prot · H109123 · 2014-06-11 00:00:00 — Avtalet innebär att man betalar skatt där man arbetar i stället för där man bor. Det är helt omvänt mot hur vi annars gör, där man betalar där man tar del av välfärden. Det finns en kompensation, men den fungerar inte. kompenseras bara delvis för bortfallet. I och med att gränspendlingen har varit så mycket större från den svenska sidan till den danska har vi påverkats mer av danskarna. Vi har betalat tillbaka mer sett till andelen av bortfallet. Där finns en skevhet. Av det som har betalats till svenska staten från på grund av skattebortfall får de skånska kommunerna tillbaka bara en bråkdel. Det är lite kompensation. Det är positivt för arbetsmarknaden och utvecklingen att pendlingen finns. Det leder till att många får jobb och att vi får hit arbetskraft till den svenska sidan där det kanske finns arbetskraftsbrist. betalar man för välfärden och kommunikationerna, och man får inte in skatteintäkterna. De inkommer på den danska sidan. behöver ändras i grunden. Vi måste komma åt skevheterna i systemet, som innebär att får tillbaka bara en liten del av det bortfall som faktiskt sker. Egentligen borde skatteavtalet omvandlas i grunden så att det blir principen att betala skatt där man bor och inte där man arbetar. Då skulle det bli lättare att klara välfärden, och det skulle uppfattas som mer positivt av kommunerna. Det behövs ytterligare förbindelser. Man räknar med att det helt enkelt inte kommer att funka på när trafiken ökar mer och mer. Det talas om en förbindelse –. Det är den smalaste delen med ett litet avstånd. Vi ska satsa på den. 161 Statsrådet (M): Det är många olika frågor som tar upp. Det är sant att det inte bara handlar om de hinder som beskrevs i interpellationen utan naturligtvis också om hela infrastrukturen. Det är tågförbindelser, flygförbindelser och vägar. Det handlar också om skatteavtal. är det så ordnat i att jag är samarbetsminister och har en övergripande roll. finns det flera olika fackministerier med sina respektive möten. Min roll är naturligtvis att pusha på de olika fackministrarna inom olika områden. Det är också något som jag försöker göra på ett tydligt sätt. Jag är därför glad att se att det har skett flera bra framsteg, att det pågår många diskussioner inom de områdena. Ett sådant exempel är infrastrukturministermöten. Vi från svensk sida har gjort, och gör, historiska satsningar på infrastrukturen. Vi bygger ut vägar och tågförbindelser för att det ska bli lättare att transportera i sidled. Vi är bra på norr till söder, men vi har inte varit lika bra på att röra oss mellan , och . Då gäller det att de andra länderna gör parallella upprustningar i samma takt. Jag har blivit glad att se att när investerar stora resurser för att rusta upp tågbanorna i norr väljer att lägga om sin infrastrukturplan för att göra motsvarande sak på den norska sidan – allt för att det ska fungera bättre. Samma mönster kan vi även se söder ut. Det handlar egentligen om att vi koordinerar oss bättre. tog upp frågan om skatteavtalet mellan och . Jag vet att vår finansminister var på besök i . Han tog då upp frågan med sin kollega. Jag vet också att ser över frågan just . Jag ska inte springa händelserna i förväg och kommentera den frågan mer detaljerat , men jag vet att man uppmärksammar frågan. Arbetet är på gång. Vi har det alla gemensamt att vi vill underlätta för människor som bor i att leva här och inte känna att det finns gränser. 