prot · H10978 · 2014-03-05 00:00:00 — Få regeringar har gjort så konkreta saker för att lyfta karriärvägar och lyfta yrken där kvinnor dominerar i offentlig sektor som denna regering, skulle jag vilja säga. Vi lyfter förskolläraryrket genom att tidigt införa en egen utbildning; den var tidigare begravd i den allmänna lärarutbildningen. Det har inneburit en ganska stor ökning av intresset för förskollärarutbildningen. Vi inför karriärvägar för lärare. Det är ett av många yrken som är kvinnodominerade och som har lång utbildning men ändå platta karriärvägar och platta löneutvecklingsvägar. Regeringen har infört förstelärartjänster, lektorstjänster och många andra möjligheter att öka karriärvägarna i detta kvinnodominerade yrke. Det är möjligt att vi inte pratar lika mycket som socialdemokratiska regeringar har gjort förut, men den här alliansregeringen gör saker. 71 (MP) replik: Det är bra att gör tydligt att vill ha en pappamånad till. Det gläder mig, och där delar vi uppfattning. Vi vill ha en tredelad föräldraförsäkring, och vi ser att den jämställdhetsbonus som var alliansregeringens kompromiss med KD:s vårdnadsbidrag tyvärr inte har fungerat. Det är alltså bra, men jag har en konkret fråga till : Är ni beredda att under nästa mandatperiod jobba för en tredelning av föräldraförsäkringen, där en tredjedel också kan överlåtas på en tredje part som står nära barnet? I debatten har vi diskuterat inkomstskillnader. Vi kan konstatera att inkomstskillnaden bland heltidssysselsatta var 34 2006. Den har ökat till över 50 000; den är nu 56 500. Ja, vi är bra på jämställdhet – ibland, på vissa områden. Men totalt sett har faktiskt halkat ned i olika rankningar, och det tycker jag inte att vi ska blunda för. Jämställdhet kommer inte av sig själv, utan det krävs ett ständigt arbete. Det tror jag att både och jag, och många med oss i här i kammaren, kan skriva under på. sade tidigare att det skiljer miljoner i inkomst. Ja, men vad vill ni göra åt det då? Ni har styrt . Vad har det lett till? Jo, en ynka 0,2 procents förbättring . 72 (FP) replik: Vi kommer under nästa mandatperiod att, precis som , driva på för att det ska bli ytterligare en öronmärkt månad i föräldraförsäkringen. Vi tror nämligen att det är en viktig del i att få ett jämställt uttag. Vi har ju sett i statistiken att det har blivit substantiella förändringar i uttaget när man har infört öronmärkta månader, och för att nå ytterligare ett hack i utvecklingen tror vi att det är viktigt att ha ännu en öronmärkt månad – både för kvinnan och för mannen. Det gäller inte minst eftersom vi ser, vilket jag sade tidigare, att det är under just de här åren männens löner sticker i väg. Det är då inte bara löneskillnaderna fastställs utan också pensionerna och karriärvägarna. Det är viktigt att fundera på hur man kan få fler att dela föräldraledigheten de år då barnen är små. Det är såklart en avvägning hur långt vi ska styra detta. Där har vi från sida hamnat i att det är rimligt att nu ta nästa steg, att männen tar ut en föräldraledighetsmånad till. Löneskillnaderna, som är miljoner under en livstid, hör samman med vilka val vi gör tidigt och vilka val vi gör som småbarnsföräldrar. Det som vi kan göra som politiker är naturligtvis inte bara lagstiftningsmässigt utan också attitydmässigt. Vi måste själva bidra till att riva hindren som unga människor känner för att bryta barriärer. Där tror jag att vi har en hel del att göra, inte bara lagstiftningsmässigt utan också genom vårt eget sätt att vara och verka. Det som den här regeringen, och inte minst , har gjort väldigt tydligt och klart är att det inte är rimligt att vi har så många kvinnodominerade akademikeryrken med lång utbildning. Det är lärare, bibliotekarier och många andra som får väldigt dålig ersättning för de studier som de har genomgått. Där har vi från vår sida vidtagit en hel del konkreta åtgärder. 