prot · H20931 · 2014-12-03 00:00:00 — Människor känner att det där kittet i samhället håller på att lösas upp när den enes skattesänkning har varit beroende av att den andre har fått en sämre arbetslöshetsersättning, till exempel. Vi vänder på kuttingen. Jag ber er studera det diagram som finns i budgetpropositionen och som visar att den tiondel som tjänar minst tjänar mest på den här budgeten, medan den tiondel som tjänar mest får betala mest. Det kallas fördelningspolitik, och det är vi socialdemokrater oerhört glada att vi kan bedriva. Som en följd av det kan man också gärna studera det diagram som visar att det den här gången, till skillnad från under de gångna åtta åren, är kvinnor som vinner på budgeten medan män får betala. Eftersom människor som har goda inkomster, till exempel vi som sitter i den här kammaren, faktiskt inte behöver jobbskatteavdrag – vi har motivation nog att jobba – trappas jobbskatteavdraget av. Avdragsrätten för pensionssparande och en lång rad andra insatser tas bort. Den tredje finansieringen handlar om höjda punktskatter, till exempel på alkohol, avfall, naturgrus, bekämpningsmedel och annat. Ofta innebär det bara att skriva upp skattesatserna i förhållande till utvecklingen. Det här är en sund ekonomisk princip – att finansiera reformerna. har reformerna i huvudsak finansierats med nya och större lån, och bokslutet slutar med ett strukturellt underskott på 1–1 ½ procent i stället för plus 1 ½ procent. Vi ser siffror från och andra på att det egentligen fattas någonstans mellan 70 och 80 miljarder för den verksamhet vi redan har . Det här går inte. Den socialdemokratiska och miljöpartistiska samarbetsregeringen för alltså en ansvarspolitik med satsningar , jobben och välfärden som finansieras. Finansieringen handlar om att spara in på dyra och ineffektiva subventioner, att ha inkomstskatter där de som har mest bidrar lite mer och att de med låga pensioner får en skattesänkning. Det är en fördelningspolitik vi är stolta över och vet att vi har stöd för hos stora delar av befolkningen. Detta var det vi normalt skulle diskutera , men allihop sitter vi ju och tänker på att det inte är bara det den här dagen handlar om. Vi närmar oss slutet på denna långa dag, och jag skulle vilja säga att det är en ganska svart dag. Det beslut SD valde att proklamera i går – att stödja den ena budgeten, inte därför att man tyckte att den var bättre än den andra utan för att man i varje läge tänker fälla en budget som inte följer riktlinjer – sätter den här kammaren på helt nya prov. Utgiftsramar och beräkning av stats-inkomsterna Jag tror kanske inte att det har sjunkit in för alla, alltså att man har tänkt igenom riktigt ordentligt vad det här innebär. Man kan ju till och med tänka: Jaja, men då går ju vår budget igenom. Det här är dock något mycket större, och jag ser mycket allvarligt på det. SD är ett parti som jobbar med populära frågor och enkla lösningar, men inte för partiet självt. Det vi fick reda på i går var nämligen att frågor som till exempel att pensionärsskatten borde sänkas, eller att de i fas 3 borde få ett bättre liv, bara är verktyg för att hamna i en situation där man kan skapa kaos i parlamentet. Jag kanske är alarmistisk, men jag ber alla att se upp. Ni behöver inte läsa om ; ni kan titta på hur det ser ut i en del östeuropeiska länder där partier vars huvudfråga handlar om att undergräva förtroendet för parlamentarismen och demokratin tillåts härja. Vi kommer snart att gå till votering. Vi har alla fått säga vad vi tycker, och vi har fört fram våra argument för att våra budgetalternativ är bäst. Jag skulle dock ändå vilja uppmana alla att faktiskt fundera på det större perspektivet. Vi är i en situation där det finns ett parti som säger att det kommer att fälla alla budgetar, oavsett vem som lägger fram dem, om de inte följer deras riktlinjer. – de borgerliga partierna gick till val på att de skulle lägga fram en budget och rösta på den, och jag respekterar det. Men därefter, vad händer