prot · H10986 · 2014-03-19 00:00:00 — För att kunna göra skolarbeten och läxor är det viktigt att ha tillgång till dator. Dessutom sker alltmer socialt umgänge för unga på nätet, så kallade sociala medier. Man kan lätt halka efter om man inte har tillgång till internet både från en nyttosynvinkel och socialt. De sociala synvinklarna är viktiga för att vara delaktig i ett socialt sammanhang och lyckas i tillvaron. Det är inte så bra för skolresultaten att hamna utanför. Utifrån perspektiv är det alltså mycket viktigt att barn och vuxna även i hushåll som får försörjningsstöd ska kunna ha tillgång till modern teknik, som har blivit i det närmaste självklart i samhället. Vi i MP har motionerat i frågan, och i dagens betänkande har bara väckt en motion i frågan. Vi ansluter oss naturligtvis till reservation i frågan. Vad är utanförskap? Det brukar Alliansen ofta tala om. Utanförskap för mig betyder att ställas utanför de sammanhang som andra tar för givna. Varför ska man inte ges samma möjligheter som andra till att söka jobb eller göra hemuppgifter? Utanförskapet fördjupas om man i praktiken ställs utanför dessa möjligheter. Därför är det konstigt varför Alliansen ännu inte har tagit initiativ på området. Däremot har ni tagit initiativ till att införa skatteavdrag för läxhjälp, så kallad läx-RUT, företrädesvis för de mer bemedlade. De som har försörjningsstöd kan inte göra skatteavdrag. De fattigaste ska inte ens ha rätt till dator med internetuppkoppling i hemmet. Det är ojämlikt, tycker vi i och över huvud taget de rödgröna. En fungerande arbetslinje förutsätter jämlika möjligheter för alla att kunna söka jobb på arbetsmarknaden. Jobbsökandet blir mer komplicerat i takt med att man mer och mer hänvisas till att söka jobb på nätet i olika sammanhang. Ansökan kan inte längre i alla sammanhang skickas in i fysisk form på papper. Om man då är hänvisad till att låna en dator på bibliotek eller arbetsförmedling förstår var och en att det inte förbättrar förutsättningarna att ta sig ur sitt utanförskap. presenterade 2012 en kartläggning om skälig levnadsnivå, och denna visar att flertalet granskade kommunala styrdokument rörande försörjningsstöd inte nämner dator och internet över huvud taget. Jag var inne på detta tidigare, nämligen att det kommunala självstyret slår igenom. Riksnormen är ett slags miniminivå, och det som inte regleras där kan falla mellan stolarna. av de lokala styrdokumenten nämner inte modern kommunikationsteknik, trots att den har blivit självklar i de allra flesta människors vardag. menar att barnperspektivet rent allmänt brister. Endast en fjärdedel av styrdokumenten har beskrivit barnperspektivet på ett utförligt och genomgripande sätt. Hur jobbar regeringen med frågan? Det finns inga uppgifter om det i betänkandet. I socialutskottets betänkande står det att nämnda rapport lämnar inte några förslag till åtgärder. Men har tidigare haft förslag till åtgärder som kommer i skuggan. föreslog att behovsposten dagstidning, telefon och tv-avgift, produktstyrd, borde byta namn till att bli mer behovsstyrd i fråga om information och kommunikation. Ett hushåll kan få en dagstidning, men det framkommer inte specifikt i dagens läge i behovsposten att hushållet kan få en dator. Förslaget finns i dokumentet , som innehåller uppföljning och utvärdering i ett större sammanhang. Kanske förklaringen är att det var den förra som beställde utredningen. Kanske är det därför Alliansen inte har gjort något, och det är lite tragiskt för de människor som berörs. Nuvarande regering har så vitt jag vet inte gjort något som gått sedan rapporten lades fram, vilket är beklagligt. Jag vet att det i delar av Alliansen finns ett intresse att göra något åt frågan, men blockpolitiken ställer till det . har Alliansen haft makten i snart två mandatperioder, och det är därför konstigt att det inte händer något i en sådan viktig fråga. Sedan vi senast behandlade frågan har tagit ett steg i en mer vettig riktning. har nämligen