prot · H10981 · 2014-03-11 00:00:00 — De inser inte, trots att det är fullständigt uppenbart, att kvinnan inte vill. Detta måste vi göra något åt. 20 (S): Det här är en oerhört viktig debatt på många olika sätt. När jag lyssnar på kan jag inte låta bli att tänka på alla där ute i vårt samhälle som på olika sätt lider utifrån sådana här händelser. Det är framför allt kvinnor, för det är mestadels kvinnor som blir utsatta för våldtäkter. Vårt rättsväsen är inte trovärdigt när en åklagare måste tro på en fällande dom för att kunna väcka åtal. Någonstans känns det som att lagen ställer sig på mannens sida. Jag tänker på vad precis sade i sitt inlägg. Vi kan titta på siffrorna – och detta är bara de senaste siffrorna. Det är 6 320 anmälningar och 171 åtal. Då måste det vara något som är fel. Oavsett om det är lagen, förundersökningen eller tillämpningen måste vi komma till rätta med detta. Är det attityder i fråga om hur vi ser på kvinnor som i grund och botten är problemet, med tanke på att det är så få som blir dömda? Därutöver kan man lägga in en helt annan aspekt. Jag tänker på den kvinna, i min ålder ungefär, som jag mötte på ett seminarium . Hon hade i sin ungdom varit utsatt för en gruppvåldtäkt i ett badhus. efteråt mår hon fortfarande dåligt. Det har påverkat hela hennes liv, arbete, familjebildning och så vidare – vilket hon själv vittnade om. Det tål att fundera över i förhållande till hur vi hanterar dessa fall, inte bara i första mötet med polis och sjukvård utan också i våra domstolar. Jag kan inte låta bli att fundera över vad ett trauma är. Precis som ministern sade i sitt inlägg väntar en del kvinnor med att anmäla. De väntar i både veckor och månader, och en del väntar . De förtränger hela händelsen. Sedan sker något som gör att alla minnen kommer tillbaka, och sedan går de in i ett trauma igen. Mot bakgrund av vad som är känt om trauman kan jag känna att denna kunskap saknas. De som har kompetensen finns inte med när, framför allt, polis möter våldtäktsoffret. Detta är naturligtvis inte en lösning, men kompetens skulle kanske för en hel del av fallen vara en bit på vägen för att lättare komma framåt i bevisföringen i förundersökningen. När det finns olika kompetenser ser man olika saker. Det är vad det i grund och botten handlar om. Våldtäkt är så oerhört mycket förknippat med skam så att över huvud taget våga göra en anmälan är ett stort steg. 21 (S): Våldtäkt är en stor och svår fråga. Där håller jag med ministern. Det finns inga enkla lösningar. Man kan inte säga: Genom att göra så här blir allt bra. Låt oss se på lagstiftningen. Rent teoretiskt, utan att titta på hur det går för rättsfallen, är lagstiftningen bra. har det också skett skärpningar av lagen. Ändå blir det inte riktigt som vi lagstiftare förväntar oss. Det är möjligt att även ministern tycker så. När man är minister och ansvarig för ett visst område förväntas man stå upp för de myndigheter och instanser man ansvarar för. Senast vi debatterade frågan poängterades att förtroendet ständigt måste vårdas och förtjänas. Jag tänker dels på de siffror vi har hört från interpellanterna, dels på de frågor som har belysts i undersökningen som Nationellt centrum för kvinnofrid har gjort. Det var i samband med den stora befolkningsundersökningen med frågor om kvinnors och mäns utsatthet för våld kopplat till hälsa. I undersökningen lyftes fram frågor om allvarligt sexuellt våld. Bland annat gällde frågan om hur många i befolkningen som hade blivit utsatta för sexuellt våld. Det handlar då om vuxen ålder. En av tio kvinnor säger att de har blivit utsatta för allvarligt sexuellt våld – och en av hundra män. av kvinnorna har aldrig talat med någon om dessa frågor. En ännu högre andel av männen, två tredjedelar av männen, har inte sagt till någon att de har blivit utsatta för ett allvarligt sexuellt övergrepp. Färre än av kvinnorna har sökt hjälp, och färre än av männen har sökt hjälp. av kvinnorna och av männen har polisanmält. Det är verkligen ett stort