prot · H109119 · 2014-06-04 00:00:00 — Det finns tusentals och åter tusentals liknande solskenshistorier i det svenska skolsystemet. Jag är glad att det gjordes tydligt och korrekt, men jag är ledsen att det skedde så sent – det vi nu ser är att åtgärder som dessa ska sättas in tidigare. Tyvärr fick berättelsen ytterligare en verklighetsförankring i och med att läraren gick in i den berömda väggen och blev långtidssjukskriven på kuppen. Hade det varit hade hon åtminstone inte behövt ha samma dokumentationskrav som för den elev som är i behov av särskilt stöd. Det hade varit tydligare och enklare för alla, och det hade uppenbarligen bidragit till att göra papperstid till lärartid för denna lärare. Eftersom jag i går återigen hörde detta vill jag förtydliga: Att åtgärdsprogrammen tas bort betyder inte att det särskilda stödet tas bort. När lärarna redan vet vad som gäller för att eleverna ska få stöd är det viktigare att lärarna fokuserar på att ge det stödet, i stället för att skriva detaljerade planer om det stöd som borde ges. I förslagen finns också ett förtydligande om att elever som behöver det skyndsamt ska ges stöd inom ramen för den ordinarie undervisningen. Det är inte ett krav att eleven ska ha en diagnos för att få stöd, även om jag är fullständigt medveten om att vissa kommuner hänvisar till detta som ett sätt att ta sig ur det hela. Det stämmer inte. I de fallen finns överklagandemöjligheterna kvar, på samma sätt som , för den förälder som vill överklaga elevens otillräckliga särskilda stöd. bedömning är att det flyttar fokus från formerna för dokumentation till det stöd som eleverna behöver. Min eminenta kollega har redan tagit upp betydelsen av speciallärarutbildningen. Det är ett kapitel som har varit sorgligt eftersatt men som återinfördes . Vi ser att det finns ett ytterst stort behov av speciallärare. får de möjlighet att komma in på skolorna. I och med detta betänkande hoppas jag att det kommer att ges mer tid för undervisning och mindre tid för pappersarbete. Men vi följer detta noga, som sagt, och det är helt klart att vi behöver göra fler reformer. Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet och avslag på reservationerna. 40 (MP) replik: Jag ska läsa upp en kort grej: Eleven vantrivs i skolan, har svårt att fungera i gruppen, har ett utåtagerande beteende eller drar sig undan. Behöver den eleven stöd eller särskilt stöd? 41 (FP) replik: Jag hoppas att en välutbildad lärare med sin legitimation är fullständigt kapabel att bedöma vilka insatser som behövs, till exempel i samråd med rektor och i samråd med elevvården. 42 (MP) replik: Med det här vill jag egentligen bara belysa svårigheten att avgöra om det behövs stöd eller särskilt stöd. , som jag har tagit citatet från, har bedömt detta som särskilt stöd. Jag läser innantill: Andra tecken på att en elev har behov av särskilt stöd kan vara att eleven vantrivs i skolan, har svårt att fungera i gruppen, har ett utåtagerande beteende eller drar sig undan. Med det här vill jag påvisa att det inte är så lätt. Jag tycker inte att den skrivning som finns gör det lättare. Som jag har sagt tror jag att det är bra att man skiljer på åtgärdsprogram och IUP. Det har varit dubbelt, och det har varit helt onödigt. Någonting som oroar mig är däremot detta med dokumentation och stöd. Det är självklart att stödet är viktigt, och det är det som är slutprodukten. Men att inte ha dokumentation innan ser jag som en brist. Det är ju verkligen det som är rättssäkert, mycket mer än att bara ge stödet. Det ska vara dokumentation, och förälder och elev ska ges möjlighet att diskutera stöd och problem. Ger man bara stödet är risken väldigt stor att dokumentationen försvinner. Är det okej att plocka bort så mycket av den? 43 (FP) replik: Jag tror att vi alla är överens om att vad lärarna behöver är mer frilagd tid för undervisning. I och med detta förslag går vi in och rensar där vi anser att man kan ta bort dubbel administration men behålla rättssäkerheten