prot · H10973 · 2014-02-25 00:00:00 — Man hoppas att de håller, men de är aningen naggade i kanten just när det gäller sexuella övergrepp och våldtäktsdomar. Jag citerar ett par meningar: Vi har ett väl fungerande rättsväsen och Förtroendet måste alltid vårdas och förtjänas. Det är klart att det måste vara så. De 6 000 som har gjort en anmälan som inte har lett till åtal och fällande dom måste man tänka på som brottsoffer. Hur möter de rättssystemet, och hur går de därifrån? I den grupp där det inte blir åtal och fällande dom får de inte ens ett svar att det är nedlagt. De har inte heller med sig något målsägandebiträde – jag frågade om det skulle kunna vara en möjlig väg. Vi vet också att det i den gruppen – det tog upp – är flera som senare utsätter sig själva för att till exempel sälja sex. I den gruppen ungdomar är det både tjejer och killar. När man intervjuar dem och när man läser berättelser från den gruppen ser man att de i de allra flesta fall har varit utsatta för sexuella övergrepp och haft den upplevelsen själva, att det är ett sexuellt övergrepp. Vi hörde tidigare en ledamot prata om de fantastiska domarna, där de som av anmälaren ansetts vara förövare inte har blivit dömda. Det är den upplevelse som flickan eller pojken går från rättsväsendet med. För dem är rättsväsendet definitivt naggat i kanten, och detta kan förstöra hela livet. När det handlar om sexuella övergrepp bär brottsoffren med sig upplevelsen hela livet, oavsett om det har blivit fällande dom eller inte, för det är deras egen upplevelse. Jag tyckte att ministern uttryckte det väl, att det handlar om att man vågar, orkar och kan. Då undrar jag: Hur ska vi upprätta det förtroendet, så att de 5 800 som inte får en fällande dom ändå får något slags stöd i att ett fel har begåtts mot dem som kvinna, man, pojke eller flicka. Hur ska förtroendet för dem upprättas, så att de kan gå vidare i livet? Skulle det inte vara bra med obligatoriskt målsägandebiträde, eller finns det andra stödinsatser så att förtroendet upprättas, även om det inte blir fällande dom om man har gjort en anmälan? Det vore bra om ministern kunde säga något, eftersom det står i svaret att vi har ett väl fungerande rättsväsen. Om polisen, som de har gjort, uppmuntrar och uppmanar att anmäla övergrepp, våld mot kvinnor och sexuella övergrepp, och man sedan blir mottagen på det här sättet blir förtroendet naggat i kanten, och det är det vi diskuterar och debatterar. Hur ska hela svenska folket kunna ha förtroende för rättsväsendet, speciellt när det rör de här frågorna? 23 (): Låt mig först säga att jag delar uppfattningen att hela diskussionen präglas mycket av den brist på jämställdhet som vi ser i samhället, synen på manligt och kvinnligt och hur attityderna ser ut. Det är ingen tvekan om att det är på det sättet. Med jämställdhet är det så att man måste bli trodd, oavsett om man är man eller kvinna. Men man måste också bli ifrågasatt. Då är vi inne på den svåra situation som man kommer i när man har anmält ett sexuellt övergrepp. Man får genomgå många svåra frågor. Det är en känslig och traumatisk händelse som man ska beskriva. Men man är ändå tvingad att svara på många besvärliga frågor. I normalfallet får man ett målsägarbiträde, och jag är inte säker på att det behöver vara obligatoriskt. Men stödinsatser under resans gång och rätt bemötande är helt nödvändigt för att man ska ta sig genom på ett anständigt sätt. Man är trots allt olika stark, beroende på ålder, erfarenhet och mycket annat. Till saken hör, och det tycker jag att man kan säga även i kammaren, att en och annan som har blivit utsatt har även på andra sätt en svår situation och kan ha andra problem. Man måste därför se helheten. Men dessa personer behöver stöd och hjälp i den situation som de befinner sig i. Detta gäller även den som är misstänkt förövare. Vi talar ofta om mycket unga personer här som på olika sätt kommer att få bära med sig erfarenheten av denna rättsprocess under hela sitt liv. Det är viktigt, oavsett