samhällsproblem. Befolkningen börjar misstro rättsväsendet och anser att hanteringen inte går rätt till. Rättsväsendet är en del av hela samhället. Om vi inte har ett jämställt samhälle har vi inte heller ett jämställt rättsväsen. Det är logiska följdverkningar. Låt oss titta på uppgifter från som NCK har undersökt, nämligen . NCK har särskilt tittat på den yngsta gruppen, 18–. i den gruppen hade drabbats av sexuellt våld. I absoluta tal för hela gruppen 18–var det fråga om 27 000 kvinnor. Det här är ett ännu större problem än den grupp som polisanmäler. Det är därför det är så oerhört viktigt att man kan lita på rättsväsendet så att man vågar anmäla. Det är en signal även till dem som inte vågar. Det är därför vi beskriver problemet. Vi förväntar oss också att det är ministerns ambition att ge tydliga signaler. Det ska bli spännande att få höra mer om utredningen i nästa inlägg. 22 (S): Det här är inte ett lätt problem. Det är alldeles uppenbart. Det är därför vi S-kvinnor vid ett flertal tillfällen har uppmärksammat de fruktansvärda händelserna som pågår i så stor utsträckning och där kvinnor vid så få tillfällen får upprättelse i rättssak. Vi vill fortsätta att uppmärksamma det fruktansvärda att samhället är så handfallet. Vi vill ha en förändring. Jag ska återge en anekdot. Det kan tyckas märkligt att skämta om så fruktansvärda saker – det här är inget skämt – men jag vill sätta frågan i ett sammanhang och se på ombytta roller. Det är möjligt att många, säkert justitieministern, redan har hört anekdoten. Anekdoten lyder ungefär så här: Va, hade han fleecetröja på sig? Då var det väl hans eget fel om han hade ett så lättantändligt material på sig. Då måste han väl ha räknat ut att någon skulle vilja elda upp honom. Han bad ju nästan om det genom att gå omkring med ett så lättantändligt material. Om han inte hade velat bli uppeldad hade han väl kunnat stanna inomhus. Han var säkert full också. Då får han väl skylla sig själv. Vet han inte att det finns en inbyggd drift hos kvinnor att de gärna vill tända eld på en man som går omkring i fleecetröja? Dessutom har någon sett honom med en tändare. Sedan stod han där och kämpade inte emot! Det var nästan som att han njöt av lågorna, som om han velat bli uppeldad. Denna anekdot är förstås fruktansvärd. Men om man ser på frågan ur det perspektivet inser man att frågorna som ställs till kvinnorna i rätten är så märkliga. De blir om och om igen ifrågasatta och inte trodda. Det är det som vi tycker är så märkligt. Om lagstiftningen är tillräckligt stark och det ändå sker så många frianden i rätten tycker vi S-kvinnor att något mer måste göras. Samhället kan inte se på när detta fortgår. 23 (): Låt oss börja med frågan om förtroendet för rättsväsendet. Det här är inget jag står och säger här, utan det finns mätningar som visar att tilltron är hög. Det görs nationella mätningar. Däremot sjunker förtroendet hos vissa av dem som har utsatts för brott och har haft mycket kontakt med rättsväsendet. Det kan man förstå. En del av de kvinnor som har varit utsatta för sexuella övergrepp är inte bara rädda för att anmäla utan kan efteråt känna sig kränkta och tycker att processen i sig blir en andra kränkning. Det är jag väl medveten om. Jag får av alla möjliga skäl inte kommentera enskilda ärenden, och jag kommer inte att göra det heller. Man kan alltid beskriva enskilda ärenden, och det är intressant. Man ska vara klar över att man inte ska generalisera eftersom ärendena kan ha specifika perspektiv som kan missas om det görs en för grov generalisering. När man får en berättelse ska man inte utgå från att den gäller i alla sammanhang. Låt mig säga, apropå ett av de exempel som tog upp, att hade skäl för de förändringar som gjordes . Vi valde att ändra begreppet till en särskilt utsatt situation och tydliggjorde att man inte behöver ropa och skrika Nej för att faktiskt vara emot att ha sex och för att det ska ses som att bli våldtagen. Det är viktigt. Det var en lite märklig synpunkt att