och likvärdigheten för eleverna. Jag är också helt övertygad om, som jag sade i mitt anförande, att vi kommer att behöva göra mer inom detta område. Det är helt klart. Det gläder mig att Socialdemokraterna ställer sig bakom det här och anser att man bör överväga om de individuella utvecklingsplanerna helt ska slopas. Det är den hårdaste kritiken mot detta. Jag tror att vi är helt överens där. Vi måste fortsätta att följa denna fråga. Men jag ställer mig väldigt frågande till ställningstagande. Man tycker att det är ett sammelsurium , men man vill inte göra någonting åt det. Där ställer jag mig väldigt frågande, som sagt. Med detta förslag hoppas jag att vi har kommit en bit på vägen. Jag tycker att det är avsevärt mycket tydligare vad som är stöd och vad som är särskilt stöd. Men jag lämnar åt professionen att sitta ned och diskutera i de fall där de anser att det är en avvägningsfråga. Det kommer det alltid att vara. Detta kommer alltid att vara en bedömningsfråga. Det är precis likadant som på många andra områden där stöd behöver ges i olika former. Oavsett om det är på skolområdet eller inom omsorgen är det en bedömningsfråga. Vad vi som politiker kan göra är att skapa ett så tydligt regelverk som möjligt. Sedan måste vi se till att ha många fler välutbildade lärare i skolan, naturligtvis, som har detta som sitt kunskapsområde. Jag kommer aldrig att kunna konkurrera med dem om denna kunskap. 44 i (C): Tid för undervisning – det är ett viktigt namn på den proposition och det betänkande som vi behandlar här . Det är en tydlig signal om vad som är viktigt i skolan. Det är att det finns tid för undervisning, tid för lärande och tid att göra alla de saker som leder fram till att de barn och elever som finns i skolan når så långt som möjligt utifrån sin potential. Det handlar om tid för undervisning och om lärarens arbete med stöd, med särskilt stöd och med åtgärdsprogram. Vi från allianspartierna i utskottet gör samma bedömning som regeringen: Detta är ett viktigt förtydligande när det gäller att titta på behovet av stöd, behovet av särskilt stöd och på vilket sätt man ska dokumentera de olika delarna. Alla elever har rätt att få möjlighet att nå så långt som möjligt utifrån sin potential. Det har vi fastslagit i skollagen. Det är viktigt att upptäcka behov av stöd eller behov av särskilt stöd . Därför har vi satsat ytterligare på lärarutbildningen, och därför finns det en speciallärarutbildning som är så viktig för den svenska skolan. Det är klart att lärare kan upptäcka behov av stöd, men när man sedan ska utforma det särskilda stödet är speciallärarnas unika kompetens oerhört viktig, likaväl som specialpedagogernas viktiga kompetens. Därför krävs det ett förtydligande från politiken om på vilket sätt man ska skilja på stöd och särskilt stöd i åtgärdsprogram. Men det är till syvende och sist ute i verksamheten som man sedan gör skiljelinjerna och får dra gränserna. Det är viktigt att det finns ett stöd för det. Mina kolleger har redogjort för betydelsen av de olika delarna i fråga om hur man definierar stöd och särskilt stöd. När det gäller stöd handlar det om de insatser som ska ske inom ordinarie undervisning och därefter anmälan till rektor om det finns stor risk att man inte når målen. Vi är ett antal personer här inne med lärarbakgrund, och vi är många som har suttit i olika former av elevvårdskonferenser och sett att det är väldigt många elever som är i behov av stöd. Jag tror att de elever som är i behov av särskilt stöd ibland har råkat i kläm därför att det har funnits så många elever som är i behov av stöd – och de har rätt att få det. Men för dem som är i behov av särskilt stöd krävs det ytterligare insatser. Det är viktigt att vi skapar en likvärdighet så att alla elever får det stöd som de behöver och har rätt till. Därför är det bra med detta förtydligande. Det har dokumenterats och det dokumenteras väldigt mycket i den svenska skolan. Visst har vi från politiskt håll också bidragit till