162 (S): Vi måste tänka mer gränsöverskridande än vad vi har gjort . Det går en tydlig gräns där landet slutar. Det handlar om ett kort geografiskt avstånd. Det tar att åka från till flygplats och att åka till . Det är inga långa avstånd. Vi kan se hur arbetsmarknaden och även andra delar av samhället har vuxit ihop med Öresundsintegrationen. har varit avgörande i det sammanhanget. Vi måste tänka mer gränsöverskridande. Man talar mer om att planera infrastrukturen på ett internationellt plan, att helt enkelt slå ihop sig. Det blir då större kraft bakom satsningen och mer pengar kan investeras. Framför allt kan man se till att infrastrukturen passar ihop på båda sidor. Det behöver inte alltid vara en dragkamp. Förbindelsen –kan ses som en konkurrent till –. Men det behöver inte alls bli så om det byggs en förbindelse. Tvärtom kan det bli en avlastning. Persontrafiken kan öka, vilket gör det lättare för de människor som bor i den delen av och . Mer godstrafik kan transporteras den vägen, vilket avlastar bron och ger mer utrymme för snabbtåg och passagerartrafik. Vi behöver även en Öresundsmetro mellan och . Det kan låta som högtflygande planer, men jag är helt övertygad om att när en tredjedel av hela och samlade bnp finns i är den typen av investeringar en ren vinst på både lång och kort sikt. Jag vill avslutningsvis tacka ministern, och jag hoppas att arbetet fortskrider. Det är otroligt viktigt för hela utveckling och självklart för och . 163 Statsrådet (M): Jag ser mycket fram emot att få förslag på nya lösningar från nya . Jag förväntar mig att det ska snabba på arbetet med att riva gränshinder. Det vi inte har talat om är hur vi förebygger att nya gränshinder uppstår. har här räknat upp 24 olika gränshinder i . Jag är övertygad om att den listan går att göra ännu längre. Men det är kanske för dessa 24 gränshinder som vi ser en möjlig lösning om vi alla anstränger oss. I min roll som nordisk samarbetsminister, men kanske ännu mer som handelsminister och ansvarig minister för EU:s inre marknad, anser jag att detta är något som vi ständigt måste arbeta med när vi tittar på ny EU-lagstiftning. Alla länder samlas i rådet för att ta fram en gemensam EU-lagstiftning. Allt görs för att underlätta så att det ska vara så enkelt som möjligt med fri rörlighet på EU:s inre marknad. Beslut sker i positiv anda. Sedan tar vi hem förslagen till respektive land och ska implementera dem i lagstiftningen. Det är då det kan uppstå nya gränshinder – bara därför att vi tolkar dessa förslag lite olika. Jag har lyft upp denna fråga i vårt nordiska samarbete. Jag har sagt att innan vi beslutar oss för exakt hur vi vill utforma en ny lag ska vi också konsultera varandra för att se till att det inte uppstår nya hinder. Det finns en hel rad sådana exempel. Det är egentligen onödiga gränshinder. Vårt syfte var att få en öppnare marknad – inte tvärtom. Inte minst ska det vara en öppen marknad mellan våra närmaste grannar för alla som bor i . Med detta vill jag tacka för att hon har tagit upp en viktig fråga. Jag hoppas att vi kan fortsätta att på ett konstruktivt sätt lyfta fram nordiska frågor och inte minst riva fler gränshinder. Överläggningen var härmed avslutad. 25 § Svar på interpellation 2013/14:504 om utförsäkrades ekonomiska situation 164 Statsrådet (M): har frågat mig om jag avser att vidta några åtgärder för att sjukskrivna ska slippa söka försörjningsstöd. En av de viktigaste frågorna för alliansregeringen när den tillträdde var att minska det omfattande utanförskapet från arbetsmarknaden. Regeringen har genomfört en rad åtgärder som syftar till återgång i arbete. Sjukförsäkringen har reformerats, och de arbetsmarknadspolitiska insatserna har i stor utsträckning fokuserats på dem som står längst från arbetsmarknaden. hänvisar till uppgifter som redovisas i en rapport från . Dessa uppgifter bygger i sin tur på statistik från . undersöker inte de bakomliggande orsakerna till att en stor grupp personer inte har sjukpenning utan uppbär försörjningsstöd i stället. En sådan undersökning har däremot gjorts av Kommuner och Landsting, SKL. SKL:s undersökning visar att ingen eller mycket svag arbetsmarknadsanknytning är den huvudsakliga förklaringen till att personer med arbetsoförmåga på grund av sjukdom uppbär försörjningsstöd i stället för sjukpenning. Endast en mycket liten grupp personer har sökt försörjningsstöd på grund av den bortre parentesen i sjukförsäkringen. Andra undersökningar som har gjort visar liknande resultat. Jag vill också nämna att har två nya förmåner införts, sjukpenning