prot · H109121 · 2014-06-09 00:00:00 — Det finns tydliga skillnader, beroende på att vi är olika partier grundade i olika ideologier med olika sätt att se på fattigdom och fattigdomsbekämpning, både när det gäller inrikespolitik och när det gäller biståndspolitik. Det som har slagit mig med den borgerliga biståndspolitiken och som slår mig i den nya biståndspolitiska plattformen är att det som borde vara biståndets huvuduppgift, fattigdomsbekämpningen, är så frånvarande. De fattiga finns knappt med. Fattigdomen nämns inte, utan det är annat som man fokuserar på. I stället för fattigdomsbekämpning inriktar man sig på handel, investeringar, marknadslösningar och tillväxtskapande åtgärder. sammanfattade det bra. Han sade i talarstolen att han tror att det är bra. Det säger egentligen ganska mycket om den borgerliga biståndspolitiken. Man satsar på lite saker som man tror är bra utifrån sina egna ideologiska övertygelser, men det är en tro på vad som är bra som är helt frikopplad från den breda erfarenhet som finns i och, för den delen, från svensk biståndspolitik att fattigdomsbekämpning kräver att vi riktar oss mot de fattigaste och bryter ned de strukturer som skapar fattigdom. Jag skulle vilja ställa en konkret fråga till när det gäller denna biståndspolitiska plattform. Ett av de tydliga exemplen på det svaga fokus som är på de fattiga är de två nya målgrupper som regeringen pekar ut för det svenska biståndet. Ingen av dessa är fattiga. Varför är inte fattiga människor en målgrupp för svensk biståndspolitik? 7 (M) replik: lyckas verkligen lyfta fram kärnan i vad skillnaden är. Det är bra att det framkommer. Låt mig vara tydlig med att jag är för handel, tillväxt och ekonomisk utveckling. Det är bra med investeringar. Det är bra med handel över gränser och inom länder. Det må vara att detta är skillnaden, men jag sade att mycket är likt i vår biståndspolitik. , och talade om vikten av kvinnors rättigheter. avvek genom att inte vara positiv till rätten till säkra och fria aborter. I mångt och mycket tycker vi dock lika. Men när det kommer till handel tycker vi inte lika. Här har en helt annan politik. antog till och med på sin kongress att man är mot tillväxt, om jag inte har fel. När jag läser om och granskar vad som har skett runt om i världen kan jag inte minnas ett enda land som inte har öppen ekonomi, handel och ekonomisk tillväxt där människor har blivit rikare och fått en bättre livssituation. Fattiga människor är centrala i den svenska biståndspolitiken. Fattigdomsbekämpning är ett övergripande mål som finns med i alla delar. Till detta kommer vikten av demokrati, mänskliga rättigheter och handel – inte som delar i det utan för att det är förutsättningar för att uppnå det vi vill, nämligen en mindre andel fattiga människor och fler människor som reser sig ur fattigdom och går mot rikedom. 8 HANS (V) replik: Nej, fattigdom är i realiteten inte ett övergripande eller centralt mål för den borgerliga biståndspolitiken. Den är det inte i dokumenten. Tittar vi i den biståndspolitiska plattformen ser vi att det saknas fokus på fattigdomsbekämpning och de fattiga. Tittar vi i regleringsbreven för Sida ser vi att de fattiga och fattigdomsbekämpning i stort sett saknas. Vi ser det också när man utvärderar och mäter resultaten. När Indevelop gjorde en granskning av de insatser Sida gör på uppdrag av den borgerliga regeringen fann man att det i av fallen helt saknades fokus på de fattigaste. Detta är skillnaden. Regeringen fokuserar på helt andra saker och hoppas på fattigdomsbekämpning som eventuell bieffekt. För mig är det dock glasklart att vi behöver sätta de fattiga och fattigdomsbekämpning i centrum och göra det till utgångspunkt för vår biståndspolitik. Jag frågade varför den borgerliga regeringen väljer att slå fast två nya målgrupper för det svenska biståndet. Det är målgrupper som ska prioriteras i det svenska biståndsarbetet, men ingen av grupperna består av fattiga människor. Då är risken överhängande att många