en majoritet här i som vill snabba på för att få till stånd en lagstiftning , och jag tycker att det är i högsta grad anmärkningsvärt att regeringen väljer att helt ignorera tidigare riksdagsbeslut. Från regeringspartiernas företrädare har vi här fått höra att de tycker att det viktiga är att låta utredningen ha sin gång. Så ser det ut just , men utredningen har pågått . Är verkligen den här regeringen så inkapabel att få på plats viktig lagstiftning, eller är det så att man inte riktigt bryr sig? Jag tror snarare att det är det senare som det handlar om. Även om vi nu skulle vinna en votering här i kammaren blir det något av en seger bara på papperet. Det känns tyvärr som att inte bara de överskuldsatta förlorar tid då de kunde ha fått hjälp utan att även demokratin förlorar trots att här har gjort sitt jobb. 61 (SD): debatterar vi ett ämne som kanske inte får särskilt många att slå på tv:n för att följa debatten. Det är likväl oerhört viktiga frågor som berör väldigt många människor. För varje enskild individ som sitter fast i skuldfällan vill jag som folkvald kunna gå in i valrörelsen med gott samvete. Jag vill kunna säga att jag har gjort vad jag har kunnat för att förbättra deras situation. har kommit med flera olika förslag för att minska risken för människor att hamna i skuldfällan. Det är dock inte för dem vi debatterar det här , utan för dem som redan har hamnat där. Skuldsanering innebär en andra chans för personer som annars skulle kunna lida av detta livet ut. Att vara överskuldsatt kan innebära stora konsekvenser. Det kan innebära depression, kriminalitet och kanske till och med självmord. Det handlar alltså om väldigt allvarliga saker. Skuldsanering kan bli aktuell om en låntagare bland annat inte klarar att betala sina skulder inom överskådlig tid. Inom överskådlig tid kan tolkas olika, herr talman. Det är en formulering som har tolkat som 10–, som kronofogden har tolkat det som 5–. Det handlar alltså om den kortaste tid en person ska bedömas ha möjlighet att betala tillbaka sina skulder på för att personen ska kunna beviljas skuldsanering. Oavsett om man tolkar det som 5–eller 10–kan det ses som relativt stränga krav. Med tanke på allvaret för såväl en enskild individ som har fastnat i skuldfällan som för samhället i stort är dessa hårda krav knappast särskilt bra utan bör mildras. Fler svårt skuldsatta måste få möjlighet att få skuldsanering, vilket är skälet till mitt och ställningstagande i frågan. Åsikten är som bekant ingen nyhet, utan utskottet har tack vare och den övriga oppositionen redan tidigare uttalat vikten av att fler som är svårt skuldsatta ska få hjälp med skuldsanering. tillsatte regeringen en utredning efter att civilutskottet kommit med en sådan uppmaning. Utredningen blev klar som planerat, så sent som . Detta vittnar om att frågorna inte har prioriterats tillräckligt, vilket är mycket bekymmersamt med tanke på verkligheten för de människor som har hamnat i skuldfällan. Med anledning av många människors mycket utsatta situation vill jag att regeringen omgående lämnar förslag på lagändringar. Allt är egentligen möjligt, bara viljan finns. Särskilt de som har hamnat i en ond spiral måste få hjälp, vilket är skälet till att jag yrkar bifall till utskottets förslag i betänkandet och avslag på samtliga reservationer. Överläggningen var härmed avslutad (Beslut fattades under 10 §.) 8 § Försvarets personalförsörjning och personalpolitik m.m. betänkande 2013/14:FöU2 Försvarets personalförsörjning och personalpolitik m.m. föredrogs. 