vilken part man är, att man får ett korrekt och professionellt bemötande och att man tvingas ta det ansvar som man har. Man ska naturligtvis inte kunna ljuga sig ur ett ansvar, och det ska inte vara så att man inte blir trodd. Båda sakerna är lika illa. Någon var inne på att man ska vara noga med att försöka få människor att anmäla. Då tror jag att det är viktigt att inte underblåsa resonemanget om att det inte är någon idé att anmäla och att det inte ger något resultat. Jag vågar påstå att det är idé att anmäla. Mörkertalet tycks ha minskat, men vi vet inte det. Men vi tror att det faktum att vi har fler anmälningar än tidigare beror på att fler faktiskt säger: Nej, det här accepterar inte jag. Det är bra, eftersom vi måste få fram denna problematik i ljuset. Vi måste naturligtvis anstränga oss på olika sätt, både rättsväsendet och vi som lagstiftare, för att säkerställa att vi får en rättskipning som håller måttet, som är rimlig och någonting som alla kan ställa sig bakom. pekade på en del fina formuleringar i svaret. Svaren är alltid mycket väl och omdömesgillt utformade. När det gäller formuleringen att förtroendet måste vårdas och förtjänas ska jag gärna erkänna att det är jag som har lagt till den. Vi har nämligen goda siffror vad gäller förtroendet för rättsväsendet. Men jag ville gärna framhålla att förtroende är en färskvara. Det handlar om hur man i varje ärende, i varje tid och i varje situation gör sitt yttersta. Man ska vara mycket noggrann, inte minst i dessa ärenden, med att säkerställa att människor i den utsatta situation som de befinner sig i om de har blivit utsatta för sexuella övergrepp känner att detta är institutioner och en process som de kan lita på och som gör sitt yttersta för att på ett rättssäkert sätt reda ut det som har hänt. Det måste vara vår gemensamma ambition. Jag ser fram emot den utredning som ska komma och fortsatta debatter i detta viktiga ämne. 24 (S): Jag håller med om det senare, alltså om hur viktigt det faktiskt är att man ser till att man förtjänar sitt förtroende. Tyvärr är det faktiskt så att när det gäller de fall som vi har hört talas om har förtroendet sjunkit dramatiskt. Vi har nämligen fått höra talas om så många fall där kvinnor har tagit mod till sig och faktiskt fått stöd och hjälp för att kunna anmäla och sedan inte blir trodda. Det påstås att männen inte har förstått att ett nej är ett nej, att männen inte har förstått att kvinnan är hjälplös eller att männen inte har förstått att kvinnan inte vill. Det är allvarligt. Jag blir mörkrädd när jag hör vissa moderater påstå saker här i kammaren. Men jag blir ändå glad när säger att vi måste skärpa lagstiftningen. Jag sätter mitt hopp mer till än till andra moderata ledamöter. Det har tagit . Vi måste flytta fram positionerna , och vi måste göra mer. Det visar också den debatt som vi har haft här . Det handlar alltså om 36 000 kvinnor – alltså över 100 – och 6 000 av dem gör en anmälan om våldtäkt, men bara 200 fall leder till fällande domar. Då kan man förstås säga att det inte är viktigt att det leder till fällande domar utan att det viktigaste är att det blir rätt. Givetvis är det viktigaste att det blir rätt. Men i dessa fall förstår vi att det finns ett stort mörkertal och att det är oerhört många kvinnor som tar på sig skulden och inte vågar gå hela vägen och driva fallet eftersom de vet att de inte kommer att bli trodda. Rättsväsendet måste bli bättre. 