73 (MP) replik: Svaret är alltså en månad till, inte en tredelning. Jag hoppas verkligen att och regeringen under nästa mandatperiod kan besluta om en månad till. Jag önskar också att vi kan komma till en tredelning av föräldraförsäkringen. Men jag hörde inte svaret på min konkreta fråga om möjligheten att överlåta den tredjedelen till en tredje part. Tillbaka till lönesättningen. Ja, vi har också en väldigt könssegregerad arbetsmarknad. Jag håller med om att det är orimligt att det är så låga löner i akademikeryrken som är kvinnodominerade. Historiskt har det varit så att där kvinnorna går in går lönerna ned, och det är oacceptabelt. Jag tror att man måste jobba mycket mer redan tidigt i skolan med normkritik och med att bryta mönstren för hur man ska vara som kille eller tjej som sedan styr yrkesvalet. Man måste kunna få välja utifrån intresse och vad man passar för. Ett konkret exempel finns i , i mitt hemlän, där man jobbade med att få lugn i klassen utifrån normkritik. Det ledde till att pojkarnas resultat i skolan förbättrades. Min andra fråga till blir alltså: Skulle ni kunna tänka er att genomföra den sortens arbete i skolan i hela landet? 74 (FP) replik: Det är väl väldigt bra om fler skolor lär sig av . Jag tror att man över huvud taget behöver bli mycket bättre i både förskola och skola att lära av varandra och de framgångsrika exemplen. Som jag sade tidigare är det inte bara lagstiftning som gör att folk väljer det ena eller det andra, utan det är också de normer och sociala konventioner som finns i samhället. Det är också en av anledningarna till att vi tillsatte en utredning om mäns situation på jämställdhetsområdet, som presenterade. Den första frågan, om man ska kunna överlämna en tredjedel till någon annan, svarade jag inte på. Vi vill inte ha en föräldraförsäkring som är uppdelad i tre tredjedelar, utan vi har en annan modell. När det slutligen gäller kvinnodominerade akademikeryrken är det väldigt svårt att göra relativförändringar av löner generellt sett på arbetsmarknaden. Det behöver nog vara ett långsiktigt arbete där några står tillbaka för att andra ska kunna nå fram. Men det är ännu svårare när man är en stor grupp som dominerar en liten ekonomi. Jag tänker då på lärarna. Det blir väldigt svårt att se till att lärarna får lön efter den insats de gjort i akademiska studier så länge de är anställda av kommunerna. Det blir svårt att göra en relativ löneförändring som gynnar lärarna, som gör att de får höjd status och den lön som de är värda, så länge som de är kommunalt anställda. Det är en av anledningarna till att vi förordar ett statligt huvudmannaskap i skolan. Då skulle man kunna göra någonting åt detta. 75 (C): Vi debatterar ett motionsbetänkande som gäller jämställdhet. Det innehåller 30 yrkanden, och där finns också ett tillkännagivande. Jag har suttit och lyssnat på inledarna i debatten här. målas det i svart och svarta nyanser, och det kanske är oppositionens roll. Så försöker jag tänka tillbaka på hur vi lät . Hur nyanserade var vi då? Det låter jag någon annan bedöma. Men när jag lyssnar på känner jag att det finns en del luckor och att vi skulle behöva visa på att det har hänt saker . Även om vi inte skulle enas om att allting är jättebra, skulle jag vilja ha lite fler nyanser i jämställdhetsdebatten, för det är en alldeles för viktig fråga för att måla i svart eller vitt. Jag har tagit fram senaste rapport som jämfört kvinnors och mäns löner. Rapporten bygger på data insamlade . Den visar att den ovägda löneskillnaden mellan kvinnor och män för hela arbetsmarknaden var . Om man genom så kallad standardvägning tar hänsyn till yrke, sektor, utbildningsnivå, arbetstid och ålder kvarstår en oförklarad löneskillnad på . Använder man i stället en så kallad regressionsanalys kan man redovisa betydelsen av olika faktorer där yrke är den viktigaste. Vilken metod man använder beror på vad man vill belysa. Men det står i alla fall klart att löneskillnaderna mellan kvinnor och män har minskat i alla sektorer 2005–2012 oberoende av mätmetod. Den ovägda löneskillnaden har minskat med 2,2–5,. Då tror jag att jag och är överens