reviderat sina allmänna råd om ekonomiskt bistånd. Under avsnittet om hemutrustning står följande: bör ge ekonomiskt bistånd till den hemutrustning som behövs för att ett hem ska kunna fungera. Den hemutrustning som avses bör kunna tillgodose behov som t.ex. matlagning, umgänge, sömn, förvaring, rengöring och rekreation. Även radio, TV och dator med internetuppkoppling bör ingå i en hemutrustning. Vid bedömning av behovet av dator med internetuppkoppling bör nämnden särskilt ta hänsyn till behoven hos barn och ungdomar som går i skolan. Problemet är att dessa så kallade allmänna råd genomgående är skrivna i bör-form, alltså rekommendationer men ingenting bindande för kommunerna. Vi kommer säkert att få se rent statistiskt att fler kommuner tar sig an detta, absolut, i större utsträckning. Alla kommer förmodligen inte att göra det förrän man ändrar behovsposten så att den inkluderar dator och bredband genom att förslagsvis byta namn på posten till information och kommunikation, som har föreslagit. Varför lämna frågan åt sitt öde, till det kommunala självstyret? Varför är Alliansen och för den delen så ovilliga att överväga en reform för att förbättra jämlik tillgång till en modern teknik som de flesta tar för given i vårt land? Hur går det ihop med ? 116 (V): Jag står bakom alla yrkanden, men för att vinna tid väljer jag att bara lyfta yrkande 7 om våldsutsatta papperslösa kvinnor och yrkande 11 om översyn av riksnormen för försörjningsstöd. Ökade klassklyftor, hög arbetslöshet, inte minst bland unga, bostadsbrist och trygghetsförsäkringar som den borgerliga regeringen urholkat slår direkt på kommunernas socialtjänst. Om detta vittnar också allt fler socialarbetare. De känner vanmakt när människor desperat söker en bostad men inte har sociala skäl att få hjälp av , när utförsäkrade människor hänvisas till dem trots att de är för sjuka för att arbeta och när ensamstående mammor kommer för att underhållsstödet har släpat efter i åratal. Deras vanmakt är ändå ingenting mot vad den hemlöse känner eller den ensamstående mamman som vänt sig till för att klara sig eller den person som stoppats undan i en fas 3-verksamhet med en ersättning som det inte går att leva på. Den stora socialpolitiska frågan är en rämnande välfärd. På hemsida kan man hitta en liten Youtubefilm som jag tycker att många ska titta på och gärna skicka vidare. Den ingår i välfärden och heter Någonting blev väldigt fel. Den tar upp att hundratusentals människor är hänvisade till försörjningsstödet, socialbidraget, av alldeles fel skäl. De har inte sociala problem och inte missbruksproblem. De behöver inte stöd för att ta hand om sina barn. De saknar jobb eller är sjuka. De hör hemma någon annanstans än på . Vad är då regeringens svar? Ja, i stället för att reparera a-kassan och rusta människor så att de kan ta de jobb som kommer läggs skulden på den enskilde individen. Samhällets yttersta skyddsnät blir ännu mer kravställande och kontrollerande. Den gamla moraliserande fattigvårdssynen växer sig starkare. Det är den människa som går på försörjningsstöd som inte vill jobba eller vill söka jobb tillräckligt aktivt. Regeringen drev igenom kravet att öka kontrollen på människor. Det räcker inte med att de står till arbetsmarknadens förfogande och uppfyller Arbetsförmedlingens krav, utan de ska kontrolleras extra. var det enda parti som klart och tydligt sade nej. räcker inte detta. Regeringen har lagt fram ett förslag och gett direktiv till en utredning för att kontrollera ännu mer och ställa ännu tuffare krav. Jag vill här gärna citera vad ordförande säger om detta. På deras hemsida kan man hitta det. Rubriken är Socialsekreterare är inte arbetsförmedlare, . Det står så här: Eftersom arbetslöshetsförsäkringen inte fungerar har 115 000 personer tvingats begära ekonomiskt bistånd för sin försörjning. Att nu kontrollera och ställa vidare krav på dessa personer innebär ytterligare bördor på människor som redan är sköra och allvarligt utsatta i samhället. Utbetalning