prot · H10994 · 2014-04-02 00:00:00 — 1 § Justering av protokoll Protokollet för justerades. 2 § Meddelande om debatt med anledning av vårpropositionens avlämnande Tredje vice talmannen meddelade att debatt med anledning av vårpropositionens avlämnande skulle äga rum . 3 § Anmälan om fördröjda svar på interpellationer Följande skrivelser hade kommit in: Interpellation 2013/14:380 Till Interpellation 2013/14:380 Rymdturism av (S) Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är tidigare inbokade resor och arrangemang. (C) Enligt uppdrag 2013/14:392 Till Interpellation 2013/14:392 och folkminnen av (S) Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är inplanerade externa engagemang för statsrådet. (M) Enligt uppdrag rättschef 2013/14:396 Till Interpellation 2013/14:396 Införandet av en rätts- och patientsäker process för trafikskadade med nackskador av (S) Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är redan inplanerade aktiviteter. (KD) Enligt uppdrag 4 § Anmälan om granskningsrapport Tredje vice talmannen anmälde att följande granskningsrapport hade kommit in från : RiR 2014:7 Ekonomiska förutsättningar för en fortsatt omställning av försvaret 5 § Ärenden för hänvisning till utskott Följande dokument hänvisades till utskott: Propositioner 2013/14:111 och 113 till finansutskottet /14:207 till miljö- och jordbruksutskottet /14:212 till justitieutskottet /14:213 till socialförsäkringsutskottet Motioner 2013/14:Sf15 och Sf16 till socialförsäkringsutskottet /14:Sk9–Sk12 till skatteutskottet /14:N8–N10 till näringsutskottet /14:Fi2 och Fi3 till finansutskottet /14:Kr9–Kr11 till kulturutskottet /14:U11–U14 till utrikesutskottet EU-dokument KOM(2014) 186 och KOM(2014) 187 till civilutskottet Åttaveckorsfristen för att avge ett motiverat yttrande skulle gå ut . 6 § Ärenden för förnyad bordläggning Följande dokument bordlades för : betänkande 2013/14:SkU21 betänkande 2013/14:SoU18 betänkande 2013/14:JuU31 betänkande 2013/14:NU12 7 § Tekniska och affärsmässiga krav för betalningar och autogireringar i euro betänkande 2013/14:FiU17 Tekniska och affärsmässiga krav för betalningar och autogireringar i euro (prop. 2013/14:84) föredrogs. Tredje vice talmannen konstaterade att ingen talare var anmäld. (Beslut fattades under 17 §.) 8 § Bank-, försäkrings- och kreditupplysningsfrågor betänkande 2013/14:FiU22 Bank-, försäkrings- och kreditupplysningsfrågor föredrogs. 1 BO (S): Jag ska börja med att säga att vi socialdemokrater naturligtvis står bakom samtliga våra reservationer, men för tids vinnande nöjer vi oss med att yrka bifall till reservationerna 1 och 2. Banker är inte vilka företag som helst. Banksystemet och finansmarknaden är ekonomins blodomlopp. Om flödet bromsas eller stannar upp riskerar samhällsekonomin att lida skada. Affärer och projekt, stora som små, försenas eller ställs in. Tillväxten saktar in, arbetslösheten ökar. lider fortfarande svårt av sviterna efter den senaste finanskrisen. Vi kan se tillbaka av recession i de värst drabbade länderna – massarbetslöshet, inte minst bland ungdomar, förlorad framtidstro, växande ohälsa och massiv resursförstöring i spåren av de stora åtstramningsprogrammen. Allt kan inte skyllas på bristerna i bank- och finansmarknaden, men åtskilligt. Det var på grund av ansvarslösa utsvävningar i finanssektorn som krisen triggades, och det var delvis därför som den blev så djup. Varje gång finanskriser drabbar oss påminns vi om att samhället måste gripa in, rädda verksamheten och se till att den ekonomiska infrastrukturen fungerar. Staterna, politiken – det är där problemen landar. Jag säger detta för att understryka att det är relevant att vi faktiskt lägger oss i, reglerar och aktivt deltar på bankmarknaden. pågår ett omfattande arbete för att få ordning på bank- och finanssektorn, inte minst på europeisk nivå. Det handlar om att förbättra tillsynen och inrätta fungerande krishanteringsmekanismer, om skärpta kapitalkrav och om strukturåtgärder för att förbättra