prot · H10983 · 2014-03-13 00:00:00 — Många tror att om det blir ett kontaktförbud kan man känna sig trygg, men det är snarare en falsk trygghet. Jag tycker att det behöver göras mer. Regeringen har sagt att man ska utvärdera det särskilt utvidgade kontaktförbudet med att någon tilldömts elektronisk fotboja, men det finns faktiskt ingenting att utvärdera, för som sade i sitt anförande har ingen blivit tilldömd fotboja. Jag vill återkomma till vittnesstöden. Jag har tagit upp det , för det är en oerhört viktig fråga för våra ideella krafter vid landets brottsofferjourer. De vill ha besked från regeringen och regeringspartierna. Den verksamheten är oerhört viktig, och de känner att de gör en stor insats genom att stödja vittnen och brottsoffer i själva rättsprocessen. Jag skulle vilja att svarade på det. 18 (FP) replik: Jag börjar med det sista. Jag ser gärna att vi går fram i ett snabbspår, att vi snabbt kommer framåt. Jag tror att det finns enighet i kammaren om vi verkligen sätter oss ned. Inte ett enda fall har utdömts. Det beror inte bara på att det var upphandlingsproblem med apparaterna, utan det är för hårt åtskruvat. Sedan får de säga vad de vill från olika organisationer. Frågar du mig tycker jag att om man har besöksförbud och bryter mot det en och två och fem gånger så är det bara att sätta på bojan på en gång. Vad är problemet? Det är ett fritt land. Man kan avstå från att trakassera folk, och då är det inget problem. Kom ihåg att bojan är till för att personen inte ska vara i brottsoffrets skyddsområde. Man har hela övriga världen att välja på, inklusive och , om man vill vara någon annanstans. Men i närheten av brottsoffret får man inte vara, för vi sätter brottsoffret i centrum. Det är dags att tala klarspråk. Sedan gällde det vittnesstöd. Vittnesstöd har finansiering och stöd från många håll. Om det drivs av brottsofferjourer har det sin näring från , och det finns ett regelverk som återger och som jag tycker är fullt relevant att ifrågasätta. Jag vill att det ska finnas överallt. Det finns kommuner som ger resurser till det, förutom att de ger resurser till brottsofferjourernas övergripande verksamhet. Vi ska komma ihåg att när det gäller de människor som finns och alltid har funnits i de sociala skymningsmiljöerna runt om i vårt land är det en uppgift att hjälpa dem, både våldsutsatta kvinnor och brottsoffer i allmänhet. Det är klart att de kommuner som inte sköter det här och bygger hockeyhallar i stället har prioriterat fel – nu vet jag inte om det var ett exempel från . Som liberal tycker jag att man har fattat felaktiga beslut. Det finns ingenting som är så viktigt som att hjälpa våldsutsatta människor. Här pratar vi om sociala orättvisor i stor skala, särskilt med tanke på hur det drabbar folk. Det är inte de välbeställda som drabbas mest av våld, utan de socialt utsatta. 19 (KD): Rättskedjan bör genomsyras av ett brottsofferperspektiv. Detta innefattar, som många varit inne på, ett respektfullt och korrekt bemötande av de aktörer man kommer i kontakt med som brottsoffer samt upprättelse genom att rättsväsendet gör sitt yttersta för att klargöra skuldfrågan, utdöma rättvisa straff och se till att skadestånd betalas ut. Hanteringen av brott mot ungdomar är vårt skyltfönster mot den generationen. Fungerar det inte när man gör sin anmälan hos polisen, fungerar inte åklagarnas och domstolarnas insatser, då skadas förtroendet, vilket är väldigt farligt. Det är viktigt att förtroendet stärks, inte undergrävs. Stödcentrum för unga brottsoffer har dessutom visat att det finns en förhöjd risk för att unga själva blir brottslingar när de utsätts för brott och inte får stöd. Det är därför av stor vikt att brott mot unga tas på största allvar. De som drabbas av svåra våldsbrott mår bättre om de tidigt efter brottet får hjälp. Förvirring och kaos är vanliga och helt naturliga reaktioner hos brottsoffer. Tyvärr förstärks ofta dessa inre tillstånd av yttre kaos. Många brottsoffer vet inte när, hur och