av försörjningsstöd innebar redan i sig en genomgång av den sökandes hela privata ekonomiska situation. Detta säger ordförande och fortsätter: Våra medlemmar socialsekreterarna är experter på socialt arbete, inte på att rehabilitera sjuka eller att pröva människor mot arbetsmarknaden. Socialsekreterarna är utbildade i socialt arbete som innebär kunskap om uppkomst och lösning av sociala problem. De arbetar utifrån en helhetssyn där man tar hänsyn till individen i hela sitt sammanhang. Uppföljningsansvaret för de arbetslösa är arbetsförmedlingens uppgift, inte . konstaterar att detta tynger socialsekreterarnas arbetssituation som redan är väldigt pressad och minskar deras möjligheter att stödja de människor som behöver hjälp och som har sociala problem. Det vore intressant att höra om det är den här utvecklingen som man i allianspartierna tycker är bra. Jag tycker att det är en väldigt gammaldags och kontrollerande syn. Försörjningsstödet är samhällets yttersta ekonomiska skyddsnät. Det är tänkt att man ska leva på det. Det är inte tänkt att man ska gå åratal på det. Stödet är inte på den nivån att man kan göra det på ett bra sätt. Det gäller speciellt när det är barn inblandade. De som är långvarigt beroende av försörjningsstöd har ökat i antal . Långvarigt – det betyder mer än . Men de som går , , ökar också i antal. Vi som har jobb och har haft en löneutveckling begåvas dessutom med jobbskatteavdrag. Men försörjningsstödet har inte alls hängt med, utan klyftan ökar mellan dem som tvingas leva på försörjningsstöd och andra. Som jag sade är det inte minst barnen som kommer i kläm. Det handlar om att barn ställs utanför vad deras kompisar kan göra. Man har inte råd att gå på bio eller kan inte skaffa sig en idrottsutrustning eller har inte råd att gå på badhuset eller köpa födelsedagspresent om man blir hembjuden. Det finns mycket som man ställs utanför. Därför behövs en särskild satsning på barnfamiljer som lever på ekonomiskt bistånd. Jag kan ge en viss eloge till alliansregeringen som i all den här diskussionen om bidrag, som de ofta kallar våra sociala försäkringar för och säger är det värsta som finns, ändå lyfter fram frågan om en fritidspeng till barn i årskurserna 4–9 i familjer som levt på försörjningsstöd eller mer. Det ska gå till organiserad fritidsverksamhet. Vi har ett annat synsätt. Vi menar att alla barn har behov av ett ökat utrymme att göra mer av det som andra barn gör. Vi tycker att familjen själv ska kunna ta ställning till hur pengarna används. Det kanske inte är den organiserade fritidsverksamheten som är det allra viktigaste. Det kanske är viktigt att gå på bio eller hälsa på mormor och morfar eller gå på djurpark , som kompisarna gör. Vi har ett förslag om att höja riksnormen med per barn. För ansågs det vara lyx att människor som levde på socialbidrag skulle ha tv. I min ungdom fick familjer som levde på försörjningsstöd kuponger för att hämta kläder i vissa affärer. Man kunde också få kuponger till mat. tog tydligt upp det här att riksnormen för vad som ingår i skälig levnadsnivå fortfarande inte hänger med. går det att få en tidning och tv. Men om man skulle välja att ha en dator och prenumerera en tidning via dator, som ofta är billigare, och kanske se på tv på dator och ha tillgång till internet för att kunna göra olika ärenden och att barn skulle kunna använda det i skolarbetet funkar det inte i de flesta kommuner. Det är verkligen dags att leva upp till den utveckling som är. Jag kan inte förstå varför man inte skulle kunna ändra på detta på nationell nivå. Vi tycker att det är självklart att ska bli svensk lag och genomsyra arbete med barn. Jag tycker att gjorde ett väldigt bra arbete när han pratade med barnen. – det är ju en myndighet – har samtalat direkt med barn som var eller hade varit placerade på HVB-hem eller i familjehem. Det blev tydligt när en flicka som pratade med sade så här: I min skolklass har man berättat vad man gör om det börjar brinna. Men om något