bankernas motståndskraft, som det heter, det vill säga att försöka isolera den riskabla verksamheten från den mer samhällsnyttiga. Det kommer in som en fråga om bankdelning. Banker är inte vilka företag som helst. Vad de gör och inte gör är en demokratisk angelägenhet, även om bankernas ägare och direktörer ibland ger uttryck för den uppfattningen att vi gärna får socialisera förlusterna, bara vi lämnar vinster och bonusar i fred. Det här principiella resonemanget om samhället, bankerna och vårt demokratiska ansvar är i högsta grad relevant också i de frågor jag kommer till även om de är mer jordnära, eller kanske just därför att de är mer jordnära har resonemanget relevans. Kravet på att bankerna ska åläggas att upprätthålla en viss kontanthantering är en sådan jordnära fråga som tas upp i en rad motioner. Det handlar om att medborgare, företag och föreningsliv, inte minst i glesbygden, måste kunna fortsätta använda kontanter, även om kontanthanteringen minskar och kommer att fortsätta minska. Den borgerliga utskottsmajoriteten menar att krav som innebär att vi vill ålägga bankerna att upprätthålla en viss kontanthantering är riskabla eftersom de riskerar att leda till att banker på affärsmässiga grunder lägger ned bankkontor på landsbygden. Men detta är exakt poängen i mitt tidigare resonemang. Banker kan inte tillåtas att enbart handla på affärsmässiga grunder som de själva definierar. I så fall har de missuppfattat sitt uppdrag. De har ett samhällsuppdrag, och det är därför samhället inte kan låta banksystemet gå under när det hamnar i djup kris. Det är därför vi måste styra bankerna med de medel som krävs. Det här är egentligen ett väldigt konkret exempel. Liberala fundamentalister eller de som lyssnat för mycket på dem menar att marknaden på egen hand kan se till att allt utvecklas i gynnsammast möjliga riktning. Den kris genomlider har väl gett den föreställningen rätt hårda törnar, men minnet är kort. Regeringen och den borgerliga majoriteten hyllar den föreställningen att staten ska nöja sig med att ange spelregler för bankmarknaden men inte själv vara en aktör på densamma, det vill säga att äga banker eller driva bankverksamhet. Vi socialdemokrater delar inte den uppfattningen. Man måste vara beredd till bådadera. Inte minst har det visat sig när bankkriser drabbat oss. Då blir staten plötsligt en stor aktör. Vi vill se en mångfald av ägare, pluralism och ökad konkurrens på bankmarknaden. Vi vill se affärsbanker, privata banker, kundägda banker, sparbanker och föreningsbanker, och vi vill också se statligt ägarengagemang. Det är därför vi motsatte oss utförsäljningen av Nordea och . Staten bör använda sin ägarroll, inte minst för att skapa stabilitet på marknaden och för att främja exempel på hur banker kan och ska uppträda när det gäller service, vinstnivåer och bonusar. Sparbanksrörelsen är ett viktigt bidrag till mångfalden och konkurrensen på bankmarknaden. Sparbankerna är unika, och särskilt viktiga i lokalsamhället, för föreningslivet och näringslivet. Sparbankerna kan däremot inte som andra banker ta in nytt kapital genom nyemissioner. Vi menar att sparbankerna måste få likvärdiga möjligheter med andra banker till kapitalisering utan att behöva ombilda sig till aktiebolag. Därför har vi återkommande, med viss envishet, framhållit behovet av att utreda frågan och peka ut lösningar för sparbankerna. i debatten konstaterade jag att regeringen hade funderat och fortsatt att fundera. Den hade då kommit fram till att frågan var rätt svår, och att man skulle fortsätta att utreda den. Regeringen lovade alltså att tillsätta en utredning, och vi lät oss den gången nöja med detta, eftersom vi egentligen är rätt snälla. Men med tanke på tempot ditintills lovade vi också att vi skulle följa arbetet noga och se vad det blev av det. kan vi konstatera att frågan har hamnat i den berömda långbänken, som jag tror att uppfann, men det var länge sedan. låter vi oss därför inte längre nöja oss med att vänta, utan vi reserverar oss till förmån för kravet att frågan skyndsamt ska utredas och att utredningen ska vara färdig . 