rättsväsendet inte skulle vara trovärdigt, som sade, om åtal kräver att åklagaren bedömer att det kan bli en fällande dom. Det är en alldeles nödvändig grundprincip i hela systemet. Om åklagaren inte tror att det finns ett tillräckligt underlag för att en domstol ska kunna döma någon, då driver man inte det, för annars skulle vi proppa igen hela systemet. Det finns goda skäl för det. Det är just det som gör att det är otroligt viktigt med bra utredningar och bra kunskap hos både polis och åklagare i de frågor vi har att hantera, liksom självklart också i domstolen så att man ställer rätt frågor och inte fel frågor. Vi ska tillsätta en utredning. Där har vi dels ett tillkännagivande, dels en del aspekter som jag tycker är särskilt viktiga att lyfta fram. En sådan aspekt är att jag vill ha mer sökljus på den som är misstänkt för att ha begått en våldtäkt, så att vi får fler frågor ställda åt det hållet. Ett argument mot samtycke har varit att risken är att alla frågor hamnar hos kvinnan. Vi behöver utreda någon typ av vållandebrott när det gäller sexualbrott. Man har inte alltid ett uppsåt att begå ett brott. Man säger att det inte var meningen, jag kunde inte förstå, och så vidare. Men det vore bra om det fanns någon typ av oaktsam våldtäkt, som en del kallar det för – jag tycker att det är ett bedrövligt ord, om jag får säga det här, därför att det inte kan vara oaktsamt – ett vållandebrott. Då kan vi säga: Nej, det kanske inte var din mening att begå en våldtäkt, men det blev väldiga skador av det du gjorde och du har ett ansvar för det, för det är inte tillåtet. Då får vi annat fokus. har en lagstiftning som går åt det hållet. Jag vill att vi i utredningen ska titta på möjligheten att hitta ett perspektiv som lite ställer ansvaret hos den utövande parten, som ska få stå till svars för sitt omdöme och sitt ansvar i olika situationer. Jag tror att det blir en viktig aspekt, och det har inte utretts tidigare. Tanken är att se över polisens utredningar. Hur kan de bli bättre? Vad finns det för behov av kompetensutveckling? Och så finns det en hel del andra frågor. En del finns i beställningen från ; annat har vi redovisat på annat håll. Ett vållandebrott, eller det perspektivet, tycker jag är en särskilt angelägen fråga för utredningen. 24 (S): 6 320 kvinnor anmäler våldtäktsbrott, och vi vet att det är otroligt stort mörkertal. 1 390 av dem blir personuppklarade, vilket motsvarar av de anmälda. Det innebär inte, som jag sade i mitt första anförande, att 1 390 personer döms för brott, utan bara att våldtäktsbrottet får ett polisiärt klarläggande. Det blev faktiskt bara 171 fällande domar av dessa 6 320. Dessa utsatta kvinnor, tjejer och barn vet att den som har utövat det grova brottet mot dem är inte dömd för något. De mår absolut inte bra, och inte heller de kvinnor vars anmälan har lett till fällande dom. Men det är ändå en tröst i eländet att man i alla fall får en rättvisa på det viset att någon blir fälld. Det är någons dotter, någons syster eller kompis, någons barnbarn eller kanske någons flickvän. Det ger oerhört stora sår i själen. Att det bara uppklaras av våldtäktsbrotten i vissa polisdistrikt och 50 i andra visar att någonting är helt fel. Jag är glad över att ministern säger att utredningen ska ha ett sökljus på den som är misstänkt i stället för att unga tjejer igen behöver få frågor som: Hur var du klädd? Hade du druckit något? Var det så att du inte skrek tillräckligt högt? Gjorde du tillräckligt med motstånd? Ingen av oss här vet hur vi gör om vi blir utsatta för ett allvarligt brott. Jag välkomnar utredningen. 