därefter? Det har gjorts olika inviter, och vi har diskuterat på olika sätt. Jag skulle vilja ta upp ett annat perspektiv. Vi är inte de enda politikerna i det här landet, vi som sitter i riksdag. Det finns mängder med folkvalda i våra kommuner och landsting, och många av dem har minst lika besvärliga majoritetsförhållanden och parlamentariska situationer som vi. läser jag i tidningen om hur man kreativt letar upp varandra och frågar om man inte kan hitta en lösning. tror jag att vi är i läget att de 290 kommunerna och de 20-nånting landstingen och regionerna kommer att ha löst sina budgetfrågor genom att ha samtalat över blockgränserna och ibland bildat väldigt oheliga allianser. Man har hittat lösningar. Inte ska väl vi i riksdag vara de som inte klarar av att göra det på ett riktigt och rimligt sätt. 114 (MP): Den här debatten ska handla om de förslag som regeringen, Socialdemokraterna och , lagt fram på skatteområdet, det som i tabell 1.1 i Finansplanen kallas reformer, finansieringar och budgetförstärkningar. Förslaget handlar om statliga intäktsökningar och utgiftsminskningar på 24 miljarder. I den alternativa alliansbudgeten, numera stödd av , handlar det om ungefär 11 miljarder. Det låter för de flesta som väldigt mycket pengar, och det är det förstås på många sätt. Det får stora konsekvenser för människor och verksamheter. Statens totala utgifter är på 886 miljarder. Det är alltså ett ökat skatteuttag på . Det låter lite mindre. Den offentliga sektorns andel av bnp, det som ibland kallas för skattetrycket eller skattekvoten, höjs från till enligt det förslag som regeringen lagt fram. Det är alltså en skillnad på . Det låter som marginella justeringar. Utgiftsramar och beräkning av stats-inkomsterna Den enskilt största delen av höjningarna gäller arbetsgivaravgifterna, vilket många tagit upp . Det var en fråga som jag debatterade i en interpellationsdebatt. I valrörelsen var tydligt med att vi såg att det behövde göras, inte som en bestraffning av företagen utan för att kunna finansiera viktiga reformer. Ett av skälen är att det varit en kostsam reform. Få jobb har skapats på ett ganska stort skattebortfall. Om förändringarna är stora eller små är vad vi diskuterar. Det beror på vem man frågar och också vem man tittar på. När vi föreslagit skattehöjningarna har det varit centralt för oss att ta hänsyn till hur de slår fördelningspolitiskt. För oss som har ambitionen att vi ska ha ett samhälle med små, minskade, ekonomiska skillnader är diagram 1.3 i Finansplanen intressant. Där framgår tydligt att de i som ligger i de lägre inkomstskikten får en positiv disponibel inkomst, mer pengar alltså, medan de med de högsta inkomsterna får betala något mer i skatt. På motsvarande sätt kan vi se förändringen mellan gruppen kvinnor och gruppen män. Där lägger regeringen fram förslag för att vi ska gå mot det jämställdhetspolitiska mål som i enighet har beslutat om, att det ska vara likvärdiga ekonomiska förutsättningar för kvinnor och män. Efter fem omgångar med jobbskatteavdrag föreslår regeringen, alltså Socialdemokraterna och , samt att dessa ska trappas av på inkomster . Vi tycker att alla som har en så pass hög inkomst har råd att betala några hundralappar mer i skatt. Vi räknar upp gränsen för när statlig inkomstskatt ska betalas men mindre än vad som brukar vara fallet. På så sätt får vi 4,3 miljarder, pengar som vi kan satsa på skolan och därmed rusta för framtiden. Det gäller även annat, såsom infrastruktursatsningar. har skatten på arbete sänkts. De som jobbat tidigare, pensionärerna, har inte fått motsvarande skattesänkning. Som en konsekvens av det har gapet mellan dem som jobbar och dem som jobbat tidigare ökat. I det förslag som vi kommer att ta ställning till om någon timme finns ett förslag som innebär att skatten sänks för de pensionärer som har de lägsta pensionerna så att den blir samma som för dem som jobbar . Alla med pension föreslås få sänkt skatt, vilket är en majoritet. Inte minst är det också en