prot · H109110 · 2014-05-09 00:00:00 — Det handlar om en överstatlighet där majoriteten av folk bestämmer över folk i stället för att folk tillsammans med folk bestämmer hur man ska föra utveckling vidare. Sedan den svenska folkomröstningen har inte mindre än tre politiska fördrag röstats igenom i den . Det var Amsterdamfördraget, det var och det var Lissabonfördraget. Det senaste, Lissabonfördraget, överförde makt på inte mindre än 68 politiska områden utan att man först frågade folket. Den svenska grundlagen justeras normalt sett med en kvalificerad majoritet i riksdag och med ett val däremellan. Men när det handlar om att överföra makt till EU råder inte längre några regler. Det röstar man enkelt igenom med ett beslut i kammaren, utan att fråga det svenska folket. Jag menar att så här stora maktöverförande förslag måste föregås av en folkomröstning. Det svenska folket måste beredas möjlighet att avgöra om man vill ha maktöverföringen eller inte. Faktum är att EU har inflytande och makt på en rad politiska områden. I svenska kommuner har EU till och med större inflytande än de politiker som väljs in i och med höstens val. av de beslut som fattas i kommunala församlingar sker under påverkan av EU. Detsamma gäller för av besluten i landstingen och av regeringens propositioner. av regeringens politik sker alltså under påverkan av EU. Låt mig också påpeka att under hela den här mandatperioden, särskilt under de som jag har suttit i – den instans som förhandlar om positioner i ministerrådet – har man förberett för att flytta över makt inom samtliga politiska områden som EU inte har makt över . Det handlar om den ekonomiska politiken, det handlar om finanspolitiken, det handlar om arbetsmarknadspolitiken, det handlar om socialpolitiken och det handlar om utrikes- och säkerhetspolitiken. Man har bildat en rad myndigheter på en överstatlig nivå som när nästa fördrag fattas kommer att ha makt över svenska myndigheter. Vissa myndigheter har redan makt över svenska myndigheter, vilket har beviljats under den här mandatperioden. EU kostar också mycket pengar. EU-avgiften är prognostiserad till 37,7 miljarder. Det ska ställas i relation till 37,3 miljarder . Man ska då också känna till att den gick in i förhandlingarna med en förhoppning och med ett mandat från om att EU-avgiften inte skulle öka. Ändå har avgiften alltså ökat. Vad gäller just EU-avgiften har riksdag också möjlighet att avlägga veto. Det är alltså att avgöra om vi vill ha denna höga nivå på avgiften eller inte. Alla övriga sju politiska partier i den här kammaren, inklusive , enades om att fortsatt skulle ha en hög nivå på avgiften. från berömde till och med för ett väl utfört arbete med att kvarhålla avgift på en mycket hög nivå. Vi betalar drygt 26 miljarder netto, alltså per dag. Om man skulle överföra det på alla svenska kommuner skulle det medföra drygt 92 miljoner i tillskott . Om man skulle överföra avgiften på skola, vård och omsorg skulle det innebära 10 000 lärare, 15 000 vårdplatser och 18 000 äldreomsorgsplatser. Det är en hiskelig summa pengar, som ligger i paritet med kostnaden för hela det svenska rättsväsendet. EU kostar väldigt mycket pengar. EU behöver inte kosta väldigt mycket pengar. Men den svenska har bestämt att det ska göra det. Min största invändning mot det kommande valet är framför allt att den svenska och alla politiska partier som ställer upp i Europaparlamentsvalet har missförstått vad valet handlar om. lämnade ett meddelande till riksdag om att vi skulle diskutera just frågan om normgivningsmakt eftersom det här valet egentligen handlar om det. vill alltså införa ytterligare fördrag under nästkommande mandatperiod. Direkt efter valet kommer den diskussionen också att uppstå i medierna, men under valkampanjen är den frågan helt plötsligt ointressant. Ingen diskuterar frågan om normgivningsmakt. I stället går talare upp i talarstolen här i kammaren och säger: Det här valet handlar om välfärd, och det här valet handlar om arbetsrätt – det handlar