av vem de kan få hjälp. Samordningen är ofta bristfällig mellan olika instanser såsom sjukvård, polis, rättsväsen, brottsofferjour, försäkringsväsen och socialförsäkring. Därför återkommer vi allihop här inne till att information och bemötande är A och O, vilket också berörs i många motioner. För den som anmäler ett brott är det viktigt att det finns bra hjälp. Vi kristdemokrater har föreslagit att en stödperson ska placeras på polisstationer. Det bör helst vara en person från brottsofferjouren eller annan förening, men det kan också vara en socialsekreterare från kommunen. i län var först i landet med en enhet som lade fokus på brottsoffren. Den består till hälften av poliser och till hälften av civila, bland annat psykologer, jurister och kriminologer. Syftet med enheten är att utveckla hela myndighetens brottsofferstödjande och brottsförebyggande arbete samt att utveckla alla anställdas arbete i dessa frågor. Det handlar om att utveckla arbetsformer, finna rutiner, bedriva utbildning samt genomföra kartläggningar och utvärderingar. Det som har visat sig i är att relativt små förändringar i polisens arbetssätt kan göra stora skillnader för brottsoffer och för att de ska orka igenom en utredning. Exempelvis kan polisen hålla förhör hemma hos brottsoffret. Informationen kan bli bättre. Som också var inne på är det viktigt att man får information. När man får information om att en förundersökning har lagts ned ska man också få information om att det går att begära omprövning eller överprövning av beslutet, tycker vi. Det sker inte . Det är också viktigt att de som polisanmält brott rutinmässigt erbjuds kontakt med brottsofferstödjare. Det görs , men det görs direkt efter att man utsatts för brott. Kanske är det senare som man känner att man inte riktigt kommit över händelsen. Därför tycker vi kristdemokrater att det är viktigt att man får en återkoppling, kanske , då någon ringer och berättar vad som har hänt med ens ansökan och man återigen får frågan om man vill träffa en brottsofferstödjare. Det finns många bra och intressanta motioner i detta betänkande. Som framgår av betänkandet pågår också en hel del arbete på området. Jag skulle vilja ta tillfället i akt att belysa frågan om barnahus, som de flesta har varit inne på . Vi i tycker att barnahus är en väldigt viktig verksamhet. Vi har följt frågan . Ute i kommuner där vi sitter i majoritet har vi varit aktiva och jobbat för att barnahus ska inrättas. Vi har jobbat väldigt hårt även när vi suttit i minoritet för att påpeka vikten av ett fokus på barnen. Vi har också sett till att det kom en utvärdering . Den har vi följt väldigt nära. Det som utredningen tryckte på och som vi har tagit med oss i är vikten av samverkan mellan myndigheter. Därför har vi landat i att vi talar om att varje kommun ska finnas med i en samverkan kring barnahus. Alla kommuner kommer inte att kunna mäkta med att ha ett eget barnahus. Tyvärr är de inte bärkraftiga nog. Jag ska ta ett exempel. I har det tagit arbete att lyckas få till ett barnahus som kommer att inrättas . Vad beror detta på? Jo, vi vill att de här barnen, de mest utsatta i vårt samhälle, bemöts av professionell hjälp. Då är det många delar som behövs. Polisen måste ha tillräckliga resurser och välja att prioritera ärenden som gäller barn. De får absolut inte bli liggande. Landstingen måste ha specialistläkare och sjuksköterskor som vet hur man gör de medicinska undersökningar som kanske behövs för att säkra fysiska bevis. Det finns tyvärr inte så många specialister runt om i landet heller. Vi har landat i den modell med samverkansavtal mellan kommuner och andra myndigheter som vi har fört fram i olika sammanhang. Om det är rätt modell eller ej vet vi inte, men det vi trycker på är att barnen måste vara i fokus. De som utsätts för det här måste bemötas av kompetent personal som förstår hur hemskt det de har varit med om är och också utför undersökningarna på ett värdigt sätt. Jag tycker att det är bra att vi har den här debatten . Vi har som sagt följt frågan . Det har varit en hjärtefråga för . Tyvärr är behovet väldigt stort. Det finns också ett enormt stort mörkertal. Den här frågan kanske inte löses bara genom fler barnahus. Den löses genom ett varmare och medmänskligare samhälle där vi ser våra barn, som vi varit inne på tidigare. Om de inte får hopp och förtroende för rättsväsendet och dess olika delar kanske de inte gör någon anmälan heller. 