barn blir misshandlat eller utsatt för sexuella övergrepp eller någonting annat hemma, då är det ingen som har berättat vart vi ska vända oss. Vi behöver ha en socialtjänst som har ett betydligt tydligare uppdrag att kommunicera aktivt och uppsökande bland barn och unga. Men då måste också socialsekreterarna få reella möjligheter att göra detta. är det ju en väldigt pressad arbetssituation. På sina håll förekommer det att unga eller nyutbildade socialsekreterare får jobba med svåra barnärenden. Det är stor personalomsättning. Det är ofta också brist på introduktion. Så här får det inte vara. Vi vill förstärka rätten till introduktion. Vi vill också inrätta en avancerad specialistutbildning som kommunerna ska vara skyldiga att anordna för att stötta socialsekreterarna i deras svåra arbete. Vi vill också införa lex . Många socialsekreterare kan berätta att budgeten ibland styr mer än behov när det gäller till exempel barn. Det kan också röra sig om människor i missbruk eller annat. Vi tycker att en socialsekreterare ska kunna lägga fram vad de utifrån sin erfarenhet, yrkeskunskap och utbildning anser behöver göras. De ska ha den rätten i alla lägen. Sedan får den som ska fatta beslut tänka efter vad det är man gör. Och politiken måste då ta ett mycket tydligare ansvar. Hem för vård och boende och behandling av unga är en starkt privatiserad sektor. Vi från tycker inte att vinstintressen hör hemma när man ska ta hand om barn och unga som far illa. Det behövs stöd, utbildning och bättre kontroll av familjehemmen. Därför är det viktigt att de förslag som har lagts fram och ytterligare förslag blir verklighet. Den stora presenterade några få förslag medan de andra hamnade på hyllan. Det behövs en kampanj nationellt, regionalt och lokalt för fler familjehem. ska vara skyldig att ge utbildning innan eller i anslutning till placeringen. Familjehemsutredningarna behöver kvalitetssäkras och det behövs ett nationellt jour- och familjehemsregister. Det behövs också tydligare gränser mellan vad som är familjehem och HVB-verksamhet. Den privata konsulentverksamheten som växer fram måste kontrolleras på ett helt annat sätt än . När barn utsätts för våld och övergrepp måste samhället stöd finnas där. Det behöver finnas barnahus i alla kommuner. Kvinnojourer måste få ett tillräckligt stöd för att kunna skydda både misshandlade kvinnor och deras barn. Det behövs ett nationellt kompetenscenter, ett barnfridscenter som kan samla kunskaper, erfarenheter och forskning och sprida detta för att öka kvaliteten på och andra myndigheters arbete när det gäller barn som utsatts för våld. Vi har förslag och finansiering av dem i vår budget. : Det handlar om vilket samhälle vi vill ha – ett samhälle med solidaritet och omtanke där välfärdssektorn fungerar så att inte så många människor som ramlar genom de alltför vida maskorna. 117 (M): Det motionsbetänkande som vi nu ska debattera handlar om socialtjänstfrågor. Med tanke på motionsfloran är engagemanget stort, och det är bra. Är det några frågor som ska väcka engagemang så är det väl dessa frågor. Det handlar om människor som ofta har det ganska tufft. Det är frågor som för många av oss borde få oss att inse att våra egna problem och de utmaningar som vi brottas med måste ses som riktiga i-landsutmaningar. I motionsfloran berörs många områden. Jag har inte för avsikt att under mina minuter här beröra alla dessa, men jag vill djupdyka i några av dem. Jag tänkte börja med kunskap och kompetens hos – en socialtjänst som får oförtjänt mycket kritik, trots att vi vet vilket arbete som utförs, dag ut och dag in, i det tysta och innehållande många tuffa beslut som har föregåtts av ett gediget arbete. För sedan stärkte vi kraven när det gäller socialsekreterare som ska göra detta arbete och fatta dessa svåra beslut, allt för att stärka barnens skydd och rättigheter. Vi som har besökt många socialtjänster och kommuner runt om i vårt land är också medvetna om att förutsättningarna ser väldigt olika