för övrigt om arbetsrätt också. Men det handlar inte om välfärd, det handlar inte om fördelning och det handlar inte om höger- eller vänsterpolitik. Det här handlar om normgivningsmakt; det handlar om hur mycket makt vi ska ha här i riksdag och hur mycket makt ska vi ge till EU där nere i och i . De affischer och de budskap som de andra politiska partierna för fram är också talande för hur de ser på EU. har tagit fram affischer som säger att välfärden inte är till salu. Inför det här valet kommer de svenska väljarna inte att rösta på den svenska välfärden. Socialdemokraterna har valaffischer som handlar om rättvisa villkor och fler jobb. Då undrar jag hur man får fler jobb genom Europeiska unionen. Faktum är att de länder i som står utanför EU är mycket mer framgångsrika än de länder som är en del av EU. Det handlar om , , och som samtliga har högre sysselsättningsnivå, generellt lägre arbetslöshet men också högre livslängd än EU-länderna. talar om miljöfrågor, och det är precis sådana frågor som ska diskuteras i ett större forum. Men jag menar att det inte fordrar en överstatlig struktur där en fattar beslut om lagar och regler som vi ska förhålla oss till här i riksdag, en som dessutom inte ens är folkvald. hävdar att EU ska göra färre saker, men man ska göra dem bättre – smalare och vassare. Ändå röstade för Lissabonfördraget som överförde makt på 68 politiska områden. är det parti i riksdag som åtminstone står för sin politik, som säger ja till och med det alltså menar att EU ska ha mer makt. Man kan tycka vad man vill om det, men det är i alla fall det enda av de övriga partierna som faktiskt står för sin politik utåt. talar om en uppstyrd ekonomi och fler människor i arbete i genom handel och konkurrenskraft, en ny och moderniserad budget, en budget som kostar mer än den gjorde innan beslutet fattades om den, och begränsad styrreglering. Alla dessa delar – handel, konkurrenskraft och så vidare – är sådant som vi skulle omfattas av även om vi inte vore med i Europeiska unionen. Vi har som säger sig vilja skicka en envis journalist till med förslag om en subsidiaritetskommissionär. Problemet är bara att när man i riksdag har synpunkter på de beslut som fattas i kan man utdela ett gult kort, om en tredjedel av länderna i EU är med på det, men man kan inte stoppa förslag från EU. Det finns inga möjligheter att utdela ett rött kort. Så , vilken skillnad skulle en subsidiaritetskommissionär göra? Det undrar jag. Jag tycker att diskussionen beträffande och inför kommande val borde handla om var makten ska vara, om den ska vara i eller i . klarade sig före medlemskapet utan överstatlighet. Vi var med och handlade, vi var med och samarbetade, vi hade utbytessystem för studenter. var ingen isolerad ö i världen. skulle klara sig utan det fullvärdiga, överstatliga medlemskapet också . Tillsammans med de länder som står utanför, tillsammans med som deklarerat att de avser att folkomrösta om medlemskapet i unionen, och tillsammans med , och andra som för fram kritik mot monsterbygget kan vi göra skillnad i . Vi kan tillsammans med andra länder utöva inflytande och makt för att förändra och begränsa samt för att återföra makt till . Det ska vi göra inför kommande val, och efter kommande val både i och i . Jag tror inte på att mer maktöverföring är svaret på varje kris i . Jag tror inte att det är lösningen på , eller världens problem. Jag tror i stället på demokrati, samarbete och samverkan i enighet där länderna som ingår i samarbetet är överens om det som de beslutar. Det var så vi en gång byggde det här landet och starkt, och det är så vi bygger och starkt också . Jag yrkar därför bifall till reservationerna 1, 5, 12, 28 och 38. Givetvis står vi bakom våra övriga reservationer men för tids vinnande nöjer jag mig med det. I detta anförande instämde (SD). 