jämställdhetsfråga. Man talar ofta om gruppen kvinnor och om gruppen män, och man talar om äldre och yngre. Om vi tittar på de pensionärer som har de lägsta pensionerna ser vi att de oftast är kvinnor. Det är gamla kvinnor som inte längre har någon möjlighet att själva påverka sin inkomst. Kärnkraften har under hela sin existens i varit subventionerad på olika sätt. Till exempel har kärnkraftsbolagen inte behövt stå för fulla försäkringsrisken, utan den har varit begränsad till de dotterbolag som funnits. Regeringens ingång är att kärnkraften ska ersättas med förnybara energikällor. Som en del av omställningen höjs enligt förslaget skatten på termisk effekt i kärnkraftsreaktorer. Även andra miljöskatter som under Alliansens tid legat stilla höjs för att vi återigen ska få till en styrande effekt mot ett hållbart samhälle. Utgiftsramar och beräkning av stats-inkomsterna i debatten var uppe i talarstolen och sade att miljöskatternas andel var den minsta på väldigt . Ja, vi har ambitioner på att de ska bli fler . Men när sekunder senare kritiserar de som aviseras blir det hela mycket märkligt. Min vän skrev i går på Facebook, detta kända internetforum, en sak som jag vill återge: Nej, det är inte regeringens problem eller Alliansens ansvar att det finns ett främlingsfientligt parti som är vågmästare. Det borde vara ett problem för alla antirasister att vi har detta parlamentariska läge, och därmed också sju partiers ansvar att hitta lösningar. I vilken utsträckning detta har gjorts av olika partier är en annan fråga som det finns olika uppfattningar om, men att skjuta ifrån sig problemet är inte vägen framåt. har vi en kaotisk situation i riksdag. Det beror på att vi i går fick besked om att den praxis som funnits och som gjort att minoritetsregeringar varit regel snarare än undantag i det här landet, och landet ändå gått att styra, inte längre finns. Beskedet var inte att bestämt sig för att rösta på ett av de två förslag som fanns, utan beskedet var att de i varje läge framöver kommer att rösta emot en budgetproposition som inte går dem till mötes i deras viktigaste fråga. Som jag ser det har vi två alternativ framöver. Vi kan se på våra grannländer som varit i motsvarande situation. Vi kan se på och där deras främlingsfientliga partier blivit regeringsunderlag, och vi kan se på där det snarare är regel att man har koalitioner av olika slag, att man samarbetar och samverkar och låter de styrkeförhållanden som framkommit i val råda mellan de partier som står för de grundläggande värdena. Jag hoppas förstås att vi inte går den väg som och gått utan i stället kan öppna för diskussioner mellan alla oss som inte är sprungna ur vitmaktrörelsen. 115 (V): har en grundläggande ideologi om att jämna ut klyftorna. Vi vill trygga välfärden. Forskning visar alltmer på att jämnare klyftor skapar ett tryggare samhälle, ett samhälle med mindre brottslighet, bättre hälsa hos befolkningen och till och med en högre grad av kreativitet. Det är nämligen trygga skyddsnät som ger större frihet till människor att utvecklas och våga komma med nya idéer och pröva saker. Det har man råd med när man inte oroas för sin försörjning och bostad trots att man kan bli sjuk eller arbetslös. Minskade klyftor är också bra för miljön. Studier visar att ökade klyftor driver på statuskonsumtionen. Eftersom människan har ett behov av att hänga med sin omgivning stressas vi i ett samhälle med stora inkomstskillnader att konsumera mer statusprylar som vi egentligen inte behöver. Vi måste styra konsumtionen till det vi behöver för att rädda den civilisation vi har och inte konsumera bort den gren som vi sitter på. Tyvärr har de senaste årens skattepolitik på grund av ideologi gått i motsatt riktning. har fått mest ökade klyftor av alla västländer i hela , enligt egen utredare . Detta har varit en medveten politik från den förra regeringen. Via arbetslinjen har man försämrat för dem som är arbetslösa och sjuka och förbättrat för dem som redan har, för dem som har