ut. Den lilla i har med självklarhet inte alls samma möjligheter och muskler som det stora . Därför är regeringens överenskommelse med Kommuner och Landsting, att utveckla en evidensbaserad praktik för god kvalitet inom , helt avgörande för att man ska få en likvärdighet för alla barn, oavsett var man bor. Under mina besök runt om på socialtjänsterna i mitt eget hemlän vittnar många också om hur mycket man uppskattar detta. Vi fortsätter denna satsning även 2014. Att vi nu går ifrån hittepåmetoder till evidens, det vill säga tittar på tillvägagångssätt som verkligen gör skillnad, är det hög tid. har insatser gjorts för våra barn som i bästa fall har inneburit status quo, men i värsta fall har varit negativa. Att det kan vara helt avgörande för barnen är det inte tu tal om, men jag tror att det är ytterst viktigt också för socialsekreterarna själva. Alla de socialsekreterare som jag mött vittnar om detta – att inte behöva uppfinna hjulet själv alla gånger, att känna en trygghet i att fatta beslut och att det finns kolleger runt om i landet att få stöd av. Det är inte bara kompetens som är viktig. Jag skulle vilja stanna ett litet tag och beröra barnens kunskaper och kompetens – kunskaper som är nödvändiga för deras väg in i vuxenlivet. Då tänker jag inte minst på familjehemsplacerade barn och deras skolresultat. Det vi kan läsa i statistiken är inte särskilt upplyftande, inte minst för de barn som har placerats sent. Ungefär hälften av dessa barn är behöriga till gymnasiet. Det ser betydligt bättre ut för de barn som placeras tidigt, och det ser riktigt bra ut för adopterade barn. Ja, tänker nog många av er , vad är hönan och vad är ägget? Jag ställer mig frågan: Vad göra? Går det att göra något, oavsett om det är hönan eller ägget? Jag är övertygad om att det gör det. träffade jag den nationella samordnaren för Skolfam som bevisade att det faktiskt går att förändra. finns Skolfam i 17 kommuner i , och flera är på gång. I dessa kommuner har man, likt föregångskommunen , identifierat barn som riskerar att få en skolgång som inte är speciellt bra. Tillsammans med skolan, och den aktuella familjen sätter man sig tillsammans och går igenom varje barn, och utifrån det ser man vilka åtgärder som behövs för att barnet ska få den skolgång som han eller hon har rätt till. I dessa samtal är det inte enbart resurser som diskuterats utan också vilka förväntningar man har. Jag tror inte att jag är ensam om att alltför ofta mötas av att förväntningarna på barn i familjehem eller tuffa hemmamiljöer ibland är skrämmande låga, och ibland inga alls. Att det finns en tycka-synd-om-attityd och att man ibland ska vara nöjd med att har varit i skolan , om än eller två, men ändå, är enligt mitt förmenande att göra den största björntjänsten som man kan göra. För barn som fått hjälp, stöd och uppmärksamhet inom Skolfam är det irrelevant vad som är hönan och vad som är ägget. För dessa barn är resultatet att av dem är behöriga till gymnasiet. Jag kan inte annat än hålla med den rektor som jag träffade i – en rektor som är anställd av för att enbart arbeta för en lyckad skolgång för barn som riskerar att inte få den skolgång som man har rätt till. Han sade ungefär så här: För dessa barn är kanske skolan ett viktigare verktyg för att nå sina mål in än en förälder. Oavsett vad jag tycker om det så är skolan helt avgörande. Det är hög tid att följa dessa kommuners strategi. Resultaten är entydiga. Gör det inte för budgetens skull, utan gör det för barnens skull! gäller det – kanske det viktigaste – att gå från ekonomiskt bistånd till arbete. I reservation 8 av och Socialdemokraterna uppmanar man regeringen att bedriva en aktiv jobbpolitik. Det är ingen uppmaning som alliansregeringen behöver. Den finns där, och den bedrivs på bred front! Inom vårt eget område var det inte så länge sedan vi i denna kammare tog beslutet att det ska löna sig att gå från ekonomiskt bistånd till arbete genom att få behålla delar av biståndet upp till även om