prot · H10989 · 2014-03-25 00:00:00 — Om en statlig myndighet konstaterar att forskningen säger att resultatet är det motsatta borde väl rimligen regeringen vilja utvärdera detta och inte svara nej på frågan. Statsrådet sade ungefär samma sak i sitt svar, nämligen att regeringen vill förbättra förutsättningarna för ett aktivt och jämställt ansvar för föräldraskapet. Man vill det, men var finner man stöd för att reformen åstadkommer det man säger sig vilja? Annars var det ett märkligt svar, särskilt som det avslutades med att man inte ens är intresserad av att ta reda på vad som verkligen gäller. Ministern sade ytterligare att man ska underlätta för föräldrar att kombinera yrkesliv med familjeliv. Påståendet att förutsättningarna för män och kvinnor att dela mer lika hemma med de små barnen förbättrades också med införandet av jämställdhetsbonusen blir lite märkligt eftersom jag inte ens har frågat om detta, men jag återkommer till frågan senare, herr talman. Jag går tillbaka till den verklighet jag beskriver. Forskningen visar på en negativ inverkan på arbetsutbudet för kvinnor. Ministern sade visserligen att regeringen inte bryr sig om arbetslinjen vid den typen av reformer. Vi vet i och för sig att arbetslinjen inte är någonting som den här regeringen vårdar särskilt mycket. Skulle man inte åtminstone kunna fundera över jämställdhetsaspekten då det här särskilt drabbar kvinnor? Det är min fråga. när socialministern har svarat nej på min första fråga, om det finns anledning att utvärdera detta ur ett jämställdhetsperspektiv, vill jag få socialministern att förklara för mig varför regeringen tycker att det är ointressant att utvärdera en reform där forskningen pekar på att det som ministern i sitt svar säger är meningen med reformen leder till det totalt motsatta. Forskningen säger att de studier som finns pekar på att detta har en negativ inverkan på arbetsutbudet för kvinnor. Här säger man att det här är till för att förbättra förutsättningarna för ett aktivt och jämställt ansvar för föräldraskap och att underlätta för föräldrar att kombinera föräldraskap med yrkesliv. Varför vill man inte utvärdera det? 97 (S): Jag blev också väldigt förvånad över svaret, framför allt att man inte tar jämställdhetsarbetet på större allvar. Vi fick på arbetsmarknadsutskottet skrivelsen Jämställdhet – hela regeringens ansvar. I den läser jag vad socialministern säger: Att utgå från båda föräldrarnas ansvar för barnen är en självklar del i en modern familjepolitik. Jag läste innantill vad socialministern säger. Det han skriver skulle jag kunna hålla med om som socialdemokrat. Men den här regeringen har inte agerat så som det står här. När det gäller vårdnadsbidraget är det tydligt att det blir kvinnorna som tar större ansvar för barnen. Det är kvinnorna som inte får möjlighet att komma ut i arbetslivet på samma sätt som männen. Det är ofta kvinnor som kommer från något annat land, alltså våra invandrarkvinnor, som tar ut vårdnadsbidrag. Det innebär att barnen till de kvinnorna inte har möjlighet att vara på förskolan, få en språkträning och alla de andra saker som man behöver i en förskola, som är så bra. Flera studier och forskning visar att miljön och stimulansen för små barn är oerhört viktiga och sedan senare i livet. Vi har debatterat skolans betydelse ganska mycket i olika sammanhang. Därför är det oerhört viktigt för barnen, för mammorna, ja för föräldrarna. Men vårdnadsbidraget blir helt fel signal till familjerna, framför allt till kvinnorna, ur ett jämställdhetsperspektiv. Jag läser vidare i den lilla foldern. Ministern skriver så här: Hur en familj väljer att fördela ansvaret för olika uppgifter inom sig går utanför politikens gränser. Okej, det kan man väl tycka. Men senare står det: Däremot är det politikens uppgift att skapa förutsättningar för kvinnor och män att på lika villkor ta ansvar för det obetalda hem- och omsorgsarbetet. Studierna visar att det är kvinnorna som i huvudsak genom vårdnadsbidraget tar än mer ansvar för