25 (S): Det är bra att man skärpte lagstiftningen och gick från begreppet hjälplöst tillstånd till särskilt utsatt situation. Men har det inte blivit någon större förändring. Det är uppseendeväckande fall där man till och med skulle ha kunnat anse att personen var i ett hjälplöst tillstånd men där det inte ens kunnat fällas med argumentet särskilt utsatt situation. Men det får ingå i utredningen att se hur den nya lagstiftningen har slagit ut. säger att man inte i alla fall kanske ska behöva skrika och göra motstånd för att det ska vara en våldtänkt. Är man i det närmaste medvetslös eller i en gruppvåldtäktssituation är det kanske inte aktuellt. Men det som är skrämmande är att inte ens det faktum att offret skriker och gör motstånd utgör en säkerhet för att det leder till en fällande dom. En av domarna, som är rätt uppseendeväckande, handlar just om det. Det var en kvinna som enligt domstolen bevisat var våldtagen. Det är en bevisad våldtäkt, enligt domstolen själv. Kvinnan skrek och gjorde motstånd. Hon blev våldtagen och dessutom misshandlad under våldtäkten. Mannen hävdar i efterhand att han trodde att det var dominanssex. Det visar sig att kvinnan aldrig ens sagt att hon gillar dominanssex. Det finns ingen grund för det. Även om kvinnan hade sagt det i ett samtal med mannen betyder det inte att hon vill ha sex när som helst, hur som helst och med vem som helst. När det gäller de här speciella sexuella praktikerna är det ömsesidigt, och det är tydliga regler kring det hela. Men trots att kvinnan inte ens har sagt att hon gillar dominanssex har mannen förutsatt att hon gillar det och hänvisar till det. Det är att bedöma mannen som en fullständig idiot eller ett kräk, rent ut sagt, när han frias. På det här området finns det väldigt mycket att göra, och jag hoppas att det tas upp i utredningen. 26 (S): Mer sökljus på den misstänkte – det välkomnar vi. Man kan ändå inte låta bli att fundera över dagens lagstiftning. Det känns lite grann – efter att ha lyssnat på inläggen här och därtill tittat på statistiken – att det är en lagstiftning som är på mannens villkor utifrån att det alltid är kvinnan som blir ifrågasatt. Att man ska tro på en fällande dom – ja, rättssystemet är uppbyggt på det sättet, såklart. Men man kan inte låta bli att fundera över värderingsfrågan, kopplat till den statistik som finns, inte bara de senaste siffrorna utan även bakåt i tiden, för 5, 10 eller . Vi kan konstatera att statistiken ser likadan ut. Då blir det oerhört tydligt att det är någonting som är fel. Har jag varit utsatt för en våldtäkt och bär på den skam som det innebär, lever i ett trauma och i en förnekelse för att över huvud taget orka möta morgondagen, ska jag därtill behöva fundera på: Kan jag lita på rättsväsendet? Kan jag lita på att när jag förmedlar min upplevelse av det jag har varit utsatt för kan en åklagare komma till en fällande dom? Det är väl ingenting som man som utsatt i en sådan situation funderar över. Just därför finns det anledning att också titta på attityder när man gör en värdering av hur man använder sig av den bevisföring som finns. Jag välkomnar naturligtvis utredningen, om den kommer att föra denna fråga framåt för en mer rättssäker våldtäktsprocess i domstolen. 27 (S): Jag tror också att ministern menar allvar när hon säger att man kan lita på rättsväsendet. Ministern sade också att man inte kan generalisera utifrån enskilda fall. Men om man skulle vända på det och fråga de kvinnor som har gått igenom en rättsprocess när det handlar om våldtäkt tror jag inte att man skulle få lika bra resultat. Jag har mött många av dessa kvinnor, eftersom jag har jobbat mot mäns våld mot kvinnor. Dessa offer är väl inte lika övertygade om att rättsväsendet fungerar på det allra bästa sättet. Detta är en stor samhällsfråga som berör alltifrån rättsväsendet till möjligheterna till rehabilitering, som skrev om i sin interpellation. Det är jättebra att man ska fokusera mer på lagstiftning och se på varför anmälningar inte leder till fällande domar. Man tittar mer på förövaren. Men det är viktigt att se både dem som har polisanmält där det inte blir någon prövning och de fall som inte har vågat anmäla. Den frågan behöver följas. bör man jobba ihop med hälso- och sjukvården – som har nämnts här – och med olika departement. Det är tre till fem gånger vanligare att dessa kvinnor lider av posttraumatisk stress. Hjärtinfarkt är två till