25 (S): Det är mycket som har kommit fram i den här debatten. Justitieministern sade i sitt senaste inlägg att detta ytterst är en jämställdhetsfråga. Det handlar om hur man ser på manlighet och normer för manlighet. Vi har kunnat se en del fall som till och med har lett till fällande domar. Men efter dessa domar tar man till och med parti för den som är förövare i stället för den som är brottsoffer. Det är ganska speciellt i denna typ av fall. Dessa fall är så starkt förknippade med hur man ser på manlig och kvinnlig sexualitet. Därför är det så viktigt att man ger stöd till dem som anmäler. Dessa kvinnor ska ha ett stöd hela vägen, och de ska behandlas med respekt. De ska också få besked om ett fall har lagts ned och inte kommer att leda till åtal. Man måste följa detta hela vägen. Där finns det många brister. Vi vet att utbildning kan leda till att man ser på detta på ett annat sätt. talade jag med en åklagare som har genomgått denna typ av utbildning och specialiserat sig på mäns våld mot kvinnor och sexuella övergrepp. Hon sade att hon tidigare inte ens frågade om sexuella övergrepp. Men sedan detta har diskuterats och hon har tagit del av utbildningen är det naturligt för henne att när det handlar om mäns våld mot kvinnor i nära relationer också fråga om det har varit sexuella övergrepp. Och i de flesta fall blir svaret ja. Detta hade hon alltså inte tagit fram tidigare i domstolen. Det finns alltså ett stort mörkertal. Det är också viktigt att se på förövaren, vilket lyfte fram. 26 (): Det har sagts mycket i diskussionen som är viktigt och som jag tror att vi alla är överens om. Jag tror också att vi har en gemensam ambition att säkerställa att vi tar viktiga kliv framåt för att fler ska känna att rättsväsendet hanterar denna typ av ärenden på bästa sätt. Avslutningsvis vill jag säga att i det arbete som vi bedriver är det viktigt att vi har klart för oss att en friande dom inte innebär att någon inte är trodd. Man kan till och med tro på kvinnan. Man kan utgå från att det som hon berättar är sant. Det måste man göra. Man måste utgå från att människor ändå berättar det som de vet och har upplevt. Men det krävs lite mer för att man ska kunna sätta någon i fängelse. Därför är det så otroligt viktigt hur domstolen skriver sina domskäl och hur den förklarar vad den har sett och inte. Rätt hanterat kan också det vara en del i den upprättelse som man behöver när man har varit utsatt för en kränkning. En viktig utgångspunkt för rättsväsendet och rättssäkerheten är naturligtvis att det ska vara ställt utom rimliga tvivel att det har begåtts ett brott. Då är det viktigt både med vittnesmål förstås, om det är möjligt, och med teknisk bevisning och annat. Jag tycker faktiskt att vi har tagit viktiga steg framåt med hjälp av bland annat Kvinnocentrum i . Sjukvården har fått rutiner att ställa rätt frågor och att ta rätt typer av prover. Sjukvården ska enligt sina rutiner säkerställa att underlag kan ges till rättsväsendet. Detta är saker som vi inte hade för men som inte ska underskattas. Jag får tacka för interpellationen och utgår från att vi kommer att diskutera frågorna framöver. Men vi ska också se att det tas steg framåt och att det finns mer som vi kan uträtta. Överläggningen var härmed avslutad. 11 § Svar på interpellation 2013/14:236 om kassaservice i 27 Statsrådet (M): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att möjliggöra kontanthantering och grundläggande betalservice på landsbygden och vilka åtgärder jag avser att vidta för att minska risken för butiksrån på grund av att butikerna alltmer får överta bankernas ansvar för kontanthanteringen. Som jag framhöll i mitt svar på interpellation 2012/13:45 om bankernas kontanthantering är det beklagligt när personer kommer i kläm till följd av minskad kontanthantering. Från ett konsumentperspektiv är det angeläget att det finns tillgång till kontanter för den som så önskar och att det finns möjligheter att göra såväl uttag som insättningar av kontanter. I det här sammanhanget vill jag nämna att jag tycker att det är en bra utveckling att allt fler butiker låter kunderna ta ut kontanter i butiken. Att reglera var affärsbankerna ska etablera sig är dock inte rätt väg att gå. Inte heller bör bankernas tillhandahållande av kontanter regleras. I värsta fall kan krav på att tillhandahålla kontanter leda till att bankerna väljer att lägga ned enskilda kontor därför att det blir för arbetsamt och kostsamt att hantera kontanter. Det politiska målet är att alla i samhället ska ha tillgång till grundläggande betaltjänster till