jobb. varnar både och för ökade klyftor då det enligt nya studier är dåligt för ett lands ekonomi. Utgiftsramar och beräkning av stats-inkomsterna Inkomsterna för de rikaste har länge ökat drastiskt i på grund av en mindre progressiv skattepolitik. Ända har skillnaderna ökat. Det här beror på att man hade en sådan syn i alla led. Man trodde lite grann på den nyliberala politiken. Men börjar resultatet av detta visa sig. Vi börjar se vad det här marknadsexperimentet lett till i form av ett samhälle som faller isär, med ökade bilbränder och minskade resurser till välfärden. Det är så drastiskt att en ambulans kör in i en bergvägg för att man får köra på grund av att det finns så lite resurser till personal. Till och med IMF håller med mig. Det är inte lönsamt för ett land att öka klyftorna och satsa mindre på det gemensamma, som faktiskt stärker och bygger upp landet i grunden. Utanförskapsretoriken har använts av den borgerliga regeringen för att motivera att människor verkligen skulle ställas utanför. har vi haft en politik där ingen skulle hamna utanför, trots arbetslöshet och sjukdom. För att ha en sådan politik behöver vi omfördelande skatter och skatteintäkter till vår gemensamma välfärd och vårt starka sociala skyddsnät. I vårt budgetförslag tar vi den vägen. Äntligen börjar alla på den rödgröna sidan släppa nyliberalismens trådar och inse att vi behöver stärka välfärden och jämna ut klyftorna. Det håller samman landet, bygger upp människor och bygger upp den välfärd som jag tror att vi alla gemensamt värnar. När vi har sett de här katastrofsignalerna från välfärden tror jag att man nu ändå, faktiskt även inne i de blå leden, börjar inse att det är katastrof. Vi behöver mer pengar. Vi behöver mer resurser till välfärden. Därför är det med djup sorg i hjärtat jag kommer att gå till votering. Jag hade ändå ett hopp om att skulle stärka inriktningen på att börja bygga välfärden igen, så att vi skulle slippa se förskollärare stå med tårar i ögonen i tv:s Aktuellt och säga att de inte kan garantera säkerheten för barnen på småbarnsavdelningen. Jag tror inte att det är det här som de borgerliga ledamöterna egentligen vill se. Det är sorgligt att ett politiskt spel ska göra så att vi släpper en linje som faktiskt hela skulle må bra av och som till och med enligt IMF skulle stärka hela landets ekonomi. tycker att den här budgetöverenskommelsen har kommit med många bra saker. Vi är inte nöjda med allt. Vi skulle gärna vilja se en ännu mer stärkt välfärd, eftersom behoven är så stora. Men vi är nöjda med att vi i alla fall tar ett steg i rätt riktning och att vi skyddar de barn och gamla som har de största behoven. Det är inte vi i arbetsför ålder som behöver mer resurser. Det är inte företag och banker som behöver större vinstmarginaler. Nej, vi behöver stärka stommen i den svenska ekonomin och de trygga företagen, sluta gynna ökade vinstmarginaler till företagen och ökad finansiell flykt samt skapa stabilitet på arbetsmarknaden. Vi behöver en återgång. Pendeln behöver svänga tillbaka, så att vi återreglerar företagen igen, precis som också börjar tala om . Vi har sett en finansiell kris. På grund av en avreglerad ekonomi har ekonomin blåsts upp så mycket att den håller på att rasa. Därför är det fruktansvärt sorgligt, vill jag återigen säga, att man på grund av ett politiskt spel inte låter den rödgröna regeringen få lägga fram sin budget, som faktiskt skulle gynna alla i det här landet, rik som fattig, men framför allt dem med lägre inkomster. Det här är också en budget som skulle stärka kvinnors ekonomi och öka jämställdheten mellan kvinnor och män. Vi skulle begränsa RUT-bidraget, så att det inte skulle gå till exempelvis poolrengöring, bartendrar och andra saker som jag tror att de flesta tycker det är ganska orimligt att skattemedel ska gå till. Utgiftsramar och beräkning av stats-inkomsterna Vi skulle också garantera välfärden bättre, så att intäkterna som kom till välfärden faktiskt gick till det de är ämnade för och inte