man har fått ett arbete. var inte det fallet alla gånger. Socialdemokraterna, som förtidspensionerade 140 människor per dag, har en hel del trovärdighetsarbete att göra i frågan. Det är en socialdemokrati som sade nej till samtliga jobbskatteavdrag och sedan sade ja – det kanske inte var så dumt i alla fall. Det är en socialdemokrati som vill fördyra att anställa unga, ta bort krogmoms och minska ROT- avdrag eller i alla fall RUT-avdrag. Då ställer jag mig frågan: Vad är en aktiv jobbpolitik enligt Socialdemokraternas förmenande? Är det en fyra veckors Amskurs i svetsning som ska leda till att de människor som vi ofta diskuterar inom detta utskott står närmare arbetsmarknaden? Det är människor som inte har haft ett jobb , människor som har flytt från ett land där man inte får lära sig att skriva och läsa, unga människor som har vuxit upp i hem där det bruna kuvertet från innehåller månadens enda inkomst. Just för dessa människor är jobb med låga trösklar in den enda vägen in i arbetslivet: att få möjlighet att försörja sig och bli förankrade på arbetsmarknaden, att ha makt över sin egen vardag, att slippa jobba på en svart arbetsmarknad och att vara på en arbetsmarknad där vettiga anställningsvillkor finns och kunna tjäna ihop till sin pension. Allt detta förnekar den rödgröna oppositionen människor som behöver alla möjligheter för att få fotfäste på en riktig arbetsmarknad. Att fördyra, försvåra och minska incitamenten att gå från bidrag till arbete är inte att bedriva en aktiv jobbpolitik. Att massförtidspensionera människor är inte heller rätt väg. Alliansregeringen tänker fortsätta på den inslagna banan, som har lett till att fler människor arbetar, att färre barn ärver utanförskap, att fler får vara med och bidra, att vi i , trots en ekonomisk kris, har kunnat investera i vår gemensamma välfärd och att ca 200 000 människor har lämnat ett utanförskap. Med dessa ord, herr talman: Ja till utskottets förslag i betänkandet och avslag på samtliga motioner. 118 (V) replik: Jag kan bara konstatera att räknar upp alla de insatser som har utvärderats och inte ger så många jobb och att hon håller fast vid dem. Det vore kanske bra att lära av utvärderingarna och göra andra insatser. har till exempel ett heltäckande program för alla unga som är utan jobb, och det är utbildning, praktik, stöd att ta jobb, läsa in gymnasiekompetens etcetera. Man ska inte behöva gå arbetslös. Den borgerliga regeringen har stoppat in en massa människor i fas 3 utan att ge dem verktygen att kunna ta jobben. Man har rustat ned arbetsmarknadspolitiken. Anledningen till att jag egentligen begärde replik var detta med och , som pratade om i början. Det ser olika ut, och det är evidensbaserade förslag. Det tycker jag också är bra. Det är bra om man sprider kunskap och erfarenheter om de metoder som man vet hjälper. Jag skulle vilja fråga dig, : När många socialsekreterare säger att de inte får lägga fram sådana förslag, därför att budgeten styr mer än all den kunskap och evidens som man har, skulle det inte vara bra att ge dem rätten att lägga fram de förslagen, att det fanns en lex realia-rätt där man fick tala om vad som gällde? Sedan blir det tydligt för politiken: Nej, vi kan inte ge detta barn bästa möjliga hjälp och stöd, för vi tycker inte att vi har råd. Eller också kunde man säga: Det är kanske viktigt att vi gör det, och då får vi se till att hitta pengarna. Det skulle jag vilja fråga dig: Vore inte det ett bra sätt både att stärka möjligheten att använda kunskapen och evidensen och att ge socialsekreterarna en rimlig roll att lägga fram förslag som de kan stå för? 119 (M) replik: Jag tycker att tar upp en väldigt viktig fråga, det vill säga: professionalisera socialsekreterarna. när jag åker runt i kommunerna och träffar socialsekreterarna slår det mig: Hur kommer det sig egentligen att det är politikerna som fattar de yttersta besluten? Jag är någonstans ganska inne på att man i högre grad skulle professionalisera socialsekreterarna.