hem- och hushållsarbete. Här uttrycks en politisk vilja, och det är ett politiskt förslag som har lagts fram. Det är inte bara den ojämställda fördelningen av hemarbetet som drabbar de här kvinnorna, utan det blir också så att de inte kan försörja sig själva. De riskerar att hamna i en fattigdomssituation om de separerar. Och pensionen kan bli otroligt liten. Det kanske inte bara är ett barn man får, utan två eller tre. Det minskar alltså kvinnors möjlighet till självständighet, eftersom vårdnadsbidraget låser in dem. Det är också viktigt att påpeka att för både männen och barnen är vårdnadsbidraget ett hinder mot att få ett jämställt samhälle, och framför allt hinder mot att få tid till varandra. Vårdnadsbidraget är faktiskt ingen garant för att föräldrarna tar mer tid med barnen. 98 (S): Det har gjorts en utvärdering i av vårdnadsbidraget. Konsekvenserna var negativa. Det visade sig att det framför allt var kvinnor som redan hade en svag ställning på arbetsmarknaden och låg lön, med betoning på utländsk bakgrund, som utnyttjade det. Det ledde till att de fick en ännu svagare ställning på arbetsmarknaden. Ur jämställdhetssynpunkt var det inte positivt. När det gäller barnen kunde man konstatera att det blev större skillnad i uppväxtvillkoren mellan de barn som fick gå i förskolan och dem med en förälder som var hemma med vårdnadsbidrag. Man kunde till och med se en tendens till att barnen lärde sig norska sämre – vi talar om det norska exemplet. Det gällde de barn som kom från hem där föräldrarna hade invandrarbakgrund. Det blev en försening i språket, och det är risk att det hänger med upp i skolåldern. Det var alltså negativt från barnens utgångspunkt. Man kunde vidare se att det försvagade förskolan. Det fanns ett minskat intresse att bygga ut förskolan och satsa på förskolan. Tyvärr finns det i det svenska systemet för vårdnadsbidrag en koppling där, i och med att det ligger på nivå, så att man betalar ut vårdnadsbidrag i stället för att satsa på förskolan. Som tur är har vi inte så många som har tagit ut vårdnadsbidraget i , men i förlängningen är risken att man börjar resonera som så att om det är många kvinnor – i de flesta fall är det kvinnor som tar ut vårdnadsbidraget – som tar ut det ska vi kanske inte bygga ut förskolan så mycket. Då drabbar det även de kvinnor som vill arbeta och utnyttja förskolan. Det här handlar om vilken modell vi vill ha. i har vi valt modellen en stark föräldraförsäkring. Vi kan se ute i att där man inte har det riskerar kvinnorna att tvingas vara hemma och bli försörjda eller bli fattiga. Därför är en stark föräldraförsäkring viktig att värna. Det är också viktigt att värna förskolan, och det är viktigt att kvinnorna faktiskt kommer ut på arbetsmarknaden. När det gäller tiden hemma med barnen är egentligen den viktiga uppgiften att se till att fler män väljer att vara hemma med sina barn inom ramen för föräldraförsäkringen. Det finns forskning på förskolan som visar att de barn som börjar tidigt i förskolan inte lider av det. De klarar sig ofta till och med bättre i skolan . Det finns alltså ingen anledning att satsa på vårdnadsbidrag. Sedan ska vi självklart satsa på förskolan. Vi måste minska gruppstorleken, speciellt när det gäller de mindre barnen. Men det är en helt annan väg att gå än att fortsätta på spåret med vårdnadsbidrag. Vi kan se att konsekvenserna i var så allvarliga att man avvecklade vårdnadsbidraget. Det blev sämre jämställdhet. Det tenderar att bli en hemmafrumodell där mannen arbetar och kvinnan går hemma med barnen. Det försvagar kvinnans ställning och gör henne mer beroende. Hon riskerar att halka ur arbetsmarknaden. Barnens uppväxtvillkor blev sämre, alltså de barn vars förälder var hemma med vårdnadsbidrag. Man ser ökade skillnader i barns uppväxtvillkor. Man ser att det riskerar att försvaga förskolan och leda till minskad utbyggnad. Därför tycker jag att det är viktigt att göra en utvärdering också här i av konsekvenserna av vårdnadsbidraget. 