om att det är på tok för mycket. Jag hoppas att vi också kan vara överens om att det rör på sig och i rätt riktning, även om vi kan vara otåliga över utvecklingstakten. Det som är lite intressant när det gäller löneskillnader, oavsett vad de beror på, är att på svensk arbetsmarknad är det inte politiken som sätter löner, utan vi har en modell där det är arbetsmarknadens parter som förhandlar om löner. I vissa delar finns politiken med som arbetsgivare, men annars är det arbetsmarknadens parter som är de förhandlande parterna. Det , som har en facklig bakgrund, har skällt rejält på här i talarstolen är sig själv. Men i debatten här låter det som att det är regeringen som är ansvarig för att vi inte har lyckats. Det är oerhört viktigt att vara klar över att det finns delar som politiken har ansvar för, men de delar som någon annan har ansvar för gäller det att lägga där de hör hemma. När det gäller löner är det arbetsmarknadens parter som har ansvaret. Det finns ytterligare ett område som jag tycker är rätt intressant att titta på. Det är kopplat till företagande, där det också har hänt saker. fick 2007 ett första uppdrag att vara med och stärka kvinnors företagande. När vi tog över 2006 var sämst av EU:s 27 länder när det gällde kvinnors företagande. Då låg vi på . har vi jobbat systematiskt med de här frågorna. Det sker på inga sätt revolutioner på det här området, utan det är långsamma, försiktiga förändringar i rätt riktning. Det man kan konstatera är att startades av företagen av kvinnor och av kvinnor och män gemensamt. Det är helt klart en förändring i rätt riktning, apropå påståendet att ingenting har hänt, att allting står stilla. I vår har diskussionen gått het under rubriken: Har det gått för långt? Även i den delen är vi rätt många i kammaren som är överens om att det inte har det. På många områden, såsom löneutveckling, vem som fortfarande har huvudansvar för familjeprojektet, utsatthet för sexualiserat våld, psykisk ohälsa och förslitningsskador, kan vi lugnt konstatera att det inte har gått för långt i utvecklingen, möjligtvis i bekymmersutvecklingen. Under regeringsåren har vi arbetat med att öka kunskapen, systematisera arbetet och lägga ansvaret för arbetet där det hör hemma. Respektive myndighet har ett ansvar att följa upp på sina områden. Vi har också tydliggjort och fördjupat kunskaperna när det gäller handlingsplaner. Det område som är svårast att jobba med är utsatthet för våld. Ju mer kunskap vi har och ju mer vi belyser det, desto fler får vi som anmäler bekymmer. Det är bra, men vi har ännu inte en organisation som klarar av att möta de ökade anmälningarna på ett klokt och bra sätt. I vissa delar kan det vara glapp i lagen. tog upp samtyckeslagstiftning. Det var synd att inte fick igenom sitt förslag 2005, men då tyckte majoriteten, S, V och MP, inte att det behövdes. Annars hade den varit på plats när vi gick in i denna debatt. Förhoppningsvis kan vi ta detta steg . Förslaget har funnits tidigare, men då var det som sagt partier som var emot det. Nationellt centrum för kvinnofrid har arbetat med många av delarna i handlingsplanen mot våld i nära relationer. Man kom med en rapport där man gjort en djupstudie och frågat 10 000 män och lika många kvinnor i olika åldrar, både unga och gamla, om de under sin levnad varit utsatta för våld, sexualiserat våld eller trakasserier. I rapporten, som kommer att ligga till grund för många vidare forskningsrapporter framöver, konstateras att många varit utsatta på ett eller annat sätt . Det handlar om både kvinnor och män. Utskottet har tagit del av rapporten, och den tar upp många viktiga frågor. Även mäns utsatthet när det gäller sexualiserat våld finns alltså med. I detta arbete är det attitydförändringar, normförflyttningar, kunskap och insikt som behövs. Jag skulle önska att det fanns en enkel formel som över kunde förändra situationen. Jag har inte sett den formeln i någon av motionerna eller reservationerna. Det är viktigt att ha respekt för ämnesområdet och inte måla allt i svart. Det tjänar ingen på. Låt oss i stället föra en nyanserad debatt om saker som går åt rätt håll och bekymmer där lösningen går för sakta. Låt oss också hitta stöd i forskning och liknande för att flytta fram positionerna. Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet, förutom under punkt 8. 76 (SD): Vi står bakom samtliga sverigedemokratiska reservationer i betänkandet, men för tids vinnande yrkar jag bifall endast till reservationerna 2 och 11. Jämställdhet innebär för vidkommande att män och kvinnor ska tillerkännas samma värde och att båda könen ska ha samma rättigheter, vara lika inför lagen och kunna känna trygghet i fysisk, ekonomisk och social bemärkelse. Vi anser att de offentliga verksamheterna har ett ansvar för att bemöta människor som individer och att det måste finnas goda möjligheter och stor acceptans för individuella avvikelser från traditionella könsmönster. Vi anser dock inte det ska vara statens uppgift att försöka förändra alla medborgares könsidentitet eller att försöka ersätta gamla tvingande normer med nya tvingande normer. Till skillnad från merparten av de övriga partierna erkänner och betonar vi att kön och könsidentitet är ett samspel mellan sociala och biologiska faktorer. Vi är ödmjuka inför det faktum att vi ännu inte har den fulla bilden av hur detta samspel ser ut, men vi anser det vara av vikt att båda faktorer beaktas. I enlighet med vårt stöd för principen om likhet inför lagen är vi motståndare till positiv särbehandling och kvotering. Med utgångspunkt i samma likabehandlingsprincip är det för oss helt oacceptabelt att någon enbart på basis av sin könstillhörighet ska få en lägre lön än den förtjänar. Vi hoppas och förutsätter därför att regeringen hörsammar tillkännagivande om att återinföra kravet på årliga lönekartläggningar. Jämställdhetspolitiken bör enligt vår mening ta sin utgångspunkt i att förbättra livssituationen för både män och kvinnor. Då flera av de mest akuta och mest djupgående samhällsproblemen i högre utsträckning drabbar kvinnor än män riktar sig av vår budgetsatsning primärt mot kvinnor – detta enligt . På arbetsmarknadsområdet för vi fram flera förslag som syftar till att förbättra villkoren inom såväl mans- som kvinnodominerade branscher. Inom den mansdominerade bygg- och transportarbetarsektorn har vi som en följd av EU-medlemskapet och de slapphänta reglerna för arbetskraftsinvandring kunnat se en utveckling mot försämrad arbetsmiljö, lönedumpning och illojal konkurrens. vill bryta denna utveckling och förespråkar en återgång till nationellt självbestämmande och ett mer ansvarsfullt regelverk. För att motverka de allvarliga arbetsplatsolyckor som oftare drabbar män vill vi bland annat utöka arbetsplatsinspektionerna och satsa mer på arbetsmiljöforskning. Inom den kvinnodominerade offentliga sektorn och i synnerhet vården och omsorgen är arbetsvillkoren och arbetsmiljön på flera sätt ännu värre. Både borgerligheten och Socialdemokraterna har svikit kvinnorna inom dessa sektorer. Inom äldreomsorgen har vi sett en utveckling mot att allt mindre personal ska ta hand om allt fler äldre. Den kroniska underbemanningen skapar stress, arbetsskador och sjukskrivningar. I betänkandet berömmer sig regeringen med att man har givit i uppdrag att utveckla metoder som ska hindra att kvinnor slås ut från arbetslivet. Det är naturligtvis bra. Betydligt bättre hade det dock varit om man på allvar hade tagit sig an problemet med underbemanningen, som utgör roten till många av problemen. avsätter betydande resurser för personalförstärkningar inom den offentliga sektorn. Ett annat problem är den stora ofrivilliga deltidsarbetslösheten inom den offentliga sektorn. Att många trots den skriande personalbristen inte får arbeta så mycket som de önskar innebär att de får svårt att leva på sin lön, får sämre pensionsutveckling och halkar efter i kompetensutvecklingen. Det innebär också att vårdkvaliteten inte kan upprätthållas. Enligt en färsk rapport från LO är