2 PER (MP): Bankväsendet är, precis som tidigare påpekade, av väldigt stor vikt för samhället. Bank- och finansverksamhet bidrar i hög grad positivt till att göra viktiga investeringar i vårt samhälle. Men det medför också, som vi har sett många exempel på, stora risker för länder och världsdelar – ja, till och med för hela världsekonomin. kan man fråga sig vad det är som driver bank- och finanssektorn. När man ser hur ersättningar för ledande personer stiger med genom ett enda beslut, undrar man ibland om det inte är ren och skär girighet som styr. Vi hoppas ju att det finns fler drivkrafter än bara det, och vi vill gärna att det ska finnas banker som drivs av andra skäl än att bara tjäna så mycket pengar som möjligt på sin verksamhet. Därför har vi sett att sparbankerna fyller en viktig funktion i vårt land och i vår ekonomi. Framför allt i många lokalsamhällen runt om i vårt land har sparbankerna en viktig funktion att fylla. De kompletterar de stora banker som finns på de övriga marknaderna. De har ofta en stor lokalkännedom och ett brett kontaktnät i de lokalsamhällen där de verkar, och de bidrar också till att ge kapital till det lokala näringslivet. De har också ett väldigt stort samhällsengagemang för orterna där de bedriver sin verksamhet. Därför anser vi att sparbankerna behöver ha goda förutsättningar för att verka, och vi oroar oss därför över att man inte har gett sparbankerna de instrument som behövs för att de ska kunna arbeta på liknande sätt som de stora bankerna gör . Vi ser nu hur många stora bankkedjor, i stället för att utveckla sin verksamhet, lägger ned bankkontor runt om i landet. Sparbankerna skulle nog kunna fylla en viktig funktion genom att minska de samlade finansiella riskerna i banksektorn just för att de har en helt annan nisch och verksamhet än vad de stora bankerna har. Därför anser vi att sparbankerna behöver ha bättre förutsättningar och möjligheter att verka och också att sprida sig till nya regioner och kommuner där man inte har någon lokal sparbank. Ett av de stora problem som sparbankerna har är att man inte har möjlighet att ta in externt kapital på liknande villkor som de stora bankerna har. Där andra banker helt enkelt kan ge ut nya aktier när de behöver kapital har sparbanker inte den möjligheten, utan man tvingas till att antingen använda sig bara av intjänade medel eller att konvertera till att bli ett bankaktiebolag. Vi är ju ett parti som inte anser att lagstiftningen ska styra bolag till vissa typer av ägande, utan bolaget ska kunna välja den modell som ägaren själv anser är lämplig. Därför anser vi att sparbankerna ska få samma möjligheter att ta in kapital som sina konkurrenter utan att de ska tvingas till att till exempel ombildas till aktiebolag. Här har vi i finansutskottet i väldigt bred enighet uppmanat regeringen att utreda den här frågan för att hitta en snabb lösning på hur sparbankerna ska kunna få tillgång till kapital på bättre villkor än . Vi i finansutskottet är bekymrade över att regeringen inte har hörsammat de önskemålen och kraven. Processen från regeringens sida har varit väldigt långsam, och man frågar sig om man inte ser behovet av åtgärder på det här området. tar vi återigen nya tag. Vi föreslår att regeringen snabbt ska utreda frågan om sparbankers tillgång till kapital och att man också ska undersöka möjligheterna till att ge sparbankerna rätt att utfärda egenkapitalbevis eller förlagsinsatser som ett sätt att få in nytt kapital. Eftersom det har tagit väldigt och frågan är akut anser vi att utredningen måste göras skyndsamt, och vi vill gärna att den ska vara klar . I dessa tider med svåra finansiella kriser som orsakats av oansvarig utgivning av finansinstrument och oansvarig spekulation i ofta oprövade finansiella produkter är det lätt att man glömmer bankernas historia och vad som egentligen drev fram ett bankväsen i