4 (V): Europeiska unionen har som alla organisationer, alla stater och alla föreningar vägval att göra. Det är samma motsättningar som präglar vägvalen i och i andra stater. Det finns skilda uppfattningar utifrån klass, kön, syn på demokrati, flyktingpolitik och miljöfrågor. Det är egentligen inte mer konstigt att ta ställning i politiska frågor på EU-nivå än att ta ställning i politiska frågor på nationell nivå. Det handlar om samma värderingar. Men det tillförs en dimension, och det är frågan om federalismens möjligheter att kombineras med en starkt utvecklad demokrati och ett ansvarsutkrävande. Där finns det problem med en europeisk union som, av uppenbara skäl, har ganska svag demokratisk legitimitet. EU fungerar inte på ett sätt som gör att människor i allmänhet känner att de kontrollerar de beslut som fattas eller att de kan utkräva ansvar för de beslut som är felaktiga. Alldeles för mycket makt centreras till några organ som i vissa fall är mycket svåra att få insyn i eller omöjliga att avsätta. Det är naturligtvis inte någon bra utveckling för oss som ser hoten mot demokratin som kanske de värsta på länge i . Vi måste komma till rätta med att människor känner maktlöshet och att det tar sig uttryck i avståndstagande från demokratiska metoder för att förändra samhället. Naturligtvis finns motsättningarna också i de sakpolitiska frågorna. EU kan välja att fortsätta på en väg som innebär mer av sociala klyftor, mindre av sociala rättigheter, som kan innebära att kvinnors rättigheter inte ses som självklara mänskliga rättigheter utan som i stället undergräver de krafter som vill förbättra möjligheten för kvinnor att ha samma rättigheter och samma möjligheter som män. EU kan fortsätta att förminska miljöpolitiken och förminska sin egen roll i den klimatpolitik som finns . EU kan fortsätta att centrera makt och i allt större utsträckning öka klyftorna även mellan länder, till exempel genom en valutaunion som i högsta möjliga grad tar hänsyn till de största ekonomierna, framför allt till . EU skulle också kunna göra någonting annat. EU skulle kunna bli en union som i mycket större utsträckning tog hänsyn till social rättvisa, i mycket större utsträckning arbetade för kvinnors rättigheter, i mycket större utsträckning återförde beslutsmakt till nationerna när det inte är nödvändigt att ha den på EU-nivå. EU skulle kunna spela en mycket större roll i miljöpolitiken. EU skulle kunna göra mer. Då kan man fråga sig: Vilket vägval håller EU på att fatta beslut om? Vilka vägval är det som just nu är de aktuella? Det finns för dem som är starka EU-anhängare några besvärande fakta att ta hänsyn till . EU har i allt större utsträckning utvecklats till en union som inte bara är ekonomisk. Det är en union som lägger under sig allt fler beslutsområden och ger sig själv beslutskompetens på nya områden. Det ökade militära samarbetet är ett exempel på det. Det EU som gick med i var enligt ja-sidan i folkomröstningskampanjen uttryckligen inte en militär union och skulle heller inte utvecklas så. Men alltmer av det militära samarbetet äger nu rum inom EU. Det finns ett försvarsindustrisamarbete som börjar komma på plats, och det är väldigt långtgående. Dessutom har EU tagit sig rätten att ibland själv bestämma om militära insatser, även om FN inte har gjort det. Det är en förskjutning i den internationella rätten som är ganska allvarlig för ett alliansfritt land. FN borde vara den enda organisation som har rätten att besluta om fredskapande och fredsfrämjande åtgärder. Försvarsindustrisamarbetet har som grund upprustning, vilket också står i Lissabonfördraget; där står att länderna förbinder sig att rusta upp militärt. När man börjar reglera vapenhandel på europeisk nivå riskerar det att få ganska långtgående konsekvenser också för den svenska möjligheten att till exempel minska krigsmaterielexporten till diktaturer. Just nu diskuterar en utredning, som jag har förmånen att ingå i, hur den svenska krigsmaterielexporten ska kunna omgärdas av hårdare regler, framför allt när det gäller diktaturers möjligheter att få tillgång till svenska vapen. Vi har också de olika avtal som EU är på väg att gå in i. Det så kallade