den ofrivilliga deltiden också en av de främsta orsakerna till inkomstklyftan mellan män och kvinnor. anser att alla anställda inom offentlig sektor som så önskar borde erbjudas en heltidstjänst eller ökad arbetstid, och vi avsätter betydande resurser för det i vårt budgetförslag. I debatten om jämställdhetsbudgeten ställde jag två frågor till Socialdemokraterna i detta ämne. Jag upplevde att jag inte fick något tydligt svar, och upprepar dem därför. När ska Socialdemokraterna infria sitt mer än löfte om att ge de anställda i de kommuner där S har makten rätt till heltid? Hur ska ni kunna förverkliga löftet om rätt till heltid utan att skjuta till några pengar? Enligt skulle införandet av rätt till heltid i offentlig sektor motsvara 25 000 helårsarbetskrafter. Hur ska det finansieras? Ska pengarna komma från nedskärningar i andra delar av verksamheterna med ytterligare försämrad arbetsmiljö och vårdkvalitet som följd? Jag hoppas att det inte är vad ni föreslår, men klargör gärna hur ni tänker. Apropå problemet med ofrivillig deltid och försämrad pensionsutveckling förtjänar det att nämnas att i sitt budgetförslag också gör betydande satsningar på förstärkta inkomster för landets fattigpensionärer, varav en klar majoritet är kvinnor. Jag nämnde inledningsvis att anser det vara viktigt att man erkänner både den sociala och den biologiska delen av könsbegreppet. Jag ska ge två konkreta exempel på detta från utbildnings- och vårdområdet. Ett av dagens allvarliga jämställdhetsproblem är att betydligt fler pojkar än flickor halkar efter i skolan. Sociala faktorer som utvecklandet av en antipluggkultur bland pojkar förekommer ofta i debatten. Det kan säkert ligga en del i det, och det måste bekämpas. Vi vet dock att forskningen har visat att många pojkar på grund av biologiska skillnader utvecklas senare än flickor. Jag tror att detta är ett faktum som har stor betydelse i sammanhanget och att mer forskning och diskussion skulle behövas kring huruvida den pedagogiska inriktningen i verkligen är optimalt utformad för att passa alla elever. Även på vårdområdet har de biologiska faktorerna betydelse i jämställdhetspolitiskt hänseende. I pågår just nu en intensiv debatt efter att det amerikanska läkemedelsverket har ändrat sina rekommendationer kring flera vanligt förekommande läkemedel och anpassat rekommendationerna efter könstillhörighet. Bakgrunden är att den moderna forskningen visat att de biologiska skillnaderna mellan könen är betydligt fler och mer avgörande än man trott. Män och kvinnor drabbas av olika typer av sjukdomar. De får olika symptom på samma sjukdomar och reagerar olika på samma mediciner. Detta är ett område som behöver uppmärksammas och diskuteras mer även i . Det är till exempel en stor skam att kvinnor i ska behöva kämpa för att få en diagnos på vanligt förekommande kvinnosjukdomar som endrometrios och att många, när de väl fått en diagnos, blir tvungna att betala skyhöga läkemedelsräkningar för att få lindring, eftersom verksamma mediciner inte omfattas av högkostnadsskyddet. Avslutningsvis, fru talman, vill jag säga några ord om kampen mot det hedersrelaterade våldet och förtrycket, som enligt vår mening är vår tids kanske största jämställdhetsutmaning. Även om jag inte är lastgammal minns jag fortfarande den tid då var i stort sett ensamma bland de politiska partierna om att försöka lyfta fram problematiken kring det hedersrelaterade våldet. Det var då man rutinmässigt blev anklagad för att vara rasist när man ville diskutera frågan och då till och med så högt uppsatta personer som Socialdemokraternas före detta ordförande helt förnekade hedersvåldets existens och dess kulturella bakgrund. Lyckligtvis har mycket hänt . Jag vill faktiskt ge den borgerliga regeringen och i synnerhet den före detta jämställdhets- och integrationsministern en eloge för att man gjort betydande insatser på området och framför allt för att man på ett tydligt sätt lyft frågan högt på den politiska dagordningen. Tyvärr är min känsla att