världen. Ursprungligen kom ju banker till för att sköta in- och utlåning och därmed ge dels trygghet åt sparare, dels kapital till investerare. Det är kärnan i bankverksamhet. har i stället handeln med värdepapper och olika typer av ganska komplicerade finansiella innovationer vuxit fram och utgör en allt större del av många bankers verksamhet och omsättning. Staten stöder banker som hamnar i kris, eftersom banker har en väldigt viktig funktion i våra samhällen för att få ekonomin att fungera. Om banker är på väg att gå under har man ofta ett ansvar för att gå in och stötta dem. Vi har sett detta ske under den svåra ekonomiska krisen i . Vi har sett det under den senaste finanskrisen i och . Det här brukar ibland kallas för en implicit bankgaranti. Har man en stor verksamhet kan man känna sig ganska trygg med att staten går in och stöttar verksamheten om man hamnar i ekonomisk osäkerhet. Bankgarantin är i praktiken värd . Vi anser att det inte är rimligt att en sådan här implicit garanti från skattebetalarna ska utgå även till de banker som har spekulerat oförsiktigt och tagit stora risker för att få till snabba vinster. Även om EU och nu höjer kapitaltäckningskraven för bankerna är vi inte alls övertygade om att det kommer att utgöra något verkligt skydd mot nya bankkriser. Vi anser att det behövs mer genomgripande strukturreformer i finanssektorn för att vi ska få ett skydd mot upprepningar av den typen av finanskriser som har sett, framför allt . De starka kopplingar som finns mellan traditionell bankverksamhet – in- och utlåning – och spekulation och oförsiktig trading utgör en stor risk för bankerna i . Vi anser att skattebetalarna inte än en gång ska tvingas att gå in och rädda banker som hamnat i kris på grund av att man har tagit för stora risker, att man har varit för oförsiktig i sin tradingverksamhet. Vi föreslår därför att regeringen ska tillsätta en utredning som ska föreslå en ny lagstiftning som separerar affärsbankernas traditionella in- och utlåningsverksamhet från tradingverksamhet och investmentbanker. Vi tror att det skulle vara ett sätt att höja skyddsvallarna mot en finansiell kris och mot att skattebetalarna återigen ska tvingas att gå in och täcka upp för oförsiktiga bankspekulationer. Vi tycker därför att den statliga bankgarantin ska begränsas till att bara gälla för affärsbankernas traditionella in- och utlåning och inte för vidlyftig spekulation. Det skulle vara ett sätt att skydda skattebetalarna från konsekvenserna av nya finansiella kriser . Man brukar ibland säga att mångfald ger styrka och enfald ger sårbarhet, och vi är övertygade om att det gäller även på finansmarknaden. I domineras finansmarknaden av fyra storbanker som utgör en väldigt stor del på den svenska finansmarknaden. Detta medför såklart risker. Om en av bankerna skulle få ekonomiska problem kan det drabba hela den svenska ekonomin. I många andra länder i vår omvärld finns det en större mångfald av kreditinstitutioner. I till exempel , , och finns det olika exempel på investmentbanker där kapital från staten eller delstaten går in för att se till att det blir en större mångfald på finansmarknaden. Från anser vi att det behövs en ny typ av finansinstitut som främjar en grön omställning i vårt land. Vi har sett exempel på det från bland annat , där man har inrättat en green investment-bank som används för att finansiera och stimulera investeringar i framtidens gröna teknik och gröna innovationer. Vi tycker att det skulle behövas en sådan grön investeringsbank även i just för att få fart på innovationer och företagande i gröna branscher. gör stora offentliga investeringar för omställning genom skattesystemet, men det behövs även stimulanser till de privata marknaderna. ser vi hur många företag med verkligen innovativa och miljövänliga idéer inte får kapital därför att kapitalmarknaderna är för försiktiga. Här behövs det nya källor för kapital för att vi inte ska få en stagnerande näringslivssektor. Vi föreslår därför att regeringen ska tillsätta en utredning som undersöker hur en grön investeringsbank skulle kunna etableras i . Vi i står självklart bakom alla våra reservationer, men för att vinna tid vill jag yrka bifall bara till reservation nr 2. 