TTIP, som är akronymen för ett avtal mellan och EU, riskerar att leda till ganska omfattande förskjutningar i makt, från demokratin till marknaden. Det beror framför allt på att det finns en konfliktlösningsmekanism i förslagen som, om den skulle komma på plats, ger de stora företagen rätt att stämma stater och stämma dem som bär upp avtalet. Det finns ingen motsvarande rättighet för någon annan, utan rättigheten gäller exklusivt för företagen. Vad kan då företagen stämma stater för? Jo, för uteblivna vinster på investeringar till exempel. Det är klart att det finns rimlighet i att sådana investeringar inte plötsligt bara kan svepas bort av politiska beslut, men vi har ett rättsväsen, vi har en rättsstat och vi har, tycker jag, en rättssäkerhet som borde kunna hantera den typen av konflikter i det nuvarande systemet. Men så bygger man inte upp . Där ger man företagen en exklusiv rätt att stämma stater. Denna rätt finns också i andra avtal och har lett till att stora företag gjort ganska stora ingrepp i demokratin. Till exempel har stämt den australiensiska staten eftersom beslutade att ha hårdare regler för tobaksförsäljning och reklam för tobak. Det här är inte rimligt. Om skulle förbjuda vinstintressen inom välfärden, som av den svenska befolkningen vill, är det inte rimligt att amerikanska riskkapitalbolag skulle kunna stämma den svenska staten för att vi följer folkviljan. Därför är det här frihandelsavtalet ett problem. Det är inte frihandelsavtal i sig som är problemet, utan innehållet i dem. Att öka handeln har visat sig vara ett bra sätt att få möjligheter att öka tillväxt och sysselsättning hos båda avtalsslutande parter. Men om de ekonomiska intressena hos storföretagen ska gå först kommer ett sådant här avtal att leda till att demokratin urholkas och att vi får svagare möjligheter att följa folkviljan. Människor i många europeiska länder lider av en ekonomisk politik som drar isär och skapar ökade klyftor. Det finns en motsättning mellan de starka ekonomierna i , framför allt , och de svagare ekonomierna, som får betala priset för den europeiska monetära union som har visat sig vara oförmögen att hantera ekonomisk utveckling och sociala skillnader. De starka bestämmer. Jag är oerhört glad åt att svenska folket röstade nej till EMU 2003. Det är ett av de bästa och mest framsynta beslut som har tagits. Skulle det vara folkomröstning skulle ja-sidan reduceras väsentligt. Den skulle få något färre röster än antalet människor som tror på spöken i . Det är en bra utveckling. Anledningen till den är att svenska folket helt enkelt har sett effekterna av den ekonomiska och monetära unionen, har sett hur centralstyrningen av räntepolitiken och valutapolitiken har minskat utrymmet för varje land att driva sin egen politik, driva en social rättvisepolitik och minska skillnaderna mellan kvinnor och män. Här ser vi hur den ekonomiska politiken inom EU håller på att göra bankrutt. Detta visar på farorna med att centrera alltför mycket makt till Europeiska unionen. Men det finns också bra saker med EU. Det allra bästa är den fria rörligheten för människor. Att människor kan flytta för att bo och arbeta eller studera i ett annat land än det där de är födda eller har medborgarskap är i grunden oerhört positivt. Den rättigheten borde utsträckas till många fler. Den nordiska passunionen instiftades 1954 och har gjort det mycket enklare för människor att träffas och umgås över gränser. Att vi har möjligheten att röra oss utan pass också i ett större område är enbart positivt. Det området borde vara hela världen. Men som ett bra första steg är den fria rörligheten för människor inom EU mycket viktig. får man inte vara naiv och tro att en sådan här fri rörlighet inte måste hanteras med viss försiktighet, särskilt när vi vet att det finns människor och företag som är beredda att utnyttja dem som har sämre förhållanden och möjligheter att skapa sig ett bra liv. Människor som söker sig till ett annat land för att arbeta och kanske tjäna tillräckligt