i särskilda fall och boendetillägg. Dessa förmåner kan betalas ut till de personer som har haft tidsbegränsad sjukersättning eller aktivitetsersättning och som annars skulle ha behövt ansöka om försörjningsstöd. Sjukpenningförsäkringen är en försäkring för inkomstbortfall på grund av sjukdom, och så har det alltid varit. För att en person ska kunna få sjukpenning krävs således att personen har en sjukpenninggrundande inkomst. För detta krävs i sin tur en viss arbetslivsanknytning. Sjukförsäkringsreformen har inte inneburit någon ändring av denna grundläggande princip. För de personer som saknar sjukpenninggrundande inkomst vid insjuknande utgör försörjningsstödet det yttersta skyddsnätet i . 165 (S): Jag ska börja med att tacka statsrådet för svaret. Rubriken på min interpellation är Utförsäkrades ekonomiska situation. Efter det att regelverket för sjukförsäkringen förändrades har ca 75 000 personer utförsäkrats. En stor del av dessa är kvinnor. Fler av dem som har utförsäkrats tvingas söka försörjningsstöd. Jag hänvisar i min interpellation till en rapport från där det framgår att det finns en stor grupp som är sjukskrivna med läkarintyg som har otillräcklig eller ingen sjukpenning eller som väntar på sjukpenning. Försörjningsstödet är tänkt att vara ett behovsprövat bidrag som är såväl tillfälligt som det sista skyddsnätet. Det regleras i socialtjänstlagen. Det skiljer sig från en inkomstförsäkring som ska täcka när man är borta från arbete. Jag beskriver personer som har trillat ut sjukförsäkringen, som är sjuka och har läkarintyg men som inte får någon ersättning i alla fall. Socialförsäkringsministern pekar på att man i rapporten hänvisar till en utredning om personer som inte har en sjukpenninggrundande inkomst. Jag skrev i min interpellation att vi kan se personer med långvarigt sjukdomstillstånd hänvisas till försörjningsstöd i stället för att omfattas av sjukförsäkringen. Det innebär att dessa personer riskerar att få en mycket låg pension. Min fråga till var: Avser statsrådet att vidta några åtgärder för att sjukskrivna ska slippa söka försörjningsstöd? Det fick jag inte riktigt något svar på. Är det rimligt att man, när man är sjuk och har haft en sjukpenninggrundande inkomst, får försörjningsstöd? Det som händer är att man då får en behovsprövad ersättning. Det innebär att man måste göra sig av med allting man äger och har innan man kan få fullt försörjningsstöd därför att tidsgränserna är förändrade. Tycker ministern att det är bra att den som inte har en sjukpenninggrundande inkomst och är sjukskriven, även långvarigt, ska gå på försörjningsstöd? Man har inte rätt till a-kassa, inte rätt till sjukpenning och blir hänvisad till ett långvarigt försörjningsstöd. Den rapport från SSR som jag hänvisar till visar att det har varit en urholkning av både arbetslöshetsförsäkringen och sjukförsäkringen som inneburit att fler gå på försörjningsstöd. Tillbaka till frågan: Tycker statsrådet att det är rimligt att sjukskrivna ska ha försörjningsstöd som sin inkomst när de är sjuka? Jag har läst rapporten, och jag är lite bekymrad. Jag träffar många sjuka som har en väldigt dålig ekonomi och som är bekymrade. De är naturligtvis bekymrade över sin situation och över sin situation framöver när de blir pensionärer, för det ska de förhoppningsvis kunna bli. Vad ska de leva på? Har man försörjningsstöd tvingas man, precis som jag beskrev, göra sig av med allting man äger och har för att kunna få ersättning. Om man lever ihop med en annan person behöver man inte få någon ersättning alls; man kan vara sjukskriven med läkarintyg ändå. Jag skulle vilja ha lite mer svar av statsrådet. 