att dokumentationen har ökat. En tidigare regering inrättade IUP, individuella utvecklingsplaner, som skulle vara framåtsyftande. Det är viktigt att ge framåtsyftande feedback. Att man nu vill avskaffa dem helt och hållet ger kanske bara bränsle till uttrycket att plötsligt är tiden en annan. Vi måste komma till rätta med att man dokumenterar alltför mycket. Det har framförts från och Skolinspektionen att det är för många åtgärdsprogram. Om dessa är väldigt omfattande får man lägga väldigt mycket tid på att formulera sig för att förklara på vilket sätt man ska följa upp och utvärdera åtgärdsprogrammet. Därför tycker jag att det är bra att vi nu tydliggör att man ska tala om när det ska utvärderas och följas upp, inte precis hur det kommer att gå till, för det kunnandet finns hos professionen, lärarna. Då behöver vi inte detaljstyra alltför mycket i de delarna. Jag ser fram emot att det blir allt fler speciallärare i den svenska skolan tack vare att speciallärarutbildningen har återinförts. Vi har ett stort ansvar politiskt för att ge förutsättningar och tid för undervisning. Vi har bidragit till en tydligare gränsdragning. Jag skulle vilja, så här i slutet av mitt anförande, nämna, herr talman, det betänkande som ska behandlas efter detta, nämligen det om vissa skollagsfrågor. Det är viktigt att koppla det till det vi nu debatterar. Det handlar om att resursfördelningen ska ske utifrån behov. Det vi gör klart i det betänkandet från utbildningsutskottet är att kommuner, rektorer och förskolechefer ska fördela resurser efter barnens och elevernas olika förutsättningar och behov. Det skapar förutsättningar för att säkerställa en större likvärdighet. Det förtydligas att rektorer och förskolechefer har ansvar för att fördela resurserna efter barns och elevers olika förutsättningar och behov inom respektive skol- och förskoleenhet. Jag ville nämna det därför att tid för undervisning, behovet av särskilt stöd och åtgärdsprogram hör ihop med att man fördelar resurser efter behov. Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet och avslag på samtliga reservationer. 45 (V): Lärare har en tuff arbetssituation och en alltför stor börda. De administrativa delarna av jobbet har börjat ta alltför mycket tid och energi. Regeringen har belagt läraren med en mängd nya uppgifter som har tagit tid från undervisning, planering och utvärdering av undervisningen. Betyg tidigare och fler nationella prov är exempel på detta, och det är också några av de nyheter som vi kunnat höra talas om här . I arbetet med att minska lärarnas administrativa börda hoppas jag att detta också är något som kommer att tas upp och beaktas. Vi delar uppfattningen att den administrativa bördan hos lärare måste minska. är det viktigt att betona att lärarna behöver bli fler och elevgrupperna bli mindre för att den totala arbetsbördan ska kunna lättas. I regeringens proposition föreslås välavvägda ändringar av den detaljnivå som skollagen kräver vad gäller åtgärdsprogram. Men förslaget om lärares arbete med stöd och särskilt stöd väcker en del frågor. Enligt regeringens förslag ska det i första hand ges stöd i form av extra anpassningar inom ramen för den ordinarie undervisningen, om det kan befaras att en elev inte kommer att uppfylla kunskapskraven. Om man trots sådana anpassningar fortfarande befarar att eleven inte kommer att nå målen ska man vända sig till rektor, som då ska utreda behovet av särskilt stöd. ska en lärare vända sig till rektor för utredning av särskilt stöd om man befarar att en elev inte kommer att nå målen. Regeringen anser dock att lärarna har varit lite för snara att gå den vägen och att det har lett till för mycket administration. Liksom är vi i tveksamma till att det kommer att leda till minskad arbetsbörda för lärarna. De exempel som har getts på stöd inom ramen för den ordinarie undervisningen gäller sådana fall som redan täcks av alla elevers rätt till en individanpassad skolundervisning enligt skollagen. och menar därför att förslaget blir otydligt och att det riskerar att fördröja särskilt stöd för dem som behöver sådana insatser. Vi anser inte att regeringen har rätat ut de frågetecken som remissinstanserna satt. Även om lärarnas vardag måste underlättas får det inte ske på bekostnad av att problem och otydligheter uppstår när det gäller elever i behov av särskilt stöd. Om förslagen ska genomföras måste de på ett tydligare sätt motiveras och kvalitetssäkras på ett sätt som kan ligga till grund för ett riksdagsbeslut. Därmed yrkar jag bifall till motion 2013/14:Ub9. 