rimliga priser. Det är marknaden som bör tillhandahålla dessa. På de orter och i den landsbygd där behovet inte tillgodoses av marknaden har staten ett ansvar för att det finns ett utbud av grundläggande betaltjänster. Regeringen har därför gett länsstyrelserna och i uppdrag att vidta åtgärder för att trygga tillgången till grundläggande betaltjänster på dessa ställen. För insatserna kan länsstyrelserna söka medel från . När det gäller andra fråga är jag givetvis av uppfattningen att det är mycket allvarligt när det sker rån. I det här sammanhanget vill jag hänvisa till den pågående översynen av regelverket för kontanthantering (dir. 2013:71). Utredningen ska bland annat identifiera bristerna i regelverket för kontanthantering och analysera och dra slutsatser av hur motsvarande regelverk är utformat i andra länder. Utifrån det ska utredningen ge förslag som kan säkerställa ett heltäckande regelverk för kontanthanteringen. Jag vill inte föregå utredningens förslag. 28 (V): Lagen om grundläggande betalservice upphörde att gälla 2008. Marknaden skulle då ta en allt större andel av ansvaret för samhällsservicen, eftersom staten skulle dra sig tillbaka. Butikerna skulle ta över postens ansvar för betalservicen. kan vi se hur butik efter butik har lagts ned på landsbygden – bara i har fem butiker försvunnit . Bankernas bristande ansvarstagande i fråga om kontanthanteringen, som jag har lyft fram i interpellationen, är något jag och ministern har debatterat tidigare. Tyvärr kan man väl säga att situationen inte har blivit så mycket bättre utan snarare tvärtom. Vi kan se att antalet bankkontor som hanterar kontanter minskar, liksom bankomaterna. har antalet bankkontor som hanterar kontanter minskat med flera . I har antalet bankkontor som hanterar kontanter minskat kraftigt, liksom antalet bankomater. I där jag bor är vi nästan 100 000 invånare. Vi kommer att ha två banker som hanterar kontanter. I , grannkommunen, finns det ingen. I finns det en, och så vidare. Vi har tre orter i länet där det inte finns någon betalservice över huvud taget. I har nästan 2 000 personer mer än till närmaste bankomat eller uttagsställe, och drygt 7 000 måste åka lika långt om de vill gå in på ett bankkontor och få hjälp. Många av dem är . Så här ser det inte ut enbart hemma hos mig utan även runt om i landet. Många betalar ett högt pris för bankernas agerande och tyvärr också för den bristande viljan hos regeringen. Vi har inte politiskt beslutat att kontanthanteringen ska upphöra, och därför föreligger ett politiskt ansvar i frågan. Det här får konsekvenser inte minst för boende på landsbygden, för äldre människor och för många som vill värna den personliga integriteten. Det försvårar också för både småföretagare och föreningar som blir sittande med sina kassor eftersom de har svårt att sätta in kontanterna hos bankerna. Jag har haft kontakt med företagare som beskriver hur svårt de har det – hur långt de måste åka för att bli av med sina kassor och hur dyrt det är. Dessutom menar jag och de företagare jag har varit i kontakt med att det ökar risken för butiksrån. Enligt ökade antalet butiksrån . Hemma i har antalet butiksrån ökat markant mer än genomsnittet i landet, om jag inte missminner mig. I där jag bor har januari månad bestått av butiksrån på butiksrån – 13 stycken på någon vecka. Som tur är har ingen fysiskt kommit till skada, men psykiskt är det såklart en fruktansvärd upplevelse. Jag tror att vi alla är måna om att få ned kontanthanteringen i samhället, men så länge vi inte har fattat beslut om att helt upphöra med den måste vi politiskt se till att servicen fungerar för människor och företag oavsett storleken på företaget, var i landet man bor eller om man är skuldsatt eller inte. Kontanthanteringen handlar om ca 100 miljarder , och den börjar faktiskt öka igen. Bankerna måste ta sitt ansvar. De lånar pengar av sina kunder, gratis, men struntar sedan i den service kunderna behöver – eller tar ut skyhöga avgifter. Jag tror att vi är rätt många som är trötta på bankernas girighet och bristande service. har föreslagit att vi ska ställa krav på bankerna via antingen föreskrifter eller en lag om att upprätthålla kontanthanteringen, men tyvärr avvisar statsrådet detta med bland annat argumentet att det kan leda till att fler bankkontor läggs ned om vi ställer krav på bankerna att upprätthålla kontanthanteringen åt sina kunder. Jag skulle vilja påstå att det argumentet inte alls håller, och det tror jag att statsrådet är väl medveten om. Jag tänker återkomma till det i mitt nästa inlägg. Jag får tacka för svaret så . 