människor som inte alls är fattiga får bistånd. I den biståndspolitiska plattformen slås fast att kvinnor och flickor i fattiga länder samt människor som på olika håll lever under förtryck ska vara målgrupper för svenskt bistånd. Givetvis finns det tydliga samband mellan kön och fattigdom och mellan förtryck och fattigdom, men det är inte alltid dessa samband finns. Det finns människor som lever under förtryck som är medelklass eller till och med hyfsat välbeställda. Även i de fattigaste länderna finns det kvinnor som har det hyfsat gott ställt. Ni släpper fokus på de fattigaste människorna. Varför väljer ni att formulera era målgrupper på detta sätt? Varför är inte de fattigaste målgrupp för den borgerliga biståndspolitiken? 9 (M) replik: Jag tackar åter för att han så tydligt klargör var han står. Att minska fattigdomen är ett övergripande mål för oss. Men kvinnor och barn samt folk som lever under förtryck är utsatta grupper. Dagens tydliga besked från är alltså att inte ska ha fokus på personer som lever i diktaturer och under förtryck i länder som inte är tillräckligt fattiga. Vi prioriterar människor som lever i fattiga länder, men det är också viktigt att göra insatser mot förtryck, för mänskliga rättigheter och för att förbättra klimat och miljö i länder som inte är jättefattiga. Det är rimligt, och jag kan försvara det när som helst och var som helst. Genom att vara med och bygga fungerande samhällsinstitutioner och demokratiska politiska system och genom att jobba med att länder får ansvarsfulla politiska ledningar är vi med och ser till att få i gång handel och tillväxt så att människor kan resa sig ur förtryck och fattigdom utan att behöva vara beroende av svenskt eller annat bistånd resten av livet. Vårt mål med biståndet måste vara att vi ska vara med och göra livssituationen bättre men helst . Förhoppningen är att länderna ska kunna stå på egna ben och att människorna reser sig. Det kan inte vara ett gott betyg att vi går in med bistånd i ett land med avsikt att stanna för alltid. Vi måste vara där för att förbättra . 10 (FP): Nackdelen med att skriva ett tal innan man går till kammaren är att man får skriva om rätt mycket när man lyssnar på andra. Biståndsinsatser handlar om att skapa förutsättningar och möjligheter för människor att ta makten över sina liv i de länder där dessa förutsättningar har förvägrats dem av olika skäl. Det handlar om att skapa förutsättningar att mätta magen och få en utbildning och om att få förutsättningar och frihet att staka ut en framtid för sig själv och sin familj. Det handlar om att få förutsättningar att klara sig själv. Liberalism handlar om frihet. Därför är också biståndsfrågor något som står liberalismen nära. utvecklingspolitik tar sin utgångspunkt i varje människas inneboende egna förmåga och i tanken att vi har ett ansvar för vår omvärld, i synnerhet för människor som lever i fattigdom och förtryck. Ett generöst bistånd är ett uttryck för detta och ger förutsättningar för ett liv där man klarar sig själv. Bistånd och hjälp ges på olika sätt. Alla är viktiga men har olika syften och mål. Det handlar om rätt insatser till rätt målgrupp. Då är det viktigt att ha en tydlig strategi och att väga och mäta behov som kanske ställs mot varandra. Man måste prioritera; alla kan inte göra allt. Vi måste se var vi är duktiga och var vi kan göra skillnad, ibland ensamma men kanske oftare i samarbete med andra. Färre saker men bättre, har varit en ledstjärna. Därför gäller det att utvärdera och prioritera det som görs. Görs det på rätt sätt och till rätt målgrupp? Har insatsen gjort någon skillnad. har det riktats kritik mot biståndet. Röster har höjts både för och emot bistånd. En del vill ha mer, andra vill ha mindre. Det är därför alliansregeringen har sett över detta i den skrivelse vi debatterar. Det är viktigt att komma ihåg att vi är fyra partier i alliansregeringen. Vi har lite olika hjärtefrågor, men vi har haft en god diskussion och har en bra samsyn i den skrivelse som