prot · H109127 · 2014-06-17 00:00:00 — Ungdomsarbetslösheten och föräldrars arbetslöshet är faktorer som har påverkat detta. Det hänger ihop med barnens förutsättningar att vara delaktiga i samhället. Vi vet att barn och unga som deltar i och har en aktiv fritid har möjlighet att skapa gemenskap och kan bygga demokratiska organisationer. Är de medlemmar i en demokratisk förening lär de sig också de demokratiska spelreglerna. Därför är den nya ungdomspolitiken viktig för vilket samhälle vi kommer att ha . Trots att regeringen ser att vissa grupper i mindre utsträckning deltar i organiserad fritid finns det få förslag om att öka ungas organisering. Möjligheten för unga att få inflytande bygger på att unga kan organisera sig. Vi tycker att Myndigheten för ungdoms- och civilsamhällesfrågor, MUCF – tidigare , det tar ett tag att lära sig, vi kanske lär oss till slut – bör få i uppdrag att se över hur stödet till ungdomsorganisationerna och ungdomsverksamhet är utformat och fördelat såväl nationellt som regionalt och lokalt. Bakgrunden är att vi ser en skev fördelning. Därför har vi tillsammans med V och MP reservation 4. , numera MUCF, kan se att antalet tjejer och killar ökar bland det totala antalet medlemmar som finns i ungdomsorganisationer som får ta del av statsbidraget. Men fördelningen börjar bli alltmer skev. var av organisationernas medlemmar tjejer och killar. var tjejer och killar. Tillsammans med att är ett land där klassklyftorna växer allra mest inom ser vi att tjejer missgynnas av statsbidragsfördelningen till ungdomsorganisationer. Det är naturligtvis inte acceptabelt. Det måste politiken styra upp. Det är därför som vi först och främst vill ha en översyn av statsbidragen. och mest aktuella uppgifter visar att bara en tredjedel av de i åldern 16–förstår syftet med och är ganska intresserade av politik. av de unga tror att de kan påverka politiska beslut, och anser att de har goda eller ganska goda möjligheter att föra fram sina åsikter till dem som bestämmer i deras kommun. Det finns saker att göra med inflytandet. Det är därför som det är så viktigt att vi trycker på det och säger att ungdomar bör ha ett inflytande. Det finns vissa positiva tendenser. Viljan att vara med och påverka är större. Det är av de unga som svarar att de vill vara med och påverka i den egna kommunen. Var de bor i landet har också stor betydelse för ungas politiska intresse. En större andel unga bosatta utanför storstadsregionerna känner sig mindre delaktiga i samhället. visar det sig att många institutioner och organisationer inte har en aktiv agenda för att ta det på allvar. Vi menar att mycket görs på området, men vi vill höja ambitionsnivån. Vi menar att man måste uppmuntra mångfald och pluralism och öppna dörrarna mellan och världen, mellan majoritetssamhället och de olika minoritetssamhällena. När det gäller ungdomsorganisationerna vill vi särskilt uppmuntra projekt. och analys visar att unga med utländsk bakgrund och unga i socialt utsatta förorter är minst lika intresserade av politik och samhällsfrågor som genomsnittet bland unga i landet, och det är viktigt att de får stöd. De har svårare att komma till tals. För oss socialdemokrater är det därför viktigt att demokratin utövas genom många vägar in i samhället. Vi ser att ett framväxande problem är en allt större främlingsfientlighet, som tar sig uttryck i islamofobi, afrofobi, antisemitism, antiziganism och homofobi samt att icke-demokratiska rörelser och värderingar får fotfäste. Att unga får faktiskt inflytande över samhällsutvecklingen är centralt, och därför har vi också reservation 19 om ungas inflytande. Den bästa möjligheten att motverka intolerans och främlingsfientlighet är stor tillgång till fritidsaktiviteter. Det är därför vi socialdemokrater vill att alla barn i alla familjer bör ges möjlighet att delta i verksamhet. För att detta ska bli möjligt krävs låga eller inga avgifter. Den kommunala musik- och bör vara tillgänglig för alla barn. Kommunerna