46 (KD): Lärares huvudsakliga uppgift är att undervisa. vill att mer tid går till lärarledda lektioner och mindre till skrivbordsarbete. debatterar vi förändringar för att minska lärarnas administration med åtgärdsprogrammen i skolan. var jag som lärare till – heter egentligen någonting annat. hade grav dyslexi. Bokstäver och sammanhang hoppade runt i en enda röra. behövde många hjälpmedel, men framför allt behövde han undervisning av speciallärare med rätt kompetens. Han fick rätt hjälp, behöll sin självkänsla genom hela sin skolgång och behöll lusten att lära. är egenföretagare i anläggningsbranschen, och han vinkar fortfarande glatt åt sina gamla lärare trots att han är . Tyvärr finns det många berättelser som inte är lika ljusa som den om . Även det har jag sett som lärare på nära håll. Viktigt är att komma ihåg att det i första hand inte var min anmälan till rektor som gjorde att fick rätt hjälp eller att rätt dokument satt i rätt pärm. Det som gjorde skillnad var att det fanns en speciallärare tillgänglig när behövde hjälp och när jag behövde hjälp. Det är precis det vi ska besluta om , det vill säga att en lärare skyndsamt sätter in extra resurs utan att behöva gå omvägen till rektor och ägna sig åt tidskrävande skrivbordsarbete. Det är tyvärr så att många lärare sitter och dokumenterar sig till döds i rädsla för att bli anmälda. Nej, lärare sitter och dokumenterar ska i stället tillbringas tillsammans med eleverna. Professionella lärare ser när extra stöd behövs, och då är uppgiften för huvudmän och skolledare att se till att det finns tillräckligt med speciallärarresurser på skolan. Är det något vi lärde oss när utskottet besökte så var det just erfarenheten från speciallärarinsatser. I har man tidiga diagnostiska tester som klargör var resurser behöver sättas in. Det är heller inte stigmatiserande att behöva specialpedagogiska insatser. Alla kan behöva det under sin skolgång. Insatserna sätts dessutom in tidigt, vilket är helt avgörande. Åtgärdsprogram skrivs ofta direkt när en elev riskerar att inte uppfylla kunskapskraven i ett ämne. Det innebär att lärare och rektor ägnar tid åt dokumentation i stället för faktiskt stöd till eleven. Vi vill att åtgärder ska kunna sättas in direkt av lärare, utan att det i varje fall behöver upprättas ett åtgärdsprogram. På så vis får eleven snabbare hjälp, och administrationen minskar. Stödet ska bestå av extra anpassningar inom ramen för den ordinarie undervisningen. Det kan till exempel handla om att eleven behöver visst stöd av speciallärare eller särskilda läromedel. För detta behöver det inte skrivas något åtgärdsprogram. Det är viktigt att påpeka att det även fortsättningsvis kommer att finnas rätt till särskilt stöd. Där råder det en missuppfattning. Dagens regler, alltså kravet på att upprätta åtgärdsprogram, kommer att finnas kvar där inte extra anpassningar är tillräckliga, vare sig det är uppenbart från början eller om extra anpassningar har getts . Det betyder att rektor ska utreda behovet av särskilt stöd, och för den elev som behöver särskilt stöd ska åtgärdsprogram upprättas. Särskilt stöd kan till exempel vara en elevassistent eller enskild undervisning av speciallärare. Detta kan sedan överklagas, precis som . Att behandla alla lika är inte rättvisa. Alla är olika och unika och behöver olika lösningar för att utvecklas maximalt. Det finns ingen skolform som passar alla. Det finns ingen pedagogisk