62 (S): Jag vill börja med att yrka bifall till samtliga socialdemokratiska reservationer i betänkande FöU2, alltså reservationerna 1, 6, 8 och 11. Jag tycker att vi ska gå tillbaka lite grann i tiden när vi betraktar det nya personalförsörjningssystem som håller på att genomföras. Det drevs igenom i under synnerligen utmanande former – det var ett beslut som togs med tre rösters övervikt. Från regeringssidan talade man mycket om bred enighet, men den breda enigheten förelåg inte. Man har också pratat om det i samma anda efteråt, men enigheten förelåg som sagt inte. Det var synnerligen utmanande, för när man tar den här typen av beslut som är så pass omfattande, omvälvande och systemförändrande är det rimligt att man har en bred majoritet bakom sig i – att man kan vila sig mot åtminstone kanske av ledamöter. Här trumfade man dock igenom beslutet med tre rösters övervikt. Så länge det inte finns en bred enighet i om den grundläggande personalförsörjningen i tycker jag inte heller att det i djupare mening finns en bred enighet i försvars- och säkerhetspolitiken. Det här är ett problem. Vi har alltså ett beslut om vilande värnplikt och en ny yrkesorganisation som vilar på en väldigt skör majoritet i riksdag. Det är tveksamt om den riksdag som sitter skulle ha varit beredd att ta det beslut som togs 2010. Vi varnade för underskott i verksamheten och att man inte hade räknat igenom ordentligt vad det skulle kunna få för ekonomiska effekter om det här genomfördes. Vi pekade bland annat på en rapport som FOI hade producerat där de hade 1,3 miljarder som nivå på ett framtida underskott. Vi pekade på risken för soldatavhopp och bristande stabilitet. Jag vill nu hävda att verkligheten i stort sett har gett oss rätt. Det här är en organisation som när det gäller ekonomin brottas med stora problem – man har ett ekonomiskt underskott. När det gäller de heltidsanställda soldaterna har vi en avhoppsfrekvens på nivån 15–. Det är högt och orsakar naturligtvis problem då man är tvungen att rekrytera och utbilda ny personal, vilket också leder till att man får extra ekonomiska belastningar. Vi kan även se att det påverkar i form av bristande stabilitet, och när det gäller systemet med anställda eller deltidsanställda soldater vet vi att det inte är ett system vi kan betrakta som stabilt . När beslutet togs reserverade vi oss från Socialdemokraternas sida, och vi hade en tydlig formulering ihop med och . Vi skrev: Regeringen får därför ensam ta ansvar för detta illa förberedda och underbyggda och oprövade systemskifte i svensk försvarspolitik och dess konsekvenser. Det var en tydlig markering från vår sida om att man om man gör på det här sättet också måste bära ansvaret fullt ut. När det gäller den insatsorganisation som ska kallas IO 14 kan vi konstatera att Försvarsmakten själv i olika handlingar har skrivit att man inte tror att den är genomförd . Det är naturligtvis inte ett acceptabelt förhållande. För sedan kom också med en rapport där man konstaterar att drygt hälften av den personalgrupp som har särskilt viktig kompetens för att insatsförbanden ska kunna leva upp till de krav som ställs i samband med insatser och beredskap saknas. Det finns inte heller någon samlad strategi för hur tillförseln av personal till insatser i rätt antal och med rätt kompetens ska gå till, och det finns uppenbara brister när det gäller materiel. Det här framgår av . Man skriver också att regeringen inte har gett Försvarsmakten alla de förutsättningar som behövs för en effektiv insatsorganisation. Det är skarp kritik som riktas här. Jag tycker att den i många stycken är välgrundad och att man har anledning att starkt ta fasta på det här. Då är frågan vad man ska göra i sammanhanget. Vi har i olika sammanhang diskuterat , olika stimulanser och förbättrade försäkringar. Vi har till och med pratat om lönenivåer, även om det naturligtvis är parternas sak att reda ut. Så har dock varit fallet när vi har haft överläggningar om hur vi ska komma åt det här. Vi gjorde en politisk överenskommelse om att tillsätta en utredare som skulle gå igenom och titta på hur man skulle kunna göra. Direktiven är att man ska se på ytterligare åtgärder för att säkerställa en bred rekryteringsbas. Man ska titta på hur försvarets folkförankring kan säkerställas. Man ska titta på hur man kan stärka rekryteringen av tjänstgörande personal och hur man kan få ett bättre samarbete med civila arbetsgivare. Man ska titta på de civila meritvärdena och göra jämförelser med frivillig personalförsörjning i andra länder. Man ska också titta på jämställdhetsperspektivet. Alla de här sakerna är i och för sig riktiga och