föreligger i . En konstruktiv dialog är förutsättningen för ett varaktigt och bra samarbete. Det mesta av kritiken mot plattformen har gällt processen snarare än sakinnehållet. Det är bra att Socialdemokraterna bortser från processen, även om de inte gjorde det så sent som . En del debattörer kräver dock att plattformen rivs upp och görs om i stället för att belysa sakfrågorna. Men varför riva upp och göra om ifall resultatet blir detsamma? Om vi bygger en väg och upptäcker att det saknas några vägmärken sätter vi upp dem. Vi gräver inte upp vägen och börjar från början, utan vi sätter dit vägmärken och ser till att det fungerar lite bättre än när vägen öppnades. Det är inget konstigt. Inrikta er hellre på det ni tycker brister i sakfrågorna, så kan vi ha en seriös debatt. Oppositionens roll är väl ändå att ha alternativ som man anser bättre uppfyller de mål som eftersträvas – sakfrågor i stället för formfrågor. Styrningen av biståndet har som tidigare nämnts vilat på otaliga dokument på olika nivåer där tydligheten i vad man vill ibland har drunknat i papper. Det är viktigt att känna att man har en överblick och att man gör det så bra man kan. ska ha ett generöst bistånd – det är de flesta av oss här i kammaren överens om. Att nu göra biståndet mer effektivt måste väl ändå vara eftersträvansvärt. Så kom igen , ge upp formfrågan och ge oss konkreta förslag på vad som kan göra biståndet effektivare! nämnde att under de det tog innan han kom in på sitt anförande hade 24 kvinnor dött av komplikationer i samband med graviditet, abort etcetera. Ja, det är riktigt. Det finns alltid frågor vi kan belysa med statistik. Under exakt , , dog 45 personer i världen av väpnat våld med små och lätta vapen. Det finns med i regeringens skrivelse. Våld i konflikt, postkonflikt och andra situationer hämmar utvecklingen, millenniemålen etcetera. Det är viktigt att konstatera att det finns många saker vi ska arbeta med, och vi ska göra det på bästa möjliga sätt. tycks ha haft svårt att komma förbi innehållsförteckningen. Jag vet att den omfattar många sidor. I inledningen tredje meningen står det tydligt att målet för internationella bistånd är att skapa förutsättningar för bättre levnadsvillkor för människor som lever i fattigdom och förtryck. Att skapa förutsättningar för bättre levnadsvillkor är grundmeningen i allt bistånd. Att ge möjligheter för människor att skapa sin tillvaro handlar inte om allmosor, , eller om att ge pengar hur som helst utan om att skapa förutsättningar. Precis som nämnde ska vi se till att det finns företagande, ekonomisk tillväxt, demokrati med mera. Det är detta som är grunden i vår syn på hur bistånd ska utformas. Människor ska kunna klara sig själva . Det är jätteviktigt, tycker vi. Att satsa på demokrati och stöd till byggande av livskraftiga stater där folket väljer sina företrädare gör att människor inte behöver svälta. I en stat där demokrati råder krigar man inte. En stat där demokratin har makten genom folket utvecklas som regel till sina medborgares bästa. Därför ska demokratisering och förutsättningar för människors livsval vara det övergripande målet i vår biståndspolitik. Vi är glada över att alliansregeringen i skrivelsen betonar demokrati som en av de viktiga pusselbitar som är nödvändiga för fattigdomsbekämpning. Biståndsplattformen är ett instrument varigenom vi kan få en bättre och tydligare styrning av det svenska biståndet och därigenom göra en bättre insats inom de länder och områden där vi kan och ska göra skillnad. 