99 (S): Jag tackar , som har väckt en viktig fråga. Jag är nog också lika förvånad över det svar som har lämnat till , fast ur ett helt annat perspektiv. 2011 sade statsrådet att han var beredd att skrota vårdnadsbidraget, eftersom han ville tänka större än så här. Man kan ju fundera över varför det har tagit att tänka större. Man borde fundera över vad som har hänt. När regeringen i sitt svar hänvisar till SCB:s utredning kan jag berätta för att socialförsäkringsutskottet har haft en hearing, och jag undrar om socialministern har läst protokollet från den. Där deltog samtliga partier inklusive socialministerns parti. Det som då framkom var bland annat det som har redogjort för, till exempel att norsk kontantstötte används av dem som inte får tillgång till barnomsorgsplatser. Bristen på barnomsorg gör att man väljer vårdnadsbidrag, inte för att man vill utan för att det inte finns någon annan möjlighet. Detta gäller även dem som saknar arbete. Jag har fått den uppfattningen att hela regeringen har ansvar för jämställdhet och integrering. Mina frågor är: Hur tar statsrådet ansvaret för dessa frågor utifrån att han ändå vidhåller att vårdnadsbidraget ska vara kvar? Hur tar han ansvar för ekonomisk jämställdhet livet ut och för att kvinnor ska klara sin egen försörjning, när man vet att det här får konsekvenser för kvinnors pension ? Flertalet av dem som väljer vårdnadsbidrag är kvinnor. Har statsrådet och regeringen tillsatt någon utredning om det? Jag läser i svaret att statsrådet inte tänker ta något initiativ för att utvärdera vårdnadsbidraget ur ett jämställdhetsperspektiv. Jämställdhetsministern har varit här vid ett flertal tillfällen och sagt att hela regeringen ska jobba med frågan. Hur jobbar då statsrådet med att jämställdhetsintegrera frågan om vårdnadsbidrag, om det nu får de konsekvenser som bland annat redovisades på socialförsäkringsutskottets hearing? Flertalet av dem som väljer vårdnadsbidrag är kvinnor med låg anknytning till arbetsmarknaden, och det får konsekvenser för framtida insatser för dem på arbetsmarknaden, för deras utbildning och för deras pension. Men det får också konsekvenser för hur barnen integreras i det svenska samhället, eftersom många av dessa familjer har kommit till . Vilket ansvar tar statsrådet för att den politik som han tillsammans med regeringen bedriver får sådana effekter? Det måste ju vara även socialministerns ansvar att titta på vad det får för effekter, utreda dessa och väga dem mot varandra. Och vad var det som egentligen fick att 2011 säga att han var beredd att skrota vårdnadsbidraget, men fortfarande inte har gjort det? 100 Socialminister (KD): Jag är djupt imponerad över det samlade kollektivet av socialdemokrater som vill utvärdera vårdnadsbidraget. är det väl inte en utvärdering som ni i första hand är ute efter, utan ni vill skrota möjligheten till valfrihet för småbarnsföräldrar. Ni har varit emot den här tanken från första början och kommer att vara emot den, därför att ni tror er veta bättre än vad småbarnsfamiljer själva gör. Ni har ett överhetsperspektiv, ett paternalistiskt tänkande som går ut på att alla ska stöpas i samma form. Och det är själva grundidén och utgångspunkten, och nåde dem som sticker ut. Då ska de fångas in på något sätt. Väldigt mycket av de resonemang som har förts här när det gäller att den som använder vårdnadsbidrag är borta från arbetsmarknaden gäller också föräldraförsäkringen. Den innebär ju att många människor är borta från arbetsmarknaden och inte står till arbetsmarknadens förfogande. Vi har kommit fram till och har en bred enighet om en föräldraförsäkring som har en väldigt bra funktion just för att när barn är små är det bra om föräldrarna kan ägna dem uppmärksamhet. För er del tycks det som att det går en knivskarp gräns, och den gränsen är inte beroende av vilka barn eller föräldrar som vi pratar om, utan gränsen är knipskarp och lika lång för alla barn. Det är okej, uppmuntransvärt och bra om man tar hand om sina barn fram till en viss ålder. Men därefter