någonting vi var överens om när vi gjorde upp om utredningen, men man kan naturligtvis också ställa sig frågan om det inte hade varit rimligt att gå till botten med allt det här innan man drog i gång systemet. Här handlar det alltså om att säkerställa en bred rekryteringsbas. Kan det vara någonting som man borde ha tittat på djupare från början? Jag tycker det. Försvarets folkförankring – kan det vara någonting som man borde ha tittat på djupare från början? Jag tycker det. Civilt meritvärde kanske också är någonting som man borde ha tittat på från början liksom att stärka rekryteringen av tjänstgörande personal. Den utredning som vi gjorde upp om är egentligen ett bevis för att den här reformen i många stycken var ogenomtänkt och illa underbyggd. Den är ett resultat av en verklighet som har trängt sig på utifrån de praktiska erfarenheterna ute på förbanden och i verksamheten. Det är väl bra att vi genomför utredningen , men det bevisar att det fanns en hel del i övrigt att önska från början. Svagheten med utredningen, utöver alla invändningar som jag har haft i övrigt, är att den bara handlar om åtgärder inom ramen för nuvarande personalförsörjningssystem, inte åtgärder och tänkande utanför systemet. Det kan faktiskt vara så att alla tankar om hur man bör utveckla det inte går att finna inom ramen för systemet. Vi har föreslagit ett återinförande av allmän mönstring, först en webbmönstring där man kallar in av årskullen. Det är för att kunna bredda underlaget för att kunna presentera Försvarsmaktens olika yrken på ett bra, seriöst, analyserande och nyanserat sätt men också för att frivilligorganisationerna ska kunna presentera sitt alternativ på ett bra och seriöst sätt. Det är vidare för att återknyta ett band till svensk ungdom och säga att försvaret är en nationell angelägenhet och ett nationellt intresse och inte ett särintresse. Det finns en annan dimension. I beslutet om att införa den nya organisationen betonades att det skulle finnas en organisation som snabbt kunde aktivera den vilande värnplikten om det nya systemet skulle visa sig inte klara försvarets behov av personalförsörjning, alternativt att omvärlden förändrades på ett sådant sätt att det var nödvändigt att fatta ett sådant här beslut. Finns det inte en fungerande möjlighet till mönstring finns det kanske inte heller någon reell möjlighet att förverkliga den ambition som man hade i det grundläggande riksdagsbeslutet. Det vi föreslår är egentligen ett sätt att hjälpa till att skapa en body för att man ska kunna fullfölja alla delar i det gamla riksdagsbeslutet, om det så är nödvändigt. Vi tycker att det är viktigt att titta på den folkliga förankringen och frivilligorganisationernas roll. I och kombinerar man värnplikt med ett yrkesförsvar. Om vi studerar det lite noggrannare kan vi se hur det system vi har skulle kunna kompletteras. Det kanske är så att man även ska kunna bidra till Försvarsmakten utan att för den skull behöva vara heltidsanställd, deltidsanställd eller engagerad i en frivilligorganisation. Det kanske ska finnas ett mellanting, en nationell uppgift som kan bidra till att stärka framför allt armén där man har en annan form av tjänstgöring. Vi vill inte låsa oss för hur det ska se ut. Vi vill väcka tanken och idén och ha ett öppet förhållningssätt. Jag tror att man ska ha ett prövande förhållningssätt i de här frågorna, inte sätta ned foten och säga att exakt så här ska det se ut så att det går fort men fel. Vi har upplevt alltför mycket av just detta. Jag vill markera att man bör värdera värnpliktens tidigare roll när det gäller att försörja frivilligorganisationerna med medlemmar. Det skulle kunna vara ett sätt att hitta tillbaka dit. Jag vill också peka på möjligheten att införa ett reservistsystem, det vill säga att de soldater som har utbildats men avslutat sin tjänstgöring har kvar en krigsplacering, en förbandssättning, men också kan kallas in till krigsförbandsövningar. Olika partier har diskuterat detta i , och jag tycker att det är bra att den typen av tankar och idéer finns på flera håll. Det har ibland nämnts att