ska kunna erbjuda kultur- och musikskola med hög kvalitet och låga eller inga avgifter oavsett var i landet man bor. Vi har också ett förslag om att stärka idrotts- och friluftslivet med faktiska medel för att kunna göra det möjligt för unga att delta i idrotts- och friluftsaktiviteter oavsett var i landet de bor. Det ska vara billigt och lättillgängligt, och alla ska känna sig välkomna. Vi socialdemokrater vill därför stödja föreningslivet och stärka barns och ungas delaktighet i och tillgång till idrotts- och friluftsverksamhet. Vi vill ha ett handslag med föreningslivet, , Svenskt Friluftsliv samt kommunerna för att se till att barn och unga får bättre möjlighet och lägre avgifter när det gäller att delta i idrotts- och friluftsverksamhet. Därför har vi skrivit reservation 25. Det är detta det handlar om – vår framtid. Ska vi ge våra unga verktyg att klara hindren eller ska vi bara sänka skatten och hoppas? tränar som bekant på att hoppa. Det är bra, för de ska hoppa ut från . 44 (MP): Denna ungdomsproposition berör en och en halv miljon ungdomar mellan . Det betyder att den berör väldigt många ungdomar och deras framtid. Därför är den naturligtvis viktig. Det går bra för de allra flesta ungdomar i . Det beror på att vi har byggt upp en generell välfärd som de flesta har tillgång till. Det är viktigt att komma ihåg. I har vi haft en medveten politik som har stärkt unga människors ställning, men tyvärr ser vi att så inte är fallet längre. Vi kan inte blunda för den ojämlikhet som vi ser mellan ungdomar – mellan dem som har framtidsdrömmar och dem som inte har några drömmar alls. Vi måste sluta att bara konstatera och prata om det här och i stället börja göra någonting åt det. Alliansen har gjort en hel del insatser för ungdomar, åtminstone på de områden som jag har fokuserat på, nämligen skola och arbetsmarknad. Men som jag har sagt här i kammaren har insatserna inte gjort någon märkbar skillnad för våra ungdomar. De positiva effekterna har alltmer uteblivit. Vi kan läsa i 2013 att levnadsvillkoren i många avseenden är problematiska och i vissa fall har försämrats sedan den förra propositionen 2004. Allt fler unga mår dåligt. Det är dubbelt så vanligt bland unga tjejer som bland killar. Resultaten i skolan har blivit sämre, arbetslösheten är hög och allt fler tvingas bo hemma fast de har blivit vuxna. Det här är inget bra bokslut för alliansregeringen. Som bekant är ungdomspolitiken sektorsövergripande och omfattar beslut inom en rad olika områden. har valt att ta upp tre av frågorna i propositionen, och jag tänker ta upp två av dem. För övrigt hänvisar vi till de motioner vi har skrivit under riksdagsåret. Det första jag vill lyfta fram är Alliansens nya förslag till ett nytt mål: Alla ungdomar ska ha goda levnadsvillkor, makt att forma sina liv och inflytande över samhällsutvecklingen. Detta mål ställer sig absolut inte bakom. Vi vill inte ha ett mål som vi menar försvagar ungas ställning. Frågan är: Varför ska inte ungdomar få välfärd? Det känns onekligen konstigt att vi här ska fatta ett beslut om ett mål där det inte står att ungdomar ska ha tillgång till välfärd. Vårt förslag är: Alla ungdomar ska ha rätt till verklig välfärd och goda levnadsvillkor, makt att forma sina liv och ges faktiskt inflytande över samhällsutvecklingen. Det andra jag vill lyfta är att kommunerna ska få ett tydligare ansvar för unga som är och inte har fullgjort sin gymnasieutbildning. Inom ramen för detta ansvar ska alltså hemkommunernas uppgift vara att erbjuda lämpliga individuella åtgärder. Dessa ska i första hand handla om att motivera den enskilde att påbörja en utbildning eller handla om att erbjuda en utbildning i stället för att kommunerna bara ska hålla sig informerade om hur ungdomarna är sysselsatta, som fallet är . Detta tycker är bra. Det innebär i praktiken att man formaliserar det som många kommuner – som har en hög ungdomsarbetslöshet eller många ungdomar som hoppar av gymnasiet – gör . Många kommuner tar alltså