metod som är lösningen på alla problem. Vi måste erbjuda en palett av skolformer och erbjuda individuella lösningar för våra elever. Det är därför oerhört frustrerande att eleverna med de allra största behoven undervisas av personal med den lägsta utbildningen. Dessa barn har rätt att kräva de mest professionella pedagogerna. har det varit brist på både specialpedagoger och speciallärare, särskilt speciallärare. Alliansregeringen har därför öppnat speciallärarutbildningen igen och dessutom aviserat många nya platser framöver. Dessutom kommer en skattefri examenspremie att utfärdas till dem som tar examen som speciallärare. Vi kristdemokrater har också ett förslag om ett särskilt speciallärarlyft. Detta är en bra bit på väg mot en skola som ser varje elev och där man får vara olika. Det är de specialpedagogiska insatserna som kommer att göra skillnad, inte ett gulnat papper i en pärm på rektorsexpeditionen. Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet och avslag på samtliga reservationer. 47 (S): Varje barn ska kunna lyckas i skolan. vet vi att det viktigaste för barns lärande är mötet med en skicklig lärare som har tid att undervisa. Men upptas alltmer av lärarnas arbetstid av administration. Många har talat om det . Fler nationella prov, obligatorisk närvarorapportering, skriftliga omdömen för alla elever från årskurs 1, individuella utvecklingsplaner och skriftliga åtgärdsprogram är alla exempel på åtgärder som var och en för sig är fullt rimliga. Men sammantaget innebär de en kraftig minskning av den tid lärare kan lägga ned på undervisningen. Socialdemokraterna står bakom det förslag som regeringen presenterat. Det handlar om att förenkla hanteringen av åtgärdsprogram och individuella utvecklingsplaner. Men det finns viktiga lärdomar att dra när det gäller hur de individuella utvecklingsplanerna har fungerat. När de skriftliga utvecklingsplanerna infördes angavs i regleringen att planen skulle vara framåtsyftande och sammanfatta insatser som behövdes för att eleven skulle nå målen och i övrigt utvecklas så långt som möjligt. Vid införandet gavs betyg från årskurs 8. Den nuvarande regeringen införde skriftliga betygsliknande omdömen 2008 i de individuella skriftliga utvecklingsplanerna. Regeringen ökade då lärarnas administrativa börda. Det sades att omdömena skulle vara formativa, till skillnad från betyg, som är summativa. Men det visar sig att de skriftliga omdömena ofta har fått en summativ karaktär. använder många duktiga lärare andra verktyg för att ge formativ bedömning. Snabba återkopplingar vid samtal men också så enkla saker som smartphones och andra digitala hjälpmedel ger en bättre återkoppling. Det är viktigt att elever och föräldrar vet och litar på att de får den information som behövs. Men hur det ska gå till avgörs bäst av professionen. Det är lärare och rektorer som är bäst på att avgöra vilka verktyg som ska användas och hitta metoder för att säkerställa att det sker. En lärare som undervisar i flera klasser och ämnen lägger ofta så mycket som en hel arbetsvecka per läsår på att producera även de mest rudimentära omdömen en gång per termin. Det kanske inte ens bidrar nämnvärt till elevernas utveckling. Detta påpekade vi socialdemokrater i vår motion med anledning av propositionen om minskade krav på dokumentation. Det gläder oss att regeringen har tagit intryck av det vi då lade fram förslag om. Det förslag som föreligger minskar administrationen. Vi tror att det stärker lärarprofessionen. Därför ställer vi oss bakom regeringens förslag och nöjer oss med ett särskilt yttrande för att klargöra vår position. I utbildningsutskottets debatter har jag haft anledning att påtala det problematiska med att regeringen behandlar skolpolitiken som om de dansade jenka. Med oplanerade och snabba hopp tar man sig framåt, bara för att tvingas göra halt och kliva ett steg tillbaka. Det stärker inte lärarprofessionen eller läraryrkets status att utsättas för den sortens hafsverk, och det ger