skulle kunna vara ett alternativ för att finnas kvar i organisationen, i andra sammanhang har nämnts. Detta kan man alltid diskutera, och finns det en vilja att göra upp om detta tror jag inte att det är särskilt svårt. Jag har nämnt några förslag som jag tror att man lite ödmjukt skulle kunna titta på när det gäller hur man skulle kunna utveckla den nuvarande personalförsörjningen, men också hur man skulle kunna lägga grunden till en bredare uppgörelse. Det är nämligen inget bra förhållande att vi har en personalförsörjning som halva 2010 stod bakom med tre rösters övervikt. Det är ingen bra grund för att bygga en stabil organisation. Det finns faktiskt möjligheter till en bredare uppgörelse, om viljan finns. Vi har en försvarsberedning som arbetar med de här frågorna. Jag vill nu ge signalen tydligt och seriöst att vi inte anser att den slutliga uppgörelsen om personalförsörjningen med ett brett stöd i är gjord . Den signalen tycker jag att man från regeringssidan kunde ta till sig och försöka hitta fram, så vi hade en bredare och stabilare grund att stå på. Men det kräver att vi är öppna för att lyssna på varandra. Vi är inte ute efter att ändra på något över eller att göra några systemskiften som är helt omöjliga. Det har vi sett för mycket av. Och vi har sett för mycket av ogenomtänkthet. Däremot är vi beredda att försöka jobba fram någonting som är seriöst och fungerande och som många kan stå bakom. Här har Försvarsberedningen en viktig roll. Försvarsberedningen måste också se över den ekonomiska situationen i personalförsörjningen och förbandsverksamheten. Det är ingen hemlighet för någon att det inte håller ihop ekonomiskt. Men om vi i en bredare genomgång möjligen kan komma fram till något som vi kan vara överens om måste vi tillsammans ta konsekvenserna av det ekonomiskt. Jag vill ta upp lite grann av den senaste tidens försvarspolitiska debatt. Det är bra att vi har kommit till en punkt där allt fler säger att försvaret av börjar i . För vår del måste en försvarsmakt i första hand vara nationell, men den ska också kunna verka tillsammans med andra länder och delta i olika typer av FN-mandaterade operationer och sammanhang. Men bara detta att fler börjar säga att försvaret av börjar i gör att den nationella dimensionen stärks och att det då ställs krav på att Försvarsmakten ska ges mycket av nationell design när vi diskuterar hur den ska utformas . Man blir lite fundersam över vad uttalanden av olika slag egentligen betyder. Den ena dagen var det en moderat som i en tidning sade att försvaret av börjar i . konstaterade utrikesministern att är större än bara . För mig är det klart att är jordens centralpunkt framför allt annat, kan jag väl erkänna, men det är inte detsamma som att jag inte kan ha vidare vyer. När man för den här typen av interndebatt inom blir det lätt svårbegripligt var man står och vad som egentligen är linjen när en ledande försvarspolitiker säger en sak den ena dagen och utrikesministern raljerar om det . Under talade statsministern och försvarsministern om hur bra allting är i Försvarsmakten och fick nästan en opinion emot sig för bristande verklighetsförankring. Sedan talade om försvaret av och om att man ska införa en tjänstgöringsplikt för yrkessoldater. Därefter kom och talade om höjda anslag. Sedan upprepade det som han alltid säger, att vi ska utreda Nato. Det här ger ingen bild av en helhet som håller ihop på något sätt. Jag tycker att det är lite positivt också att det spricker upp på det här sättet, för världen är mer nyanserad än bara någon blockpolitik där allting är statiskt och där ingen får begära ordet med risk för att splittra någonting. Om man nu håller fast vid att det är tillåtet att ha lite olika uppfattningar blir det en grund för en bredare uppgörelse i Försvarsberedningen och förhoppningsvis en möjlighet att föra en mer nyanserad politik i de här frågorna. En skönmålning av situationen och ett vidmakthållande av allt är bra, att ingenting är fel och att ingen har gjort något fel är en debattnivå som inte håller i praktiken. Det förstår nog de flesta.