3 (SD): Jag tycker att situationen med den höga skuldsättningen på den svenska bolånemarknaden är oroväckande, och jag tycker att det är oroande att vi i alltför hög grad förlitar oss på frivilliga branschöverenskommelser och lösningar. I den bästa av världar skulle det naturligtvis vara tillräckligt, men när så inte är fallet måste vi från politikens håll vara beredda att ta ansvar och tvinga fram lösningar. är positivt inställda till rekommendation om att nya bostadslån ska amorteras ned till . Vi är också positivt inställda till om man från branschens sida skulle komma fram till överenskommelser om amorteringar på lägre nivåer än så. Vi vill dock förtydliga att gränsen på inte bör vara någon frivillig nivå, vare sig för bolånekunderna själva eller för bankerna, och vi vill därför reglera detta i lag. Det är helt enkelt nödvändigt att vi kommer till skott med tydligare regelverk kring bolånemarknaden. har vid ett flertal tillfällen framhållit att man håller reporäntan på en högre nivå än vad som är motiverat med hänsyn tagen till inflationen och resursutnyttjandet. Detta har man motiverat med att man vill minska riskerna med en alltför hög skuldsättning hos hushållen. Såväl som påpekar dock att reporäntan inte är något effektivt verktyg för att påverka hushållens skuldsättning, och i egna analyser framhåller man att det krävs stora förändringar av reporäntan för att påverka skuldkvoten. själv säger att de vill men inte vågar föra en mer expansiv politik och tvingas i stället använda ett trubbigt vapen i form av reporäntan därför att politiker och banksektorn inte har förmått att ta sitt ansvar. Vi tror inte att ett lagstiftat amorteringskrav är lösningen på finansmarknadens alla problem, men vi tror att det är ett steg på vägen till en mer sund bolånekultur och till en mindre riskfylld tillvaro för de svenska hushållen. Gällande kreditupplysningar tycker vi att det är obefogat och omotiverat att juridiska personers betalningsförelägganden registreras utan att vederbörlig myndighet har fastställt eller ens prövat ärendet. För fysiska personer gäller att kreditupplysningar inte får ange uppgifter om betalningsförsummelser med mindre än att de slagits fast på vederbörligt sätt, exempelvis genom domstols avgörande. Det är också den rimliga ordningen. Att detta inte gäller också för juridiska personer, exempelvis småföretagare eller mindre näringsidkare, är för oss ett mysterium. Det innebär att den som ställer ut oseriösa så kallade bluffakturor mot dessa bolag också får betalt för dem, helt enkelt för att man vill undvika att dyka upp i ett kreditregister, trots att man vet att fakturan inte är seriös och trots att man vet att man skulle få rätt efter en mer eller mindre krånglig process. Detta är inte skäligt, och det är direkt orättvist gentemot många företag, framför allt de mindre företagen. vill att samma regler ska gälla för fysiska som för juridiska personer och att betalningsförsummelser ska registreras och anges av kreditupplysningsföretag först när det har fastställts att de är riktiga och att det inte rör sig om så kallade bluffakturor. Vi tycker också att inkassoföretag borde ställa ut längre betalningstider än vad som är fallet. anges i den interna branschöverenskommelsen att är en lämplig tidsfrist från det att man skickar själva fakturan. Detta kan naturligtvis skapa stora problem för den enskilde, i synnerhet om fakturan i sig är oriktig och man vill bestrida den. Vi tycker att är en mer lämplig period, och detta bör fastställas på lämpligt sätt. Vi står naturligtvis bakom samtliga våra reservationer, men för tids vinnande yrkar jag bifall enbart till reservation 5. 