försvann i riskkapitalisternas fickor. Det är ingen orimlighet. Om man jämför med andra länder är det snarare som är ett orimligt land. Det är bara som också gått så långt när det gäller att avreglera den offentliga välfärden och ha stora starka kraftiga vinstintressen inom den. Vi vill också reglera bankers och företags finansiella spekulation och ha en finansiell skatt. studier och andra forskare har visat på att de stora inkomstklyftorna har ökat just på grund av att man har gynnat en orimlig ökning av finansiell spekulation och finansiellt kapital. Dessutom har det gjort att ekonomin blivit ostabil. Jag vill också prata om kilometerskatten. Vi står inför ett klimatläge som är det mest allvarliga vi kan tänka oss. Vi har på oss att vända utvecklingen. Vi ser klimatkatastrofer in på knuten. Vi ser klimatkatastrofer för dem som inte har resurser att skydda sig i de fattiga länderna. Vi har bara på oss. Sedan är det för sent att komma på att vi hade möjlighet att vidta de åtgärder som stod till buds – oj, det var visst bråttom, men vi gjorde det inte! Det är för sent , men har vi möjlighet. Därför är kilometerskatten – vägslitageavgiften, ska jag säga – en viktig reform som vi vill se. av godstrafiken går på lastbil på vägarna. Vi behöver reglera den. har vi inget reglermedel över huvud taget, men vi skulle behöva ha något styrmedel. Vägslitageavgiften uppskattas av såväl åkare här i som fackföreningar som gynnar jobben. Vägslitageavgift finns i många andra länder. Det gör att många åkare från andra länder kan köra här och konkurrera ut vår inhemska åkeribransch. Det är alltså också något som gynnar jobben. Dessutom kommer man att använda sig av metoder med gps och sådana saker. Man kommer att få en tydligare reglering av branschen och reglera arbetsförhållandena bättre, så att sunda företag inte heller av de anledningarna konkurreras ut. Dessutom är det ett klimatincitament som kan gynna att vi får lite mer av de över till järnväg i stället. Det är helt orimligt att man ska kunna räkna till 1 000 lastbilar vid en punkt utanför när vi har en klimatkatastrof som står bakom hörnet. Det måste alla hålla med om. Jag vill därmed yrka bifall till den rödgröna budgetmotionen. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under § 8.) betänkande 2014/15:FiU11 Höständringsbudget (prop. 2014/15:2) 116 (SD): ställer sig bakom de flesta av de justeringar regeringen föreslår i sin höständringsbudget. Dock finns ett antal poster där vi avviker från regeringen och därför föreslår ändringar av anslagen i propositionen. Till att börja med anser att den besparing som regeringen föreslår inom utgiftsområde 23, anslag 1:18, är en dålig prioritering och fel väg att gå. Vi tror på en stark och levande svensk landsbygd. ser att det finns näringar som kan blomstra på landsbygden och att avfolkningstrenden kan motverkas genom att skapa optimala förutsättningar för tillväxt och sysselsättning i landsbygdsmiljöer. Vi motsätter oss därför regeringens nedskärning i anslag 1:18. Vidare skriver regeringen under utgiftsområde 8, Migration ”Regeringen bedömer att betydligt fler personer än vad som tidigare beräknats kommer att söka asyl i .” har också skrivit upp sin prognos för antalet asylsökande i . Man har gått från 57 000 till 80 000 och slutligen till 90 000 asylsökande. ligger prognosen på 80 000–105 000 asylsökande, en siffra som sannolikt kommer att justeras upp. Det är mer regel än undantag att invandringens volymer kraftigt underskattas, vilket är ett problem i sig. Men det mer relevanta i sammanhanget är att regeringen nu som ett brev på posten aviserar i sin höständringsbudget att man behöver tillskjuta ytterligare medel, , för att finansiera utgiftsområde 8 – detta till trots att det svenska folket i en hel valrörelse fått höra vilken ekonomisk vinst massinvandringen varit för . I stället får vi nu bevittna hur regeringen kommer med mössan i handen och ber om mer pengar av de svenska skattebetalarna för att finansiera den påstått