den nuvarande jämställdhetsministern inte alls har samma glöd och att hon tycks vara mer intresserad av radikalfeministiskt testuggeri och hätska utfall mot sina meningsmotståndare. Trots att mycket alltså förbättrats och att frågan kommit högre upp på dagordningen finns det naturligtvis mycket kvar att göra. Väldigt lite tyder på att hedersproblematiken har minskat i realiteten. Flera tunga instanser i sammanhanget, såsom den statliga utredningen mot tvångsäktenskap, och i , har pekat på allvarliga brister i arbetet mot det hedersrelaterade förtrycket. De har efterlyst större långsiktighet och en tydligare, bredare och starkare nationell struktur, till exempel genom införandet av ett nationellt kompetensteam med ett breddat uppdrag i förhållande till det som i har . Mot bakgrund av detta är det glädjande att en majoritet av utskottet har enats om ett tillkännagivande till regeringen i detta avseende. Jag hoppas och tror att tillkännagivandet ska bidra till en nytändning hos regeringen på detta område och ett i slutändan mer effektivt arbete som innebär att fler kan räddas från våld och förtryck. Till skillnad från hur det såg ut när jag inledde mitt politiska engagemang tvivlar jag inte på att det finns ett uppriktigt och djupgående engagemang mot det hedersrelaterade förtrycket inom samtliga riksdagspartier. Tyvärr är dock fortfarande helt ensamma när det gäller vissa centrala insikter och åtgärder på området. Vi är fortfarande ensamma om att peka på kopplingen mellan hederskulturens styrka i vårt land och omfattningen och utformningen av vår invandringspolitik. Vi är fortfarande ensamma om att inse att den mångkulturalistiska samhällsordningen och frånvaron av en assimileringspolitik bidrar till att förstärka de hedersrelaterade strukturerna. Vi är fortfarande ensamma om att inte acceptera att hederstänkandet slår rot i det svenska samhället i någon form. Vi accepterar inte könsuppdelade badtider för män och kvinnor i badhusen baserat på respekt för hederskulturer, vi accepterar inte att män ska kunna vägra att ta kvinnor i hand i arbetssituationer och sedan få skadestånd när de sparkas för att de inte kunnat fullgöra sitt uppdrag, vi accepterar inte att religiösa samfund som sätter kvinnor bakom skärmar, tvingar dem att gå in bakvägen i religiösa samlingslokaler eller sanktionerar våld mot eller förtryck av kvinnor i religionens namn ska kunna fortsätta att erhålla statsbidrag, vi accepterar inte heltäckande slöjor i offentliga yrken med mera, med mera. Vi menar att det är dags att sluta sila mygg och svälja kameler både i kampen mot hedersförtrycket och i jämställdhetsdebatten i stort. 77 (S) replik: ställde frågan varför vi inte kom längre än vi gjorde med heltiden . För upplysnings skull, , har vi inte styrt . När vi lämnade över makten hade vi i tagit fram ett lagförslag om rätt till heltid, men det hann inte läggas fram. För del tror jag inte att ni har ett ärligt uppsåt när det gäller heltider. Det är ett valfläsk, helt enkelt, för att locka kvinnor att rösta på er. Ni vet att kvinnor inte litar på er. Det är ett spel för gallerierna. Hur ska ni arbeta med detta i kommuner och landsting? Era mandat där står ofta tomma, eller också sitter det några politiska vildar där. Om man har en politisk vilja att förändra måste man ta ansvar och se till att göra sin röst hörd ute i kommuner och landsting. I , som jag kommer från, har vi nu tagit politiska beslut om att alla nya tjänster ska vara på heltid . ska alla deltidstjänster vara på , så som en grundtjänst ska vara. Det handlar om politisk vilja. Där styr vi socialdemokrater. Det är så vi måste göra. Ni har hjälpt regeringen att sänka skatter för över 130 miljarder. Ni är helt enkelt ett borgerligt parti. För de pengarna hade vi kunnat skapa en god arbetsmiljö för de kvinnor som jobbar i äldreomsorgen, och vi hade kunnat skapa en god kvalitet på äldreomsorgen för våra gamla och sjuka. Vi hade hunnit göra mycket mer för de pengarna, men ni förstör vår gemensamma välfärd.