4 (V): Allt fler banker har helt upphört med kontanthantering. Och utvecklingen har gått oerhört snabbt. Så sent som hade alla bankkontor kvar kontanthanteringen i . hade över 500 kontor som tog emot kontanter försvunnit, det vill säga knappt hälften av alla bankkontor. Lite mer än en tredjedel av de tre storbankernas kontor hade kontanthantering . En av tre storbanker har valt att behålla all kontanthantering. har antalet bankomater minskat. I , där jag bor, finns nästan 100 000 invånare, och vi kommer att ha två banker som hanterar kontanter. I grannkommunen finns det ingen bank kvar som tar emot kontanter, och i med 30 000 invånare finns det en. I har nästan 2 000 personer mer än till närmaste bankomat eller uttagsställe. Drygt 7 000 måste åka lika långt om de vill gå in på ett bankkontor och få hjälp. Många av dem är . Så här ser det ut inte enbart i utan runt om i landet. Många betalar ett högt pris för bankernas agerande och för regeringens bristande vilja att agera. Vi har inte beslutat att kontanthanteringen ska upphöra, och därför åligger det politikerna att ta ett ansvar i frågan. Det är ju bankerna själva som inte längre vill ta emot och hantera kontanter. Stora delar av landets befolkning har alltså svårt att kunna ta ut och sätta in kontanter på landets banker. De har fått rätten till sina egna pengar inskränkt, och detta utan att någon med politiskt ansvar har ingripit. Människor är upprörda över detta, av olika anledningar såklart. För en del är det viktigt att kunna ha kontanter för att det är lättare att se hur den egna ekonomin ser ut. Andra vill inte ha kort av integritetsskäl – de vill helt enkelt inte ha sina liv kartlagda. En del har problem med tekniken. Många affärer tar fortfarande inte kort. Och kort kostar. Många företag har faktiskt högre kostnader för korthantering än för kontanthantering, visar en gjord undersökning av Säkerhetsföretagen. Det blir svårt för många att betala sina räkningar om de inte får sätta in kontanter eller inte har täckning med mobilnät. Företag och föreningar har svårt att bli av med sina dagskassor och tvingas förvara dem på olika ställen. Många får oerhört långt till ett bankkontor där de kan ta ut sina egna pengar eller sätta in dem. Andra blir upprörda över att de inte får bestämma över sina egna pengar, sätta in dem och ta ut dem i kontanter, trots att det är deras egna pengar. Men banken verkar tro att det är deras. Bankerna motiverar sitt agerande med att bankkontor är säkrare utan kontanter och hänvisar i stället bankkunderna till livsmedelsaffärerna. Jag menar att det är direkt felaktigt och osolidariskt. Bankerna har trots allt en mycket högre säkerhet. Statistik visar att butiksrån är mycket vanligare än bankrån. Antalet butiksrån ökade med , enligt statistik från . Bankerna kan självklart styra över människor till att i större utsträckning undvika kontanter, vilket är bra: billiga eller gratis kortavgifter, sänkta kostnader för handlare, högre ränta på konton där man väljer att inte ta ut kontanter eller sätta in och så vidare. Men det väljer inte bankerna, för då får de själva betala för den minskade kontanthanteringen. Vi menar att genom föreskrifter kan ålägga bankerna att upprätthålla viss kontanthantering, och vi tycker att det vore en rimlig väg. Detta berör väldigt många människor. Jag har fått många mejl efter att jag har debatterat frågan . En person skrev till mig att om bankerna slutar med kontanter är det som att apoteken skulle sluta med medicin. Det ligger faktiskt någonting i det. Därför yrkar jag bifall till reservation nr 1. Sparbankernas betydelse för landsbygdens utveckling kan inte nog betonas. har lyft upp deras betydelse och lagt fram förslag för att stärka dem i deras arbete för lokal och regional utveckling . är det allt fler partier som har ställt sig bakom våra förslag och driver dem, vilket vi tycker är mycket bra. Våra förslag handlade bland annat om att införa egenkapitalbevis, en särskild aktieform som gör att de som äger sådana aktier inte har tillgång till bankens förmögenhet. De ger också lägre utdelning än en vanlig aktie.