11 (C): Ja, grunden är vi överens om – politik för global utveckling. En rättvis och hållbar global utveckling är målet. och har tidigare markerat att biståndet ska bidra till fattigdomsminskning och utveckling genom att främja samhällssystem utan förtryck och fattiga människors förutsättningar att med egna resurser förbättra sina livsvillkor. Så uttryckte det tidigare. Det handlar om samstämmighet – det uppfattar man inte riktigt i denna debatt – i stället för stuprörens krig. Det vi ser lite grann är att många vill ha sitt eget stuprör att jobba inom, men vårt uppdrag är att se samstämmigheten. Jag noterade att den dåvarande regeringen fattade beslut om styrning för att förstärka mål- och resultatuppföljningen. Jag upplevde den styrningen i , herr talman, once upon a time. När frågan ställdes fick man kronor till svar. Det var så uppföljningen ägde rum i stor utsträckning – vi tittade på om pengarna hade använts. Myndigheterna hade ett starkt eget styrutrymme. , herr talman, valde dåvarande utrikesutskottet att för egen del särskilt granska det multilaterala biståndet. Utskottet fann att det saknades principer för utvärdering och för hur biståndet betalades ut och att det därför var svårt att få återrapportering. Man efterfrågade en bättre återrapportering till . Då var regeringen socialdemokratisk, stödd av och Vänstern. var det en ny regering som hade ambitionen att försöka lyssna på vad hade sagt, att fokusera och att söka resultat. Man fokuserade i landsstrategier och försökte utveckla resultatuppföljningen med nya styrdokument . De fanns med i den budget jag nu visar upp och som behandlades av . När jag tittade efter såg jag inte en enda reservation om den delen och inte ett enda förslag till alternativ modell. Vi har jobbat med tre genomgripande teman. De har redan berörts: demokrati och MR, jämställdhet samt miljö och klimat. I PGU har vi fokuserat på sex globala utmaningar och försökt återrapportera fyra skrivelser. Den fjärde skrivelsen behandlades här i kammaren för bara någon vecka sedan. På det sättet har vi försökt underlätta återrapporteringen till och förfina uppföljningsmöjligheterna. Trots det har vi kunnat konstatera att vi har fått kritik mot hur uppföljning och styrning har ägt rum. Statskontoret kom med sitt uppdrag 2011 och konstaterade då att de tyckte att vi skulle fokusera på och reducera antalet styrdokument. Man lanserade till och med tanken på en plattform där målhierarkin skulle samlas. Det var en ambition som Statskontoret så att säga gav till regeringen. har regeringen våndats över dessa frågor, kan man väl lugnt säga. Men jag håller med Statskontoret. Om det är något jag verkligen har upplevt är det att vi har byggt lapp på lapp men med väldigt få sömmar. I stället för att fokusera har det blivit policy på policy. Åtminstone när jag har försökt fråga har det inte varit helt enkelt. Inte ens de som själva sitter och ska följa dem vet och kan använda dem riktigt. Då fungerar de inte som styrdokument. Jag tycker att det har varit en rimlig utgångspunkt att försöka strama upp och samla ihop för att underlätta PGU:s ambition att få en samstämmighet i styrningen. Det är inget lättstyrt fögderi – det har många redan understrukit. Ta bara en sådan sak som att vi ibland får kritik för att vi inte har det lokala ägarskapet i fokus, för att knyta an till den tidigare debatten. Det sägs även i reservationen. Men när jag lyssnar på den här debatten, herr talman, låter det ibland som att det lokala ägarskapet är olika strukturer i , inte i mottagarländerna. Det är naturligtvis en konflikt där också. Strukturer i kan åstadkomma vissa saker, och den här kan önska att åstadkomma vissa saker. Men det lokala ägarskapet handlar om att mottagarländer, samarbetsländer, också ska ha ett ägande, och de kan ha en annan vilja. Det är naturligtvis avgörande för att nå resultat att man får ett ägarskap i våra samarbetsländer. I annat fall kan det bli som det så ofta blir med styrning och mål: Man sätter upp mål och kommer överens, och sedan gör man något helt annat. Men det är inte det vi önskar. behandlar vi en skrivelse. Jag ser i reservationerna att flera efterlyser en proposition. Men det handlar inte om en ny politisk grund. Det är inte en ny PGU som det handlar om. Det är möjligt att en och annan har förvånats över detta. På hemsida kan man läsa: Propositioner är förslag som regeringen lämnar till . Regeringen lämnar också skrivelser, som har en mer redogörande karaktär och inte