29 Statsrådet (M): Jag tackar för interpellationen i en viktig fråga. Det är klart att kontanthanteringen är ett problem; det är vi säkert överens om. Det är delvis en generationsfråga, och det är delvis en fråga om utbyggnad av bredband och så. Det sker nu även i glesbygden en snabb utbyggnad av bredband, vilket kommer att göra betaltjänster lite lättare . Problemen med hur man ska tackla detta är många. Vi kan gärna återkomma till det i följande inlägg, men det är min uppfattning att det finns en uppenbar risk att bankerna lägger ned de få kontor de har på landsbygden om man skulle införa ett tvång om att tillhandahålla kontanter. Det är i alla fall den uppfattning jag har efter att ha talat med både bankerna och folk i butiksledet. Ett problem är också att tekniken utvecklas – om man binder sig vid en teknik är det risk att den blir obsolet framöver. Vi vet redan nu att de tekniker som finns , som Swish och annat, inte ens låg på ritbordet . Dessutom är det ett problem att det har blivit ett slags kultur i branschen att inte ta betalt för mycket av kontanthanteringen. Exempelvis är det ingen som kommer på tanken att ta några kronor betalt för uttag av pengar, utan man får ta ut de pengar man vill. Det har alltså blivit ett slags kultur att inte ta betalt för detta. Vi ska också vara klara över att det finns uppenbara fördelar med att inte ha en omfattande kontanthantering. En är att rånrisken i sig kommer att gå ned om det blir färre kontanter. En annan är att vi får mindre penningtvätt, och eventuellt skulle man också kunna tänka sig att vi får färre stöldvågor – den som har stöldgods vill ju omsätta det i kontanter. Det finns alltså uppenbara fördelar, och det finns problem. Däremot finns det saker som händer. Till exempel har Icabankens utbredning och dess tjänster i Icaaffärerna gjort det lättare att både ta ut och sätta in kontanter i ett antal områden i glesbygden. Det är alltså inte helt nattsvart. Det är också just därför vi har ordningen att länsstyrelserna har möjlighet att tillsammans med vidta åtgärder för att trygga tillgångarna där det är som allra, allra värst. Min uppfattning är att länsstyrelserna tar detta på allvar, och därigenom får vi ett slags garanti för att det blir bättre i de områden som ligger allra sämst till just . 30 (V): Om jag ska återkomma till de väldebatterade bankerna kan vi se att de gjorde en vinst på 90 miljarder, varav en tredjedel kommer direkt från statliga subventioner. Man har avkastningsmål som över huvud taget inte är rimliga, och det brukar även statsrådet instämma i. Om vi tittar på hur det ser ut i verkligheten är den enda bank som har kontanthanteringen kvar på alla kontor också den som inte har lagt ned något kontor över huvud taget och som dessutom är bäst etablerad runt om i landet, det vill säga har mest lokal närvaro. De banker som däremot är sämst på kontanthantering, det vill säga de som har dragit ned på kontanthanteringen på flest kontor, är också de som lägger ned flest bankkontor. Så argumentet håller nog inte riktigt där, skulle jag vilja påstå. Kanske statsrådet ska syna bankerna lite mer. Jag menar att man ska ställa krav på bankerna även när det gäller kontanthanteringen, för enskilda personer, företag och självklart anställda i butikerna drabbas hårt av butiksrånen. Jag köper inte riktigt finansmarknadsministerns argument, för den bank som är bäst på det här är som sagt också