inte skolan arbetsro. Hanteringen av åtgärdsprogrammen visar hur det här slår. När det visar sig att lärarna tyngs av administration som inte uppfyller syftet drar regeringen i bromsarna. Men det kom ett helt huvudlöst förslag, nämligen att bara de barn vars föräldrar krävde det skulle få åtgärdsprogram. Det visar på hur okänsligt regeringen har hanterat lärarprofessionens kompetens. Men det visar också på hur lätt man tar på det faktum att bristerna i likvärdighet ökar på ett alarmerande sätt i skolan. Den svenska lärarkåren behöver ett brett politiskt stöd. Vi socialdemokrater anser att det är dags att lita på professionen, att låta lärare vara lärare. (Applåder) Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 23 §.) 11 § Vissa skollagsfrågor betänkande 2013/14:UbU21 Vissa skollagsfrågor (prop. 2013/14:148) föredrogs. Talmannen konstaterade att ingen talare var anmäld. (Beslut fattades under 23 §.) 12 § Förenklingar i aktiebolagslagen betänkande 2013/14:CU26 Förenklingar i aktiebolagslagen (prop. 2013/14:86) föredrogs. Talmannen konstaterade att ingen talare var anmäld. (Beslut fattades under 23 §.) 13 § Märkning av textilprodukter betänkande 2013/14:CU28 Märkning av textilprodukter (prop. 2013/14:171) föredrogs. Talmannen konstaterade att ingen talare var anmäld. (Beslut fattades under 23 §.) 14 § Särskilt ömmande omständigheter betänkande 2013/14:SfU21 Särskilt ömmande omständigheter (prop. 2013/14:216) föredrogs. 48 (S): För mig som socialdemokrat har alla år i politiken handlat om att stärka barns rättigheter och jobba för en förändring på det området. är ett bra land på väldigt många sätt. Men vi har också mycket kvar att göra, inte minst när det gäller villkoren för våra barn och unga. Arbetslösheten stiger och välfärden brister. Barn får inte den hjälp de behöver i skolan. Att föräldrar blir arbetslösa och utförsäkrade leder till en barnfattigdom som växer, och stödet till barn som far illa är inte alltid vad det borde. Utöver rätten till delaktighet och inflytande, en bra fritid och det stöd man behöver i skolan för att nå resultaten vill jag tala om migration som ett område där barns rättigheter behöver stärkas och praxis rörande barn mildras. Barn väljer inte att bli migranter. Barn väljer inte sina föräldrar eller den situation de befinner sig i. För oss socialdemokrater är det därför viktigt att barns rättigheter stärks. Alla barn som bor i ska ha samma rättigheter, och barns bästa ska vara vägledande vid alla beslut som rör barn. Här har vi ett viktigt arbete att göra inom lagstiftningen och för myndigheter där barns välfärd regleras. Att göra till lag löser inte allt. Men en inkorporering av i svensk lagstiftning är ett viktigt steg. Det skulle stärka barns rättigheter i samhället och tvinga hela vuxenvärlden att lära sig mer om barnperspektiv och att lyssna på och tillvarata barnens åsikter. debatterar vi särskilt ömmande omständigheter. Förändringen 2006 från humanitära skäl till synnerligen ömmande omständigheter blev inte bra. Lagen har kommit att tolkas alltför restriktivt, har många av partierna tyckt, dock inte alla. För lite var den blågröna migrationsuppgörelsen på väg att spricka just på grund av denna fråga. hade motvilligt gått med på att göra en översyn och stod fast vid att praxis inte förskjutits och att inga förändringar skulle behöva göras. är det annat ljud i skällan. är enigheten stor. Och låt det vara så! Vi gör en viktig förändring som förhoppningsvis kommer att förändra livet och villkoren för en del barn i detta land. Men visst skulle det vara intressant att få höra vad det var för insikt som fick migrationsministern och regeringen att tänka om, ändra uppfattning och ansluta sig till oss andra som drivit på för denna förändring. När de vanliga skydds- eller flyktingskälen inte räcker måste det finnas möjlighet att göra undantag i vissa speciella fall. Dagens förändring innebär att och domstolarna ges ett lite större utrymme att göra undantag i speciella asylärenden.