20 (V) replik: Det är bra att från pratar varmt om hur man vill jobba när det gäller våld mot barn och är positiv till barnahus, även om det kanske bara är en liten del av en större problematik. Det är bra att framhäver detta, till skillnad från företrädare, som tycker att sådana här frågor liknar symbolfrågor. Det är skrämmande, måste jag säga. Jag skulle vilja komma in på vår reservation nr 4 om rätten till skyddade personuppgifter. Som jag tog upp har det kommit en proposition till skatteutskottet om förstärkt skydd av personuppgifter för hotade och förföljda personer. Den innehåller vissa förbättringar, men när det gäller den totala problematiken för personer som behöver skydd skriver regeringen: Regeringen kommer i ett annat sammanhang att göra en övergripande översyn av dessa frågor. Har någon aning om när ett sådant förslag skulle kunna läggas på bord? 21 (KD) replik: Jag tackar för frågan. Kort sagt vet jag inte när ett sådant förslag kommer att läggas fram, men jag hoppas att det sker snart. Jag tar med mig den frågan att titta på, men den ligger mycket riktigt inte i justitieutskottet utan har hamnat i skatteutskottet. I dessa tider talar vi om identitetskapningar på nätet, människor som handlar i varandras namn och människor som startar andras Facebookkonton. Vi känner hur allmänna och offentliga uppgifter och vår öppenhet i landet är någonting som vi vill värna. Vi börjar se baksidan av det, och då är det viktigt att man tar ett helhetsgrepp. Det gäller människor som lever under skyddad identitet. Det är ett jättestort problem. Det kan vara att människor tycker att det är trevligt och tar en bild på ett luciatåg men inte vet att en del av de barn som de tar en bild på har en skyddad identitet och att den definitivt inte bör läggas upp på nätet så att fler ser. Jag tycker inte om när kvällstidningar vurmar för öppenhet, lägger ut uppgifter och säger: Så här mycket tjänar dina grannar. Offentlighetsprincipen är någonting som är väldigt bra. Men vi börjar ibland se baksidan av det och olika risker. Jag hoppas att man när regeringen nu gör en proposition också tänker på olika gränser och vikten av den personliga integriteten. Det är väldigt många som känner: Vi vill ha ett öppet samhälle, men här finns en gräns för mig. Här går man in på min personliga integritet, och den värnas inte längre. 22 (V) replik: Jag vill ta upp en annan fråga som jag betonade väldigt mycket i mitt anförande. Det handlar om de förebyggande åtgärderna. De fick nu kriminologpriset för att människor inte ska hamna i brottslighet som väldigt unga. Jag vet att kriminella nätverk och organisationer rekryterar barn som är . Det gäller att satsa förebyggande och att man ser barnen . Det är många yrkesgrupper som ser de barnen väldigt . Jag skulle vilja se större fokus där innan brott har uppkommit. Det gäller till exempel vikten av att de klarar sin skolgång och studier och också möjligheten till arbete. Vi har ett samhälle som ställer väldigt många utanför. De har inte chansen därför att de inte har fått den. Jag och menar att en prioritering av enbart ensidiga skattesänkningar har gjort att vi har stora hål och sår i vår välfärd. Det handlar om att bygga upp dessa små individer till bra samhällsmedborgare. Det är alldeles för mycket snack om repressiva åtgärder. Det har jag hört från talarstolen. Hur viktigt är det för ? Ni är uppe i debatten och frågar oss: Hur ska ni klara detta? Vi ser att det finns sprickor här. Hur ser ni på att vi har skola, vård och omsorg som ser dessa människor och tar hand om dem, och då speciellt småbarn, på ett väldigt tidigt stadium? 