den som är mest etablerad och inte har lagt ned något bankkontor . Du hänvisar till den utredning som tillsattes efter förskingringen i Panaxia, det vill säga ett kontakthanteringsföretag som hämtar dagskassor hos företag och sedan förvarar dem. Det är egentligen inte en utredning som hanterar bankernas betaltjänster i första hand utan det är, som det står i direktiven, ett vidare perspektiv. Vad det kommer att leda till i slutändan tror jag att varken statsrådet eller jag vet. Jag tror att fokus framför allt kommer att vara på dessa kontanthanteringsföretag och inte på bankerna. Butikerna har ju tagit över mycket av bankernas tidigare ansvar, men försvinner ju butikerna på landsbygden. Även om man har löst det i upphandlingen som var efter lagändringen 2008 har många av butikerna försvunnit . Som jag sade är det fem butiker hemma i som har försvunnit bara . En av anledningarna till att de har försvunnit är den statliga Postens agerande. De har inte längre paketutlämning och annat i butikerna, därför att Posten i sin tur har ett avkastningskrav på sig som gör att de inte har råd att behålla de här tjänsterna ute på landsbygden, vilket gör att det blir sämre underlag för landsbygdsbutikerna. Statsrådet sade att det här är en generationsfråga, en teknikfråga, en fiberfråga och så vidare. Jag skulle vilja påstå att det också är en integritetsfråga, en fråga för skuldsatta som har väldigt svårt att få betalkort och kort över huvud taget. Det är en fråga för små företag. Jag har varit i kontakt med många små företag som visar på hur svårt och dyrt det är att bli av med sina kassor. De får åka långa sträckor för att det ska funka. Och det är många föreningar som har stora problem, eftersom de hanterar väldigt mycket kontanter. Även om man lägger pengar på teknikutveckling, för det gör regeringen, löser det inte riktigt problemet som finns . Därför menar jag att man måste vidta någon annan åtgärd än just att jobba med teknikutveckling. Jag tycker att man kan göra två saker parallellt för att se till att det fungerar på landsbygden och för att få ned antalet butiksrån, vilket jag menar behövs, för butikerna är inte lika skyddade mot rån som bankerna. Ju mer kontanter som finns i butikerna, desto mer ökar självklart risken för rån. Det kan vi se inte minst hemma hos mig där antalet butiksrån har ökat kraftigt. En av de butiksinnehavare som har blivit rånade sade: Vi har tagit bankernas ansvar och ser till att kunderna får kontanter. Han menade att det har ökat risken för honom. Jag återkommer i nästa inlägg. 31 (S): Jag kan väl vara lite elak och börja med att konstatera att regeringens intresse kretsar kring bankpalatsen i . Intresset för utarmningen av landsbygden är inte lika stort. talade om , där det inte finns möjligheter till kontanthantering. Posten, och annat försvinner . Det är ju tur att det finns ett apotek. Vi får väl se hur länge det får vara kvar där. Det var egentligen inte för att tala om detta, herr talman, som jag begärde ordet utan just om butiksrånen. Jag blir lite bekymrad när jag läser svaret, för det visar på ett litet intresse. Det hänvisas till en pågående översyn av regelverket för kontanthantering. Det finns faktiskt ett majoritetsbeslut här i som säger att regeringen ska återkomma med förslag som ska tas fram tillsammans med parterna, handeln och handelsarbetsgivarna, om hur man kan minska butiksrånen. Som nämnde och som jag läst om i mitt husorgan har det varit 13 rån i . Det är väldigt allvarligt. Varje rån är ju en traumatisk upplevelse för den som arbetar i butiken. Det är något som sitter kvar för livet för många. Därför borde det finnas ett stort intresse även från finansmarknadsministern att hitta bra lösningar på problemet. Det hänvisas till att det sker teknikutveckling och så vidare. Ja, men låt oss titta på det gemensamt, precis som har sagt. Eller menar finansmarknadsministern att den pågående översynen är tillräcklig för att lösa problemet med butiksrånen? I så fall blir jag lite bekymrad.