166 (S): Man har kunnat se att en del av dem som har blivit utförsäkrade har sökt försörjningsstöd. Jag tror att en anledning till att det inte är ännu fler är det som var inne på, att många har en partner som de får leva av. Om man har en partner, sambo eller är gift med någon som har en inkomst är man inte berättigad till försörjningsstöd. Då har man inte den möjligheten. Det blir en osynlig fattigdom. Risken är att det blir svårt för en familj att leva på bara en persons inkomst. Det kan också finnas barn med i bilden, så det kan leda till att den som har en inkomst får försörja kanske fyra personer eller ännu fler. Det är ett problem. En vanlig orsak till överskuldsättning är sjukdom. De som inte redan är sjuka blir det av överskuldsättningen. Man skuldsätter sig innan man söker försörjningsstöd. Så där kan man hålla på eller till och med fler år. Det är många som ser försörjningsstöd som sista möjlighet. Jag tror inte att det är så som det ibland framställs, att det är det första man gör. Det är för många det sista. Det är inte alltid bara en partner som försörjer sin sjuka partner som inte får ersättning från sjukförsäkringen, utan det gäller även föräldrar som träder in och försörjer vuxna barn för att dessa ska slippa sälja allt de har för att få försörjningsstöd. Många gör vad som helst för att inte behöva söka försörjningsstöd. Man skjuter upp det genom att någon annan försörjer en. Då blir det en ökad fattigdom i sådana familjer. Det får man nog ta med i beräkningen. Att det finns de som ändå söker försörjningsstöd är ett misslyckande med tanke på att de egentligen borde få en försäkring eftersom de har arbetat. Det är ju förutsättningen för att man över huvud taget ska få ut sjukersättning. Det borde finnas en ambition att se till att de ska få stanna i systemet. Om man har ett utlåtande från en behandlande läkare att man inte har arbetsförmåga borde man få vara sjukskriven. Det borde gå hand i hand med en behandlande läkare. Second opinion är inte fel, alltså att ytterligare en läkare gör en bedömning, men det är märkligt när man kör över behandlande läkares bedömning. Det är väldigt svårt att få ett arbete när man är sjuk och har en nedsatt arbetsförmåga. Det är inte direkt ett smörgåsbord av jobb. Det finns fortfarande problem med att man faller mellan stolarna. Jag träffade en kvinna som hade blivit sjuk och som inte fick sjukersättning. Man menade att hon inte var tillräckligt sjuk och hade arbetsförmåga. På sade man att hon inte hade tillräcklig arbetsförmåga utan borde vara sjukskriven. Då gick hon till för att få försörjningsstöd och blev nekad försörjningsstöd med hänvisning till att hon borde söka sjukersättning. Hon berättade att hon redan sökt det men blivit nekad. Men stod fast vid det, så kvinnan var utan försörjningsstöd innan hon till slut fick det. hann hon bli skuldsatt. Hon hade ingen inkomst, och hon var inte rik från början. Det ledde till skulder som det tog att bli av med och som gjorde att hon mådde ännu sämre. När hon till slut fick sjukersättning hade hon redan hamnat väldigt illa till. Jag tror alltså att det är grundläggande när det gäller den här frågan att se till att de som är sjuka också får lov att vara sjukskrivna. Det utesluter inte rehabilitering – tvärtom. De allra flesta kan bli bättre av rehabilitering och börja arbeta. Men man borde börja i den änden i stället för att utförsäkra. 167 Statsrådet (M): Jag tror att det är viktigt att man undviker att blanda ihop och förväxla olika delar av den svenska välfärdsmodellen. Försörjningsstöd – socialbidrag, som många människor fortfarande skulle säga – är ett yttersta skyddsnät när man inte har några andra permanenta försörjningsgrunder. De flesta människor som har arbete och blir kort- eller långvarigt sjukskrivna får sjukpenning eller i värsta fall förtidspension – alltså sjukersättning – när de kan arbeta, grundad på den inkomst de hade. Så byggs den svenska välfärdmodellen upp för alla människor som arbetar. Det är en otroligt viktig grundläggande princip. Om man inte har arbete, inte har haft arbete och inte har någon försäkrad inkomst, då har vi det yttersta skyddsnätet i form av försörjningsstöd. Det är också viktigt. Jag skulle vilja varna för två saker. Man ska inte överanvända försörjningsstödet. Det vet alla kommuner, och många gör också ett imponerande arbete för