för att inte bara leva utan också kunna skicka hem en slant till familjen diskrimineras och utnyttjas på många håll i , också i . Också här ser vi hur människor utnyttjas utan kollektivavtal med lägre löner och sämre villkor än arbetskraft som är organiserad och som arbetar i branscher där kollektivavtal är självklara. Här borde självklart kollektivavtal vara ett ovillkorligt krav för att få anlita arbetskraft över huvud taget. Diskriminering av utländsk arbetskraft är precis lika allvarlig som alla andra former av diskriminering. Kvinnors rättigheter är inte självklara , varken i eller i . Våld mot kvinnor ses inte alltid som ett samhällsproblem. Diskriminering på arbetsmarknaden är legio. Kvinnors rättigheter ses av någon anledning inte som mänskliga rättigheter. Men kvinnors rättigheter är mänskliga rättigheter. Kvinnors rätt till sin egen kropp, till frihet från diskriminering och till att slippa våld är självklara samhällsfrågor. I står striden väldigt tydligt. Där har man haft möjligheten att fatta beslut utifrån de mänskliga rättigheternas perspektiv om att till exempel stå upp för aborträtten. Då säger en del att det där inte är något som EU ska besluta om. Jo, är det någonting EU ska besluta om är det mänskliga rättigheter. Är det någonting som unionen ska bygga på är det en övertygelse om att rättigheterna är okränkbara. Att stå upp för dem är inte att överföra mer makt till någon union. Det är att stå upp för de universella rättigheter som redan antagit genom att underteckna internationella avtal. En annan sådan rättighet är rätten till asyl. De flyktingkatastrofer vi ser är oerhört smärtsamma och plågsamma att bevittna. Människor som flyr från nöd, krig och förtryck riskerar att dö i en ranglig båt på . Sådana effekter av en usel flyktingpolitik, som stänger ute och bygger murar, riskerar naturligtvis att bli ännu större ifall rasister och högerextrema krafter får mer inflytande i . Därför är det så viktigt att bekämpa rasismen, att bekämpa den nationalism som alltid behöver en fiende för att överleva, som alltid behöver en folkgrupp eller ett dem att mäta sin politik mot. Därför är kampen mot rasismen en av de viktigaste. Miljöfrågorna är i grunden de kanske mest internationella frågor vi har att hantera. Där har tyvärr såväl regeringen som EU börjat svika alltmer. I allt mindre utsträckning tar man hänsyn till de möjligheter man har att själv påverka klimatförstörelsen och själv visa vägen för den omställning som är nödvändig på global nivå. favoritideologi, nånannanismen, har fått stor uppslutning i EU när det gäller miljöpolitiken. Det är alltid någon annans fel. Det är alltid någon annan som ska göra någonting. Det är alltid någon annan som ska fixa det. Men det är inte någon annan. Ska andra länder ställa om måste vi i det rika klara av att visa att vi kan göra detsamma. Det görs i väldigt liten utsträckning inom EU , och den är tyvärr inte alls pådrivande. Jag står naturligtvis bakom samtliga reservationer, men nöjer mig med att yrka bifall till reservationerna 21 och 28 i detta betänkande. 5 (SD) replik: företräder ett EU-kritiskt parti, men när han sitter i röstar han för en rad olika förslag som förbereder maktöverföring eller överför makt rakt av. har röstat för den europeiska planeringsterminen i . har han dock röstat emot. Den europeiska planeringsterminen går ut på att EU ska diktera villkoren för hur vi i och övriga ska styra våra länder. Det handlar också om den årliga tillväxtöversikten och rapporten om förvaringsmekanismen. är för en utvidgning av unionen. Han är för kostnadsdrivande förslag. Han är för en stor och omfattande EU-avgift som i sig finansierar hela det här federala projektet. Och han har en ordförande i som har varit för att man ska flytta över makt till EU på områden som EU inte bör ha kompetens inom. Det handlar om att kvotera i bolagsstyrelser. Man går sedan ut på hemsida och säger: Vi röstade emot det här förslaget. Ja, det gjorde säkerligen er ledamot i , men det var han som drev igenom det här lagförslaget i , i egenskap av ordförande för ett utskott i parlamentet. är för ett socialt protokoll. Jag är också för att utstationerade inte ska leva under andra villkor än svenska arbetare i . Men varför tycker att alla EU:s 27 medlemsstater plus ska vara med och bestämma reglerna på den svenska arbetsmarknaden? 