innehåller förslag till riksdagsbeslut. När jag läser reservationerna frågar jag mig då lite grann: Vad är det ni egentligen vill göra? Vill ni ta över det som i 6 § regeringsformen är formulerat Regeringen styr riket? Är det ambitionen? När jag, herr talman, läser reservationerna kan jag inte se några tydliga förslag på konkreta, starka riksdagsbeslut – det är inga lagförslag som ändrar här eller där. Och när jag läser budgetmotionerna kan jag inte heller där finna så mycket alternativt, i ärlighetens namn. Jag tycker alltså att det är ett försök att blanda bort korten. Vi måste hålla isär och regeringens roller. Det är bra att regeringen nu i en skrivelse tydliggör mål, delmål och målhierarki. De ska vägleda arbetet med resultatstrategierna för länder och regioner, för samarbete med och genom multilaterala organisationer, för tematiskt inriktad biståndsverksamhet. Där regeringen slutligt väger samman och väger av är i dessa resultatstrategier, för att sedan kunna återrapportera uppföljning och framför allt det som Statskontoret understryker och det jag tycker är viktigt: analys. Det är inte kvantitativ resultatuppföljning som är central i sig, utan det är en kvalitativ resultatanalys som visar att vi åstadkommer skillnad i riktning mot de mål som vi har satt upp. Här understryks som teman att demokrati, klimat och jämställdhet ska genomsyra hela det arbetet. Det är viktigt. hävs regeringens policyer. Det har jag förstått inte är uppskattat av alla. Jag kan också erkänna att vi i de interna diskussionerna i hade en hel del osäkerhet och vånda kring detta. Vi har ju alla tendens att vilja bygga vårt eget hus. Men det är det som PGU inte ska handla om, utan det ska handla om samstämmighet. Jag ser att man – vilket är behjärtansvärt i sig – efterfrågar egna policyer, eftersom man ser att det har försvunnit. Men jag vill varna för det, oavsett vem som styr framöver. Börjar man att ge en policy kommer de andra att följa som ett brev på posten, och då är vi tillbaka i en oformlig styrning. Det hoppas jag att vi ska ta oss ur, så att vi ska kunna få en bättre ordning framöver. Med anledning av den diskussion som har varit – jag hörde att inte tyckte att klimatfrågorna fick plats – vill jag betona några saker. Jag noterar att punkt 3 är klimatfrågorna, som tydliggörs i det här sammanhanget, förutom den tematiska ingången som genomsyrar alltihop. Vattenfrågorna är också tydligt med. Livsmedelsförsörjningen lyfts in i både delmål 2 och delmål 6. Om man läser under rubrikerna finner man att många av de här frågorna finns med, så också jämställdhet och kvinnors situation samt mycket tydligt SRHR, både under delmål 4 och under delmål 1. Kvinnors delaktighet och kvinnors hälsa finns med. Men åter till processen igen och vad som är en skrivelse. När jag läser historiskt: När regeringen fattade beslut om styrning var det en socialdemokratisk regering – det kanske var bra för vissa, och det kanske löste problemen – och då hade man inte bjudit in till någon öppen diskussion om styrningen. Inte var vi inblandade, inte fattades det något riksdagsbeslut, inte fanns det någon riksdagsdebatt! Jag såg ingenting av det i handlingarna. Men då var det uppenbarligen helt okej. Inte kan jag härleda att det fanns 120 civilsamhällsorganisationer som bjöds in att diskutera styrdokumentet . Jag har inte sett något om det. Är det någon som kan leda det i bevis är jag nyfiken och intresserad av att få ta del av det. Hur mycket man vid styrdokumentet kunde lyssna på civilsamhället är måhända, herr talman, skrivet i stjärnorna. har vi en ny regering som har vågat vara öppen och har öppnat upp och både bjudit in civilsamhället till att diskutera regeringens eget styrdokument och bjudit in genom en skrivelse som ger möjlighet för alla i att markera vad man tycker annorlunda. Jag har, herr talman, läst reservationerna. I ärlighetens namn ser jag inte så mycket där. Man önskar sig en ny, stor översyn. Det gör man i tre olika reservationer: en från Socialdemokraterna, en