att hjälpa människor som har försörjningsstöd att komma ur det. Det har nämligen många nackdelar. Till exempel gör behovsprövningen att det är svårt att förbättra sin ekonomi genom att arbeta. Man ska inte heller baktala försörjningsstödet så till den milda grad att man låtsas som att det inte behövs ett yttersta skyddsnät. Det kommer alltid att finnas människor som inte har en förankring i arbetslivet. Det kommer alltid att finnas människor som blir sjuka utan att först ha arbetat. Det kommer alltid att finnas situationer där människor behöver ett speciellt, individinriktat bidrag som vi kallar försörjningsstöd. tycker jag att det finns en tendens att man alltid beskriver det som ett misslyckande. Det finns för att det behövs, men det ska inte användas om det inte är absolut nödvändigt. Det är det som SKL visar tydligt i sin rapport. De gjorde den på eget initiativ. De visste att det diskuterades mycket att det har skett stora överskjutningar från sjukpenning till försörjningsstöd eftersom försörjningsstödet varierar mycket med konjunkturen. Den allra vanligaste orsaken till försörjningsstöd är att människor är arbetslösa och inte har någon annan form av försörjning alls. Sedan finns det människor som är sjuka – precis lika sjuka som andra människor, som får sjukpenning, men med den inte helt oväsentliga skillnaden att de inte har en försäkrad inkomst. De ska få försörjningsstöd. Vill man flytta dem därifrån och säga att eftersom de är sjuka borde de automatiskt få sjukpenning river man upp hela fundamentet för den svenska sjukförsäkringen och den svenska trygghetsmodellens koppling mellan arbete och ersättningar. Det tror jag vore en utomordentligt dålig idé. Det enda sättet att få en permanent ersättning från socialförsäkringarna är sjukersättning på garantinivå, det vill säga att aldrig mer kunna arbeta över huvud taget. Då finns det en garantinivå även för den som inte har jobbat tidigare för att man inte resten av livet ska bli hänvisad till försörjningsstöd bara för att man inte har arbetat. I alla andra fall är det försörjningsstöd som gäller – eller sjukpenning. Jag tycker att den ordningen i grund och botten är mycket bra. SKL kom också fram till att det var en mycket liten grupp av alla försörjningsstöd – de uppskattar den till – som har koppling till sjukförsäkringens funktion och tidsgränser. Det är ett mycket litet problem – ur sjukförsäkringens och försörjningsstödets perspektiv. Det betyder inte att det här är människor som inte har bekymmer. Man ska ta dem på allvar, men inte genom att göra om hela den svenska socialförsäkringens grundprinciper. Vi gjorde något för att komma till rätta med en risk som vi såg. Människor som hade haft tidsbegränsad sjukersättning på garantinivå – den fick de alltså trots att de inte hade jobbat – kunde inte längre få den eftersom vi tog bort den dåliga förmånen. Då fanns det en risk att människor som hade haft ersättning permanent i stället skulle hänvisas till försörjningsstöd. Vi gav dem i stället en särskild förmån för att inte riskera att denna lilla men ömtåliga grupp skulle fara illa av själva reformen. 168 (S): Man kan använda ord på olika sätt. Ministern kallar det en reform. Det är inte alla som upplever att det är en reform. En reform brukar man uppfatta som någonting positivt, och det är inte alla som upplever de här förändringarna och försämringarna av sjukförsäkringen som en reform. Visst gjorde man en förändring. Även var mycket aktiv för att göra den förändringen så att inte människor skulle bli nollklassade. Ministern talar om bakgrunden till den svenska modellen. Jag ska dock poängtera vad det står i propositionen: Socialbidragets syfte är inte att fungera som en långsiktig försörjningskälla utan ska endast behöva träda in tillfälligt vid kortare perioder av försörjningsproblem. Det som SSR:s rapport visar är att gruppen personer som är långtidsberoende av försörjningsstöd, som har haft det länge, ökar. Det är alarmerande. Då berättar socialförsäkringsministern