fyra gånger vanligare hos den här gruppen kvinnor. Självskadebeteenden är tre till fem gånger vanligare. Det är alltså ett stort samhällsproblem. Försämrade sjukförsäkringssystem slår ofta hårdare mot utsatta kvinnor. De mår också tre till fem gånger sämre jämfört med gruppen kvinnor i stort. Det är viktigt att tänka på att detta är ett stort samhällsproblem som gäller alltifrån rättsväsen till välfärdsfrågor och bemötandefrågor. Jag hoppas verkligen att man tar det här på det stora allvar som vi ändå har försökt att lyfta fram här. 28 (S): Vi hade en liknande debatt . Efter den blev vi som hade skrivit interpellationerna förlöjligade i medierna och ifrågasatta. Man tyckte inte att vi kunde tillräckligt mycket. Det visar ju också vilket sprängstoff detta är när man förlöjligar dem som vill lyfta fram denna stora problematik till allas beskådan. Visst är det ett enormt stort problem. Som flera här har berättat är det bara några hundra av över 6 000 anmälda våldtäkter som leder till fällande domar. Mörkertalet är fruktansvärt stort eftersom kvinnor inte vågar eller orkar ta sig igenom en rättsprocess där man som kvinna blir ifrågasatt. Jag vill återigen ta upp detta med utbildning, som vi har diskuterat vid ett antal tillfällen, och påståendet att man inte skulle kunna vara objektiv och inte tillräckligt självständig om man genomgår en sexualbrottsutbildning. Jag menar att det är precis tvärtom, att ju mer utbildning en domare har skaffat sig, desto bättre och mer självständigt kan han eller hon hantera en rättsprocess och göra en trovärdighetsbedömning av både mannen och kvinnan. Man skulle också kunna ifrågasätta mannen mer, den som har begått det fruktansvärda brottet mot kvinnan. Jag skulle vilja veta om det är så att det inte går att införa obligatorisk utbildning eftersom det påstås att domarna då inte blir tillräckligt självständiga. 29 (): Jag vill börja med att tacka interpellanterna för deras frågor. Det är sant att vi har diskuterat dem tidigare, och vi kommer att diskutera dem fler gånger. Detta är ett folkhälsoproblem. Den stora volymen är våld i nära relationer, och det är ett folkhälsoproblem. Det slår blint, och det slår många. Det går långt utöver de anmälningsnivåer som vi har. Ambitionen måste vara att få in fler anmälningar och kunna lagföra. Det är viktigt att åklagaren prövar om det finns förhoppningar om en fällande dom innan ärendet drivs vidare, av det enkla skälet att annars skulle fler framför allt kvinnor hamna i den jobbiga domstolsförhandlingen utan att det blir en fällande dom. Det skulle inte leda frågan framåt. Jag tror att vi kan vara helt överens om att man behöver säkerställa att rättsväsendet på alla dess nivåer blir bättre och når bättre resultat i den här typen av ärenden. Vi har pekat på olika saker som behöver göras dels när det gäller bevissäkring, dels när det gäller utredningsmetodik, dels när det gäller bemötande och mycket annat. Låt mig också säga att jämställdhetsfrågorna är bredare än så. Det är många som inte anmäler och många övergrepp som aldrig kommer till vår kännedom. Det är mycket som sker som gör att människor mår dåligt över hur vi förhåller oss till varandra sexuellt. Vi behöver jobba bredare, och då är det inte bara rättsväsendet utan också andra som måste arbeta för sunda värderingar, för ökad jämställdhet, för respekt för varandra också när det gäller sexualitet. Det nya är hämndporr. Man filmar dessutom offren och skickar ut filmen på internet och beter sig på alla möjliga sätt. Här växer problematiken. Här växer förödmjukelsen och integritetskränkningen. Här har vi ytterligare problematik som ligger väldigt nära de frågor som vi har diskuterat . Vi har all anledning att väldigt noggrant överväga hur lagstiftningen ser ut och hur myndigheterna bättre ska agera för att skipa rätt. Tack för debatten! Överläggningen var härmed avslutad. 