är man korkad. Man begriper inte sitt eget bästa. Det är precis det som ligger i de resonemang som ni för här. säger att bristen på barnomsorg kan leda till att man använder vårdnadsbidrag. Ja, men i har vi ju en lagstiftning som gör att man har rätt till en barnomsorgsplats, och den lagstiftningen är otroligt viktig. Man har rätt till en barnomsorgsplats inom . Det har kommuner ett ansvar för. Här talas det om att barn får en sämre utveckling – underförstått: alla borde gå i förskolan. Det råkar vara så att jag har en annan uppfattning, nämligen att föräldrar är de som vet sitt barns bästa och har det huvudsakliga ansvaret för barnet. Ni är ju tillbaka i ett myrdalskt tänkande som leder till något helt annat än det som jag tycker är ett modernt samhälle, nämligen att föräldrar vet sina barns bästa och känner till sin egen situation bäst. Vuxna människor ska kunna bestämma själva. Jag tror inte riktigt på klappa-på-huvudet-mentaliteten. Ni tror er veta bättre än föräldrarna. Jag tror faktiskt att föräldrarna utifrån sin egen hållning vet sitt eget bästa. Varför ska alla göra lika? Varför ska det inte finnas ett utrymme för att göra egna val? Väldigt många av era argument går ut på att föräldrar väljer fel. Ja, har man den grundsynen, då kan vi ta kommandot i varje enskild del av människors liv. Det är ett sådant samhälle som jag inte vill ha, herr talman. Jag tycker att det finns ett betydande värde i att småbarnsföräldrar har ett utrymme att utifrån den egna situationen och det egna barnet att kunna avgöra själva, och det tycker ju ni också inom ramen för den föräldraförsäkring som vi har. Därutöver tycker ni att det ska vara stopp. Det tycker inte jag. Jag tycker att det ska finnas ett utrymme för föräldrar att bestämma mer över sina egna liv. Jag tror att det leder till ett bättre samhälle än när alla gör på exakt samma sätt därför att politiker har kommit fram till att man ska göra så. 101 (S): På den första frågan i interpellationen, om statsrådet hade tänkt ta initiativ till att utvärdera vårdnadsbidraget ur ett jämställdhetsperspektiv, fick vi ett klart och tydigt nej. Det leder då till en följdfråga från min sida: Varför vägrar regeringen så hårdnackat – trots den uppenbart motsägelsefulla argumentationen i svaret – att utvärdera den här frågan ur jämställdhetsperspektiv? Den frågan fick jag inget svar på. Jag hoppas att statsrådet utvecklar den i sitt nästa inlägg. Det finns en del saker i svaret – som också visas i rapporten från – som gör att det finns all anledning att efterfråga en sådan utvärdering. Det finns också en del i svaret som ställer till det lite grann. Bland annat säger statsrådet: den begränsade statistik som finns att tillgå bör man inte dra alltför långtgående slutsatser. Vill då inte statsrådet kunna dra några långtgående slutsatser? Men det är märkligt för en regeringsföreträdare att ha den inställningen. Vidare sägs i svaret: Det finns till exempel ingen kunskap om den som söker bidraget är den som vårdar barnet. Jag skulle kunna tänka mig att om man har insikt om att man totalt saknar kunskap om det mesta, borde man inte då söka kunskap? Det är egentligen det som frågan handlar om. Någonstans där har statsrådet lite grann att utveckla i sina kommande inlägg. Statsrådet slår fast i svaret att vårdnadsbidragets huvudsyfte är familjepolitiskt, inte att det ska stärka arbetslinjen. Det är naturligtvis en bra politisk markering. Han hävdar också att en framgångsrik jämställdhetspolitik inte är avhängig av vårdnadsbidragets existens, och det har vi ju kunnat konstatera. Arbetslinjen är alltså inte viktig för statsrådet, och det är inte heller jämställdhetspolitiken. Vad har då regeringen lyckats med när det gäller jämställdhet? Jo, då tar man upp införandet av jämställdhetsbonusen. Om man vänder sig till den statliga myndigheten och frågar hur man där utvärderar jämställdhetsbonusen – för jag misstänker att statsrådet inte heller har tänkt utvärdera den – konstaterar att det inte finns någonting