lönsamma invandringen. Hur går det ihop? Jag kan bara konstatera att regeringen lovade det svenska folket guld och gröna skogar, men allt man fick var mer invandring. Politik handlar om prioriteringar, och det är bestämda inställning att effekten av varje satsad skattekrona ska maximeras. Detta kan vi göra genom vårt budgetförslag om att avsätta betydande resurser till internationella organ såsom UNHCR och därigenom för mindre medel hjälpa betydligt fler. Vi prioriterar dem som har det sämst ställt och är kvar i krisländerna och närområdena och inte har möjlighet att ta sig till ett av världens nordligaste länder för att söka asyl. Vi prioriterar att barn, gamla, kvinnor och män får tak över huvudet, skydd, vatten, mat och medicin. Tio personer som får skydd i närheten av sitt hemland är bättre än att en person får uppehållstillstånd i . regeringars misslyckade integrationspolitik till trots verkar emellertid den nya regeringen landat tryggt och säkert i sitt beslut om att fortsätta utför på samma inslagna väg. På utgiftsområde 13, anslag 1:1 Integrationsåtgärder, lägger regeringen på utbetalning av sfi-bonusen, en satsning som avvecklades på grund av att den inte i tillräcklig grad bidragit till att fler nyanlända invandrare snabbare lär sig svenska. Att anslå ytterligare medel till en misslyckad och därför avskaffad integrationsåtgärd är inte bara oklokt och paradoxalt utan också ett respektlöst sätt att hantera skattebetalarnas pengar på. I det fall personer enligt nuvarande regelverk är beviljade bonusen men resurserna tagit slut menar att regeringen bör omfördela medel inom anslaget i stället för att skjuta till resurser. prioriterar satsningar som lagar hålen i välfärden, tar till vara landsbygdens potential, förbättrar vårt företagsklimat och ger oss ett rättsväsen att räkna med. Därför yrkar jag bifall till reservation. 117 (S): ska vi debattera någonting som är långt mycket mindre dramatiskt än vad det förra ärendet var. Det är pengar som oftast redan är förbrukade, det vill säga det man inte kunde förutse när man lade fram budget. Därför måste man nu tillföra pengar dels genom omfördelning, dels genom att man ibland har det finansierat från annat håll. är det sådana saker som varierar lite grann . Det här fallet gäller de största posterna sjukskrivningskostnader som har ökat och flyktingmottagandet som har ökat. Sedan finns en rad mindre punkter där det har ökat och där man försöker att täppa till det. Det finns ytterligare två saker och speciellt en som sticker ut som är mer extraordinär som vi inte har i varje ändringsbudget. Det gäller förändringarna i det säkerhetspolitiska läget som uppstod . Det innebär att vi har betydligt högre kostnader för sådana saker som förbandskostnader, krigsmateriel och kustbevakning. Det har ökat med anledning av den operation som var i . Dessutom tillförs ersättningar till räddningstjänster mycket på grund av skogsbranden i . Med det yrkar jag bifall till utskottets förslag i betänkandet och avslag på reservationen. 118 (M): Efter den långa debatt vi har haft här om finansutskottets betänkande nr 1 är detta betänkande och höständringsbudgeten kanske inte lika spännande. Jag delar i stort den beskrivning som föregående talare gjorde av läget. Höständringsbudgeten är framför allt till för att kunna göra uppdateringar och förändringar i den budget som rullar . Det handlar ganska mycket om regelstyrda förändringar, sådant som sker med någon form av automatik. Det innebär att vi i allmänhet avstår från att ha synpunkter på den typen av förändringar av ramar och anslag som regeringen föreslår i höständringsbudgeten. Det är i själva budgetpropositionen och behandlingen av den som man lägger fast inriktningen på politiken och det är då vi debatterar innehållet i politiken. Därmed presenteras vårt motsvarande helhetsalternativ i vår budgetmotion. Det finns dock en liten detalj i höständringsbudgeten som är värd att nämna och som har föranlett det särskilda yttrandet som finns i betänkandet.