redan detta ansvar. Och varför gör de det? Det beror på att regeringens egen modell, som innebär att Arbetsförmedlingen ska ha ansvar för att sätta ungdomarna i sysselsättning, totalt har havererat. Den politik som vi har , där kommunerna inte har haft ansvaret utan bara ansvar för att hålla sig informerade, har totalt havererat. Vad har hänt? De ungdomar som har hoppat av har i bästa fall sprungit till Arbetsförmedlingen. Där har de inte fått någon hjälp eftersom det inte är någon som anställer ungdomar som inte har en gymnasieutbildning. De har därför gått tillbaka till kommunerna och bett att få försörjningsstöd. Detta har gjort att kommunerna har satt ungdomarna i sysselsättning för att slippa betala ut försörjningsstöd. Resultatet har blivit att vi har över 100 000 ungdomar som varken jobbar eller studerar. Det är en politik som har varit oansvarig som har sett till att denna grupp ungdomar har vuxit och blivit allt större. För det första tycker att regeringens förslag till viss del är bra. Men regeringen tillskjuter absolut inga nya medel. Den ger kommunerna ansvaret, men några pengar får de inte. Om man vill ha en verklig förändring och om man verkligen tycker att vi ska komma åt problemet med dessa 100 000 ungdomar måste man försöka förstå att det kostar pengar. För det andra vill att kommunerna, Arbetsförmedlingen och tillsammans skapar en dörr in – det vi kallar för startcentraler – för att kunna möta dessa ungdomar med komplexa behov. Det finns projekt runt om i landet som fungerar på detta sätt, men det vill alliansregeringen ta bort. För det tredje vill vi att ansvaret ska gälla upp till för de unga som inte har gymnasiekompetens. Vi ser att många inte klarar av sin gymnasieutbildning innan de blir , och de faller rätt ut. Det finns ingen quick fix. Om vi ska vi ge våra unga en framtidstro, en möjlighet att försörja sig och makt över sitt liv och samhället måste insatser ges på individnivå. Regeringen tycks bara klara det på papper. Jag står bakom alla våra reservationer, men för tids vinnande yrkar jag bifall bara till reservation 1. 45 (SD): Jag ska vara lite hårdhänt i början. har min kollega kallat den sittande regeringen den sämsta i modern tid. Och när jag läser den här propositionen, som handlar om ungdomars levnadsvillkor, kan jag inte annat än hålla med. Vi vet alla egentligen att orsakerna till barns och ungdomars problem i mångt och mycket handlar om trasiga och icke fungerande familjerelationer, oroande många separationer och skilsmässor, en icke fungerande skolgång, som har tagits upp här, en felaktig vårdnadslagstiftning, långa köer till Bup, ett otal antal samhällsplaceringar och identitetsproblem. Till det ska läggas en ökad och romantiserad syn på droger, våld och sex där samhället i princip uppmuntrar till att experimentera med allt. Därmed upplever många ett tryck att testa allt , och det kan vara till mycket skada senare i livet. Vidare tycks normer vara något som man med fördel ska bryta mot. När man tappar fotfästet i tillvaron, som många gör, är det lockande att fly in i en annan värld, som droger, sex, konsumtion eller dataspel. Vi vuxna är likadana. Det som är så tråkigt är att vi vuxna har svikit den unga generationen. Vi törs inte längre vägleda och fostra. Ledarskap och disciplin tycks vara lika med att kränka ungdomars integritet. Det är ett svek. Det synes därför vara en orimlighet att, som i regeringens förslag, föreslå en rad olika, detaljerade åtgärder när man så krampaktigt blundar för orsakerna till ungdomars ökade ohälsa. Rimligtvis borde i stället orsakerna till ohälsan öppet redovisas i syfte att sätta in genomtänkta insatser. Jag tycker att man i större utsträckning bör ta avstamp för sin ungdomspolitik i att familjen är en naturlig referenspunkt och att vettiga utbildningar leder till arbete. Normer bör också betonas för ett väl fungerande socialt liv, där ansvar och medverkan tidigt formas. Det gagnar det framtida arbetslivet och gagnar nära relationer. Jag