8 § Svar på interpellation 2013/14:323 om nordisk patentdomstol 30 (): har frågat mig vad orsaken är till att jag och regeringen inte tog tag i det danska erbjudandet och säkrade en nordisk patentdomstol. Det är mycket glädjande att och de baltiska länderna undertecknande avtalet om att gemensamt inrätta en regional avdelning i den nya enhetliga patentdomstolen. Den regionala avdelningen innebär en viktig närhet för regionens användare och gör det möjligt för regionens domare och ombud att bibehålla och utveckla patenträttslig kompetens. Avdelningens säte placeras i , och rättegångsspråket i avdelningen ska vara engelska. Frågan om sätets placering fick sin lösning när , och de baltiska länderna kom överens om att förhandlingar i den regionala avdelningen ska kunna hållas även på andra orter i regionen än den där sätet är placerat. Upplägget innebar att placeringen av sätet fick mindre betydelse och att länderna därmed kunde enas om att ha sätet i . Med anledning av att frågan fortfarande övervägdes i avvaktade de övriga länderna med att formalisera avtalet. meddelade att man hade beslutat att upprätta en lokal avdelning. förklarade sitt beslut med att de finska användarna uttryckt starkt motstånd mot upplägget att förhandlingar ska kunna hållas på andra platser än där sätet är placerat och att enbart ha engelska som rättegångsspråk i avdelningen. Dessa två omständigheter utgjorde grundbultarna för samarbetet mellan de övriga fem länderna, varför dessa fortsatte arbetet med att formalisera ett avtal utan . har och mycket överraskande meddelat att man lämnar samarbetet för att i stället upprätta en lokal avdelning. De skäl som uppgett ligger bakom beslutet har inte med sätets placering att göra. har gjort klart att man har bedömt att det är viktigt att förhandlingar ska kunna hållas i , på danska och med minst en dansk domare. Det enda sättet att åstadkomma detta är att upprätta en lokal avdelning. Att och har lämnat samarbetet är tråkigt. Det förändrar dock inte regeringens uppfattning att ett regionalt samarbete är det bästa alternativet för . 31 (S): Tack för svaret, justitieministern! Efter att jag lämnade in interpellationen har ju avtalet undertecknats, och det innebär att själva sakfrågan är stängd och avgjord. Det hindrar inte att vi diskuterar en del aspekter av hur det här har förlöpt. Vi har haft en debatt om detta tidigare, och då förde jag fram den önskan och det starka tryck som fanns, inte minst från och ledning men också från , om en lösning med en gemensam domstol placerad i . är den frågan borta – det är bara att inse – men den föranleder en del frågor. För det första handlar det om det nordiska samarbetet. Det är en orolig tid i världen och i EU, och allt som vi kan göra under nordisk flagg gemensamt i är bra för oss alla. Då måste vi hjälpas åt. Det är inte utan att man kan tycka att den danska regeringen verkligen sträckte ut en hand när den sade att den kunde tänka sig att förlägga domstolen i men i så fall nära . Resultatet av förhandlingarna och det som har skett är att det inte blir någon gemensam nordisk domstol. Det blir en svensk-baltisk domstol. Det är ett nederlag, tycker jag, för det nordiska samarbetet. Ju mer vi kan samarbeta, framför allt inom ramen för det europeiska samarbetet, desto bättre. Det finns starka krafter som menar att det kanske allra viktigaste vi kan göra är att se till att implementera nya EU-direktiv gemensamt och på ett sätt som är likadant i våra länder, så att vi inte skapar nya gränshinder och nya barriärer som gör det svårare för handel, för företagsamhet och inte minst för arbetsmarknaden mellan länderna. Därför tycker jag att det är ett nederlag att det inte blir en nordisk patentdomstol. Tyvärr förutspådde jag det i den förra debatten. För det andra handlar det om regeringens attityd till att förlägga verksamheten någon annanstans i än i . Vid vår förra debatt var ministern väldigt kategorisk och sade att det inte fanns någon annan tanke hos regeringen än att den skulle vara i om den skulle vara i . På många håll i landet diskuteras den centralisering som sker av all tänkbar verksamhet till .