som tyder på att jämställdhetsbonusen har haft någon effekt. Det är , analyschef på , som säger detta. Men vad har regeringen gjort i övrigt när det gäller jämställdhet? Lönekartläggningen minskar på grund av regeringens beslut. Löneskillnaderna mellan män och kvinnor består med regeringens politik. Vi vet ju vad det är för politik som gagnar jämställdhet och ekonomisk utveckling. Det har att göra med en generös och flexibel föräldraförsäkring, som vi socialdemokrater har varit med om att bygga ut, förskola av hög kvalitet, barnbidrag till alla barn, kostnadsfri mödra- och barnhälsovård. Det är den typen av reformer som vi kan utvärdera och som vi vet – forskningen kan ge oss det svaret – är det som driver samhället, jämställdheten och även ekonomin framåt. Men av alla de frågor som väcks av denna interpellation kvarstår min fråga, herr talman, till socialministern: Om det nu är så att man inte ens vet, och det till exempel inte finns någon kunskap, om den som söker bidraget är den som vårdar barnet och man konstaterar att man inte kan dra några långtgående slutsatser utifrån den information man har, varför är man helt ointresserad av att skaffa sig den kunskapen? Det är en gåta. Jag undrar om vi kan få svar på den. 102 (S): Jag blev väldigt förvånad när socialministern höll sitt anförande här. Det känns inte alls som att det stämde med de ord som skriver i Jämställdhet – Hela regeringens ansvar. Det verkar som att det står en ganska nöjd socialminister mitt emot mig här som tycker att jämställdhetsarbetet i regeringens kamrar är väldigt bra, fastän det står helt stilla. Valfriheten för småbarnsföräldrar – ja, den tycker vi socialdemokrater också är viktig. Men vårdnadsbidraget är inget bra politikområde för att få valfrihet. Valfrihet för många småbarnsföräldrar är att ha en god och bra barnomsorg som man kan lita på, men det är ingenting som den här regeringen har satsat några större resurser på. Det gäller väldigt många föräldrar, oavsett var man pratar med dem. Att vi har lagstiftning om att det ska finnas barnomsorg i kommunerna – ja, så är det. Men man kanske inte kan få barnomsorg så att det faktiskt fungerar, så som arbetslivet ser ut. För det har vi ingen lagstiftning. Många kvinnor vittnar om att de jobbar på en sida av staden men får åka till en annan sida. Det fungerar inte heller. De uttryck som ministern använder, som korkat och andra, får stå för honom. Alla ska inte stöpas i samma form. Det tycker inte vi socialdemokrater. Läroplanen för förskolan har en hel del vettiga saker som det går att läsa om. Alla barn ska där få utvecklas utifrån vad de är, och då stöps de inte i samma form. Det kan vara bra för socialministern att läsa läroplanen för förskolan, så att han ser att man inte stöper alla barn i samma form. 103 (S): Det är lustigt, för vad som är viktigt beror lite på vilken minister i regeringen man pratar med. I andra sammanhang har man fått höra att bidrag är någonting väldigt negativt, men vårdnadsbidrag är bra. Arbetslinjen är någonting väldigt positivt som bör förstärkas, men i detta fall gör det ingenting att arbetslinjen försvagas. Jämställdheten är något som regeringen i andra sammanhang säger är viktigt, men här har den inte någon betydelse. Man har inte ens intresse av att utvärdera om jämställdheten ökar eller minskar. Jag blir lite förvånad över att vissa frågor som annars är grundbulten i regeringens politik plötsligt är helt oviktiga. Jag undrar också vad det är som är så farligt med en utvärdering. Det är faktiskt det vi begär. Visar utvärderingen att detta har varit lika negativt som i är nästa steg såklart att vi vill lägga ned det. Men första steget är en utvärdering. Om detta nu är så bra, om föräldrarna nu gör så bra val som ministern säger, borde inte detta vara något problem. Då borde man kunna gå vidare med en utvärdering. Det finns också en annan skevhet i regeringens politik. Vårdnadsbidrag är jättebra , men börjar det ställas högre krav i förskolan. Det är plötsligt jätteviktigt