vill mena att människan som väsen innefattar en rad olika behov för ett fullgott liv som inte enbart inryms under sex, politisk organisation, värdegrund och en ytlig materialisering av tillvaron. Jag tycker därför att man har fel utgångsläge i propositionen. I stället anser jag att en ansvarsfull politik ska utgå från familjen som samhällets grundkärna. Familjen, som politiker nu ständigt petar och kladdar på, bör i så hög grad som möjligt fredas från politisk inblandning och ges en helt annan status. behöver sannerligen förändras – det har behövts – och vårdnadsärenden måste synliggöras. Förutom familj och hela relationer är utbildning och arbete förutsättningar för att barn och unga ska kunna bli ansvarstagande vuxna. Men i stället väljer regeringen i propositionen att diskutera välfärd rent generellt. Rimligen borde en regering som gick till val på kopplingen mellan arbete och välfärd inse att såväl utbildning som arbete är en förutsättning för ett välfärdsamhälle, både i det enskilda fallet och för samhället i stort. I stället återkommer i regeringens proposition ledorden ungdomar och mänskliga rättigheter. Och visst – jag kan till fullo skriva under på att det är viktigt. Jag ställer verkligen upp på det, framför allt när det gäller socialpolitiken, där det finns gigantiska brister som bör rättas till men som inte lyfts fram någonstans. Sedan vill jag tillägga något som man inte heller har berört i propositionen, och det är att faktiskt även ungdomar har skyldigheter, precis som vi vuxna, och måste lära sig att ta konsekvenser av sitt handlande. Ges inte den fostran riskerar man att stanna i utvecklingen. Sammanfattningsvis behövs det mer kunskap och färre blödande vaginor som anses vara konstverk på väggarna i våra skolor. Med tanke på den översexualisering som råder och att sexvanor är något som det görs politik av, anser jag personligen att konstnärer som målar vaginor på väggarna i skolan rätteligen bör sitta i fängelse för sexuellt ofredande av minderåriga. Jag avslutar, herr talman, med att säga att regeringen bör beställa en ny utredning som tar ungdomars problem på verkligt allvar – en utredning som utgår från familj, utbildning, arbete, normer och ansvar. Jag yrkar därför bifall till reservationerna 2, 14 och 24. 46 (V): Jag hade tänkt börja med att prata om propositionen, betänkandet och de reservationer som jag föredrar, men jag måste kommentera det som sades sist här. Vi har alltså en ledamot i riksdag som går upp och säger att konstnärer ska fängslas. Så mycket för konstnärlig frihet! Så mycket för en kultursyn som bejakar också provokationen, som bejakar att kultur inte bara ska vara att stryka medhårs utan ska provocera och reta, en kultur som ska våga ta plats. Men här har vi en företrädare för riksdag som anser att konstnärer ska fängslas om de uttrycker sig på ett visst sätt. Den yttrandefriheten är inte mycket värd, och det visar på ett parti som på alla sätt skiljer sig från övriga. Jag vill verkligen betona att det bland övriga partier inte finns något som har den kultursynen och som anser att konstnärer i sin konstutövning ska bestraffas och sättas i fängelse. går jag över till betänkandet, herr talman. blir det väldigt mycket siffror och diskussion om vad som är rätt och fel, vad som har hänt, vad som går bra och vad som går dåligt mellan regeringen och oppositionen. Det är naturligt, men det är ganska tråkigt. Men ibland blir det lite mer ideologi, och då blir det genast mycket roligare. Just när det gäller målet för ungdomspolitiken undrar jag om inte det är en av de mest ideologiska frågor som kulturutskottet har haft att hantera den här mandatperioden. Det kanske är överord, men jag menar det på allvar. Det är kanske svårt att se, för många skulle nog säga: Det är väl ingen större skillnad mot förut på regeringens mål. Men om vi granskar vad regeringen gör ser vi att det faktiskt är ett helt annat perspektiv, inte bara på ungdomspolitiken utan på politik över huvud taget. Det