6 (V) replik: Det var ett ganska förvirrat inlägg, och det var lite svårt att hänga med i det. Det var delvis osant. Vem som vill kan kolla på protokoll från . har varit mycket mer kritiskt än och har mycket oftare lyft problemen med den europeiska planeringsterminen och med att EU gör olika planer för hur ländernas ekonomiska politik ska bedrivas. Jag vågar säga att vi dessutom har gjort det mycket mer vältaligt. Men det är inte det viktiga, utan det viktiga är: Varför försöker påstå detta? Jo, det gör man för att man vill få utrymme för sin rasistiska politik. Det är det enda skälet. Det finns inte några andra skäl. Egentligen borde man vara för ett socialt protokoll och sociala rättigheter. Nej, det är man inte. Man vill stänga gränser. Man vill införa pass mellan EU-länder. Man vill se till att människor som ska åka någonstans och vara borta än ska tvingas söka tillstånd, kanske till och med visum. Det här är en värld som vi har upplevt, och min erfarenhet av den världen är att den inte är värd att gå tillbaka till. Den världen skapade mycket större problem än den löste. Om rasisterna får möjligheter till inflytande i någon större utsträckning, både i och här i , kommer vi att närma oss ett samhälle som sluter sig, som stänger ute människor och som minskar mångfalden och möjligheten att ta del av vad andra tycker. Därigenom blir det också ett oerhört slutet samhälle som inte kommer att utvecklas. Det samhället är jag svuren motståndare till. Jag hatar nämligen rasismen, . 7 (SD) replik: Det är så att absolut är det mest EU-kritiska partiet. står här i kammaren i riksdag och ljuger när han hävdar att driver en riktigt EU-kritisk agenda. Faktum är att lämnar avvikande meningar så ofta som – jag har begärt en utredning av det här – och fyra gånger så ofta vad gäller A-punkter. Det är alltså automatiska beslutspunkter som EU skickar till oss som sitter i . Man får på sig att svara när det gäller de här besluten. Det är en ganska . Men vi är fyra gånger så bra som ni på att motverka den här överstatligheten. Vi kräver en omförhandling av det svenska medlemskapet. Vi kräver en folkomröstning gällande medlemskapet i denna överstatliga union. Vi tycker nämligen att makten ska utgå från folket, oavsett vad vi tycker om de ingående frågorna i sig. Vi tycker att det är svenska folket som ska ha makten att avgöra sin egen framtid. Vi har inte heller för avsikt att sitta i efter det här valet inför kommande mandatperiod och driva igenom förslag som vi sedan tänker rösta igenom. Jag menar att det är ett politiskt hyckleri av sällan skådat slag, precis den typ av hyckleri som bedriver och som är helt oförmögen att ens bemöta. Vi är också för ett undantag när det gäller EMU. Det här är en fråga som vi ofta lyfter i . När lyfter och de här frågorna i ? Jag har aldrig varit med om det under mina i . Sedan vill jag påminna om att vi på förra EU-nämndsmötet hade ett beslut om det makroekonomiska obalansförfarandet. Om inte hängde med i förhandlingen där kan jag säga att det går ut på att EU ska genomföra en djupgranskning av svensk ekonomi, svenska beslut när det gäller arbetsmarknad och skuldsättning och så vidare. sitter på möten och beslutar att EU ska ta makt över , och han gör det förnöjsamt. 8 (V) replik: Vad bevisar med sitt inlägg är att han inte har förstått särskilt mycket. Det är lite sorgligt. Han har ändå suttit i rätt . Anledningen till att vi inte har haft uppe ett undantag från EMU är att vi inte har haft några fördragsändringar att behandla – det är då man kan få ett undantag. Man driver frågor i luften. Och man tror att man kanske uppnår något om man skriver att man avviker så som möjligt.