just att lära sig mer inför skolstarten. Man föreslår en sänkning av betygsåldern, och det är väl bara första steget – det kommer väl fler sänkningar. Men när man ser konsekvenserna i , att det faktiskt har minskat barnens möjlighet att klara målen i skolan, är det inget problem? Risken är ju att det är precis samma som det har inneburit här i . Jag är faktiskt förvånad över att regeringen inte ens vågar göra en utvärdering. Men man kanske är rädd för resultatet av utvärderingen, och man vågar inte gå vidare med det. 104 (S): Jag vet inte om statsrådet tror att han är på KD:s ting eller någonting sådant, men jag vill i alla fall upplysa om att vi ställer frågorna i . Vi behöver inte ha partianföranden, utan vi ställer frågor. I mitt anförande hänvisade jag till den hearing där det refererades till det norska exemplet, vad som hade hänt, varför man hade vårdnadsbidrag och inte hade vårdnadsbidrag. Om statsrådet nu hävdar att det viktigaste är att familjerna får vara med barnen kan vi konstatera att det grundläggande kravet för att få vårdnadsbidrag är att man avstår från att ha barn på förskolan, inte att man är hemma med barnen. Man kan mycket väl kombinera det med att ha ett RUT-avdrag och ha en barnflicka, utan att vara hemma en enda extra minut. Det är regeringens politik. Vi vet att ni tycker att den politiken är bra. När SfU hade sin hearing tittade man på just vårdnadsbidraget och jämställdhetsbonusen och konstaterade att det ur jämställdhetssynpunkt inte var bra. SKL, som var med på hearingen, konstaterade att det behöver forskas mer om effekterna av vårdnadsbidraget. Det lilla som finns är oroande, säger , såtillvida att det visar sig att de som främst utnyttjar det är personer som står långt ifrån arbetsmarknaden och har svårt att komma tillbaka. visste det förmodligen 2011 eftersom han sade att han var beredd att skrota vårdnadsbidraget – han ville tänka större. Jag frågar mig varför han tänker så lite nu och varför han är så fokuserad på dessa frågor – varför han inte vill ta ansvar för att titta på jämställdhetsintegrering och titta på kvinnors möjlighet att leva ekonomiskt jämställt livet ut, det vill säga hur det påverkar pensionerna för kvinnorna. Det tänker inte göra någon utredning om, och det är beklagansvärt. 105 Socialminister (KD): Låt mig först få säga att det bärande temat i detta inlägg var: Lägg ord i socialministerns mun! Det värjer jag mig lite grann emot, eftersom jag tycker att det är bra om jag själv får uttrycka det som är mina åsikter. Sedan får ni uttrycka det som är era åsikter. Jämställdhet är självklart otroligt viktigt. Män och kvinnor ska ha lika förutsättningar och möjligheter att förverkliga sina liv, sina önskemål och sina drömmar på jämbördiga villkor. Den broschyr som nu har propagerat för här i talarstolen är oerhört bra. Den innehåller redovisningar av det arbete som sker, departement för departement. Det är allt från till , över och – departement för departement. Detta är ett arbete som inte hör hemma inom ett snävt område utan berör varje enskilt politikområde. Det är betydelsefullt att säga det. Uppenbarligen skulle jag också tycka att arbetslinjen är oviktig. Låt mig få dementera också den utsagan. Arbetslinjen är otroligt central i varje samhälle som vill bygga trygghet, välfärd och ett deltagande av många människor i alla olika sammanhang. Men livet består inte bara av arbete. Jag tror kanske att vi skulle kunna få konsensus omkring den poängen. Vi har till exempel när det gäller föräldraförsäkringen, som jag försökte betona, gjort vissa avsteg eftersom vi tycker att det finns andra värden i livet. Vi tycker, till skillnad från Socialdemokraterna, att det kan vara en bra poäng att människor som av något skäl, som vi inte behöver överpröva, vill stanna hemma lite längre eller rigga sitt liv på ett annat sätt, som har beskrivits här i flera inlägg, ska ha möjlighet att göra det. Därav mitt uttalande om att man inte ska stöpa alla i samma form eller trycka in alla i samma mallar.