som detta ger uttryck för är en individualisering av samhällsproblemen. Vi ska i större utsträckning lita till att lösa våra problem själva. Vi ska i mindre utsträckning gemensamt ta ansvar för samhällets utveckling. Den här individualiseringen i målsättningen för ungdomspolitiken innebär att man också talar om att om du misslyckas är det ditt eget fel – skyll dig själv! Det är inte nytt, för det har den här regeringen hållit på med sedan den tillträdde, nämligen att beskylla dem som misslyckas för sitt eget misslyckande. Det började man med redan genom det som kallas arbetslinjen men som egentligen är en bidragslinje för stora företag. Den arbetslinjen utgår ifrån att människor är lata om de blir arbetslösa. Har de för bra villkor när de är arbetslösa väljer dessa lata människor att kvarstå i arbetslöshet i stället för att göra nytta i jobb. Det är en fullständigt förvriden människosyn. Jag har själv varit arbetslös, och jag har kompisar som har varit arbetslösa . Jag har aldrig träffat på en enda arbetslös person som har jublat över sin arbetslöshet. Jag har aldrig träffat på någon som säger: vad skönt det är att vara arbetslös. Alla har saknat inte bara den ekonomi och den trygghet som följer av ett jobb, utan framför allt den mening som arbetet skänker. Så individualiserar man ett samhällsproblem och säger: Det är ditt eget fel – skyll dig själv! Jaså, du har ingen bostad? Men du får väl se till att skaffa kontakter, rika föräldrar eller själv ha bankkontakter som gör att du kan ta lån. Jaså, du har inte det? Ja, men skyll dig själv! Vi säljer ut hyresrätter – vi omvandlar från det som är allmänt tillgängligt till det som är tillgängligt för dem som har mycket pengar. Den här individualiseringen av samhällsutvecklingen syns också i målsättningen för ungdomspolitiken. Det är därför vi är emot, inte bara för att det handlar om fina ord som välfärd – ett ord som jag tycker att det är vansinnigt att ta bort. Men det är inte bara därför. Det är också för att borttagandet av välfärdsperspektivet och av maktperspektivet över samhällsutvecklingen individualiserar samhällsproblemen i stället för att göra dem till gemensamma uppgifter, sådant som vi tillsammans kan angripa och förändra. Där skiljer sig regeringspartierna väldigt mycket från oss i oppositionen, framför allt från oss i . Det här är en ideologiskt grundläggande fråga, och därför, herr talman, är det så viktigt att kammaren bifaller reservation 1, vilken jag yrkar bifall till. Men det är också på andra områden som vi ser skillnader mellan regeringspartierna och . När det gäller ungdomars inflytande tycker jag inte att man tillräckligt uppmärksammar det som är ett av de största problemen i samhället , inte minst bland ungdomar. Det är den växande, gryende rasismen, islamofobin, antisemitismen och de antidemokratiska värderingar som vinner intrång bland många ungdomar. Det kan i värsta fall leda till att man väljer politiker som vill sätta konstnärer i fängelse. Det kan dessutom leda till att man skärper motsättningarna i samhället på ett sätt som är oerhört olyckligt, om vi vill ta gemensamma tag för att minska ojämlikheter och skillnader. Därför är det också viktigt att ge ett uppdrag som innebär att före detta , numera myndigheten, får möjligheter att särskilt uppmärksamma de rasistiska tendenser som finns och särskilt motverka dem genom att stödja organisationer som arbetar mot rasismen, mot islamofobin, mot antisemitismen, eftersom 30-talets värderingar finns kvar. De ser inte exakt likadana ut. De förkläds i nya termer. Det som då var tydlig antisemitism och nazism är islamofobi. Men det är samma behov av en yttre fiende. Det är samma behov av att ställa vi mot de. Det är samma behov av att bekämpa dem som redan har det dåligt i stället för att vända vreden mot dem som bestämmer och dem som har det bra. Därför bör också reservation 19 bifallas. var jag tillsammans med flera av kulturutskottets ledamöter på musik- och kulturskolors konferens i . Vi hade väldigt trevligt, och vi diskuterade . Vi var dessutom väldigt överens, vilket gjorde mig arg. Under konferensen sade jag att jag blev riktigt arg över att alla sade att de var för det som de faktiskt röstade emot i . Vi hade ända tills jag svor i kyrkan och sade: Ni säger en sak här, men ni gör en annan i . Bland annat ställdes frågan: Behövs det en nationell strategi för ? Låt oss höra vad partierna svarade. Socialdemokraterna, sade: Ja, vi stöder Smoks förslag om en nationell strategi. sade också ja, men man var noga med betona att det var en nationell strategi, inte en statlig strategi. sade: Ja, det behövs en strategi. sade att det var viktigt att skilja på en nationell och en statlig strategi, men de var inte emot en strategi. sade att grundinställningen är att staten inte ska diktera något, men det kan vara bra med en strategi. Det här gav ju vid handen att alla var för. Alla sade ja till en nationell strategi. Så länge som man inte har bestämt i förväg vad den nationella strategin ska innehålla är det rimligt att man faktiskt frågar sig: Varför har vi inte en strategi för den som är en av de viktigaste kulturinstitutionerna för barn och ungdomar? ger jag er chansen att rösta som ni sade att ni skulle göra. ger jag er chansen att rösta för en nationell strategi för genom att bifalla reservation 22 i betänkandet. Om ni mot förmodan skulle rösta emot reservation 22, ja, då ska ni banne mig aldrig mer sitta på en konferens med musik- och kulturskolor och säga att ni är för en nationell strategi. har ni chansen att visa att ni menar vad ni sade. (Applåder) Herr talman! Slutligen vill jag ta upp ett problem inom både kultursektorn och idrottssektorn och för många ungdomar över huvud taget. Det är avgifter för verksamheter som många vill ägna sig åt. Höga avgifter stänger ute. Höga avgifter minskar tillgängligheten. Höga avgifter leder till att färre får möjlighet att pröva på det som de tycker är roligt. Det här är ett problem, inte minst inom idrottssektorn där barn och ungdomar – förutom höga avgifter – ibland också ska betala utrustning som kan kosta nog så mycket i många sporter. Det kräver i princip att man har föräldrar som är relativt välbesuttna för att klara av att idrotta. När avgifterna höjs – vilket följer av ett samhälle som redan har börjat dra sig tillbaka – drar sig samhället tillbaka ännu mer och säger: Ni fixar det här ändå, för med sponsorer och avgifter kan ni klara er verksamhet, så då behöver skattebetalarna inte stå för den. Men med det synsättet kommer vi att få en väsentligt minskad ungdomsverksamhet inom idrottsrörelsen, och det vore väldigt illa. Därför är jag glad över att det redan finns ett yrkande om bifall till reservation 25 som innebär ett handslag med idrotten som syftar till att minska avgifterna och göra idrottsverksamheten tillgänglig för alla. 47 (SD) replik: Jag hör att reagerar på att jag raljerade och hade åsikter, att jag personligen anser att man bör sitta i fängelse för sexuellt ofredande. menade på att det var som ansåg det, men så var det inte. Det var min personliga åsikt. Att ha åsikter tycker jag ändå att politiker ska kunna få ha. Det är ganska få förunnat i det här landet att ha åsikter över huvud taget om de inte är politiskt korrekta. Jag vill ställa en fråga till , nu när vi i kulturutskottet har pratat så mycket om tillgänglighet till kulturen, att allt ska vara tillgängligt för alla. Hur ser på alla människor som har varit utsatta för våldtäkter, grova sexuella övergrepp och som har fått sina liv förstörda i en översexualiserad tidsålder där man ska testa allt och prova allt innan man är mogen för det? När det gäller konsthallar, konstmuseer, eller det som finns på teatrar och inom scenkonsten, tror att det är ett kulturnöje för den gruppen? 48 (V) replik: är ju företrädare för i den här debatten. Jag vill inte fängsla för de åsikter som hon har, utan det var som sade att konstnärer som uttrycker sig på ett visst sätt borde sättas i fängelse.