från och en från . Det låter snarare som en stor PGU-utredning, och då handlar det om att göra ett stort omtag när det gäller grunderna för biståndet. handlar det inte om det, utan det handlar om grunderna för regeringens styrning och att samla de policyer som har beslutats helt av regeringen och göra ett eget styrdokument som regeringen vänligt nog bjuder in civilsamhället till diskussion om. Man kan diskutera tider och annat, visst, och det finns mycket att diskutera i den processen. Men kritiken mot att regeringen bjuder in och är öppen i sin styrningsfunktion tycker jag faller på sin egen orimlighet. Så öppen har nog aldrig någon regering varit när det gäller styrdokument. Dessutom bjuder regeringen in till den här debatten. Jag yrkar bifall till utskottets förslag och avslag på reservationerna. 12 (MP) replik: tog upp ett antal frågor som jag skulle vilja svara på. Det handlade bland annat om det som är civilsamhällets organisationer under det lokala ägarskapet. Jag antog att det var det som kritiken riktades emot när jag till exempel sade att det är viktigt med civilsamhällets organisationer även här och till exempel det informationsstöd som fanns. Är det så att de som arbetar här i ska kunna fortsätta med sina projekt där ägarna så att säga är med och påverkar? Då måste man också kunna informera i om vad som sker. Annars är det väldigt svårt att få in några pengar över huvud taget. Civilsamhällets organisationer finns där, och de finns här, och de är viktiga på båda ställena. När det gäller frågan om en proposition: Vi beslutade om PGU 2003. Sedan har det tagits ett antal steg, där i alla fall jag upplever att vi på sätt och vis gör avsteg från PGU. Jag tycker att det är självklart att regeringen måste komma till med sådana frågor. Till exempel har vi nu beslutat om ett nytt biståndsmål – det kom i budgetpropositionen. Men när det är ett nytt biståndsmål bör vara informerad. På samma sätt kommer det delmål i den biståndspolitiska plattformen. Vi bör vara inkluderade i det arbetet. Det är därför vi tycker att det bör vara en proposition och inte bara en skrivelse. Du tog upp att allt finns med i den biståndspolitiska plattformen. Ja, det är mycket som är med. Men frågan är hur tydligt det kan styra. Mycket finns med, men det är otydligt hur det ska kunna styra. Kan du förklara för mig hur det som finns i till exempel klimatavsnittet ska styra? Jag kan inte se hur vi verkligen ska styra. Jag utgår från att det kommer att komma en massa olika riktlinjer och annat utifrån detta som vi inte alls är med och styr. 13 (C) replik: Då är vi egentligen tillbaka till grundfrågan, , nämligen den uppdelning som vi har i regeringsformen. Enligt 6 § är det regeringen som styr riket, och vi fattar beslut när det gäller budget, ekonomi, skatter, lagstiftning och uppföljningsverksamhet. I denna del berättar regeringen för på vilket sätt man avser att styra, alltså vilket vägledande dokument man har. Policyer har det fattats beslut om utan att har haft någonting att säga till om. tycker jag att det låter nästan som om kommer att få fatta beslut om resultatstrategier om och skulle sitta i regeringen. Det låter som en spännande tanke om det skulle bli fallet, för då har regeringen helt abdikerat på detta område när det gäller att styra. Det är naturligtvis resultatstrategierna som man kommer att väga av, som jag nämnde, mellan olika områden. Det är också där som civilsamhällesorganisationerna kommer in och man kommer ned på detaljnivå i budget, till exempel infostöd. Men i ärlighetens namn vill jag säga att om tycker att det är beklagligt att inte alls får vara med i den delen finns det faktiskt möjlighet för oss i att följa upp och granska, vilket vi ska göra. Sedan kan vi diskutera det när vi talar om budget och uppföljning. Det är som sagt ett spännande perspektiv om man nu från står här och antyder att , om de skulle få bestämma, skulle fatta beslut inte bara om mål och styrdokument utan även nere på resultatstrateginivå.