att en stor del av dem är arbetslösa. Ja, en del av dem är utförsäkrade från sjukförsäkringen. En del är utförsäkrade från a-kassan. En del har inte ersättning från a-kassan. En del av dem som är arbetslösa var tidigare sjukskrivna, men de har blivit utförsäkrade och hänvisade till Arbetsförmedlingen. De betraktas nu som arbetslösa men får inte a-kassa eftersom de är för sjuka för att arbeta. De har inte rätt till ersättning från a-kassan utan får söka försörjningsstöd. Min fråga var om det är rimligt att man som sjuk ska ha försörjningsstöd. Det svarade inte ministern på. sade med anledning av den kritik som framfördes mot sjukförsäkringen: Sist och slutligen finns det andra trygghetssystem som fångar upp människor. Jo, det är klart; så är det ju. Sedan ska vänner och släktingar hjälpa till. Men det är, tycker jag, en ganska allvarlig utveckling. Regeringens egen utredning visar att andelen fattiga bland arbetslösa och sjuka har mångdubblats från . Det är en effekt av politik och politiska beslut och hur regeringens politik har genomförts. Blir man fattig blir man hänvisad till försörjningsstöd när man inte längre klarar existensminimum. Det är därför jag står här och har den här debatten. tenderar nämligen regeringen att säga att det bara är oppositionen som gnäller, att det bara är enstaka fall. Jag ser och möter ju de här människorna. Det är inte en utan många människor jag möter. Jag får samtal från dem och mejl från dem. Jag vet inte om de skickar några mejl eller brev till socialförsäkringsministern; jag utesluter inte att de inte gör det. Då är det klart att jag tycker att jag måste agera. Jag får dessutom rapporter som visar det vi försöker säga. Socialsekreterare har ett arbete, ett uppdrag, att göra en bedömning av en persons behov av ekonomiskt bistånd. Hur ska de kunna säkerställa rätten till rehabilitering för den sjukskrivna? Är de kompetenta att göra det? Vi vet ju att personer som ska få rehabilitering har svårt att få det stödet hos , som ändå ska kunna fixa det och hjälpa till med det. Är det rimligt att det är en socialsekreterare som ska försöka lösa det? Det är därför jag försöker ställa frågan. Jag tycker att det är komplext och svårt men framför allt bedrövligt när sjuka blir fattiga och hänvisade till försörjningsstöd. På något sätt låter det på ministern som att det bara är en eller två, kanske tre, att det bara är ett litet misstag som man inte kan rätta till genom lagstiftning. Men det är klart att om man har bestämt sig för att sjuka inte kan få ersättning för att de har passerat en tidsgräns, inte för att de har blivit friska, kan man förhålla sig ganska njugg till denna grupp av människor som lever på försörjningsstöd. Jag tycker nog att ministern får utveckla sitt svar, herr talman. 169 (S): Om man tittar på det här från de sjukas sida ser man att det är mycket tufft att tvingas sälja allt man har och söka försörjningsstöd. Men även ur perspektiv och kommunernas perspektiv är det tufft. Det är många socialsekreterare som vittnar om en väldigt tuff arbetsmiljö. har ju inte bara hand om dem som har försörjningsstöd. Man tar hand om utsatta barn och ungdomar och om missbruksproblem och alla möjliga sociala problem som är väldigt svåra och viktiga att lösa för de människor det handlar om. Belastningen leder till att de inte hinner med. De hinner inte träffa dem som får försörjningsstöd, och de hinner inte träffa utsatta familjer. Det är dubbel anledning att se till att de som är sjuka får vara inom sjukförsäkringen och inte inom . Det är inom som vägen till rehabilitering är nära. Inom har man inte alltid kompetens att klara detta. Risken är att det ställs höga krav. När jag har besökt har man sagt att när det gäller någon som är sjuk men som får försörjningsstöd ställer man höga krav på att de ska söka jobb. Man berättade till exempel om en ung kille. Dagens uppdrag för honom var att gå och handla. Han hade sådan extrem ångest och social fobi att det gjorde honom helt utmattad att gå och handla.