23 (KD) replik: kan man tycka att och Vänstern kanske är de partier som står längst från varandra. Men när vi talar om det brottsförebyggande arbetet – som jag ofta belyser i mina anföranden, och som ofta belyser i sina anföranden – tycker jag, precis som vi sitter bredvid varandra i utskottet, att vi står varandra ganska nära. Det är någonting som vi ska ta med oss. Det är viktigt att alla unga känner att de har en möjlighet och att de aldrig är uträknade. Om de kommer lite på fel väg finns det någon som hjälper till och rättar in. De ska känna att de alltid har en rätt till en andra chans. Om jag ska tänka tillbaka lite på var det starkaste möte jag haft när jag träffade några killar på i . De sade till mig: Det är kanske inte så konstigt att vi går in i kriminella gäng, för det är i varje fall någon som ser oss. För oss är det lättare att gå in i ett kriminellt gäng än att få ett jobb. Det är det som jag vill att vi trycker på. Om det är känslan finns det väldigt mycket mer att göra. Det är någonting som jag tar med mig när jag tittar på budgeten och ska prioritera förslag. Vi jobbar väldigt mycket inom med vad som är viktigt. Den känslan som de killarna har får de inte ha. De får aldrig känna att de är uträknade. De ska känna att de har stöttning. Jag vill avslutningsvis säga att det brottsförebyggande är väldigt viktigt. Där tycker vi lika. Sedan måste hela rättskedjan fungera. Jag blir otroligt upprörd när jag ser hur kriminella gäng använder sig av personer som är för att de vet att de inte är straffmyndiga. Vi ska absolut inte sätta dessa unga i fängelse. Där har vi varit väldigt tydliga. Däremot måste man markera allvaret. Vare sig du är eller måste du få hjälp tillbaka när du gör någonting fel. Det är vad det handlar om. Det handlar inte om att straffa utan om att hjälpa. Vi måste titta på: Hur hittar vi rätt straff för dessa unga? 24 (M): Jag valde att sätta upp mig på talarlistan igen med anledning av den märkliga och nästan oanständiga debatteknik oppositionen har valt att tillämpa här . Under mitt huvudanförande var det ingen som valde att begära replik på mig. Däremot har oppositionen i två replikskiften med andra ledamöter valt att hoppa på mig i de respektive replikskiftena. Det är ett märkligt förhållningssätt till den debattordning som ska råda i kammaren. låter påskina att jag skulle tycka att arbetet som bedrivs med barnahus är en oviktig fråga. Det har jag aldrig någonsin påstått. Det jag däremot har påstått är att det är ett märkligt sätt att förhålla sig till frågan om hur man bäst utreder brott som riktar sig mot barn att skriva fast sig i att vi ska ha en barnahusfördelning baserad på ett länsbegrepp som organisatoriskt blir alltmer obsolet. Det måste väl vara viktigast hur man effektivt bedriver arbetet. Frågan som oppositionen fortfarande inte har svarat på är om man väljer att underkänna den verksamhet som bedrivs i de fem län som saknar barnahus. Trots att man saknar barnahus har man andra samverkansformer med sociala myndigheter och polis som gör att man i vissa fall till och med har en högre lagföringsprocent. Det är en fråga som oppositionen nu har chansen att svara på. Jag ger er än en gång chansen att begära replik på mig i mitt anförande. Tas inte den chansen vill jag mena att det är ganska anmärkningsvärt. 25 (S) replik: Jag får be om ursäkt om känner sig lite trampad på tårna och tycker att vi använder ful debatteknik. Jag tycker att ska gå till protokollet och läsa sitt anförande. Det du sade var att vi socialdemokrater borde fokusera på de stora viktiga frågorna och inte hålla på med små symbolfrågor. Exakt så sade du och knöt an till barnahus. Jag trodde att du skulle gå upp i talarstolen och be om ursäkt för att du uttryckt dig så slarvigt. Innerst inne tror jag inte att det finns någon som kan tycka att jobba med barn som utsätts för våld och sexuella övergrepp är en symbolfråga. Det tror jag inte att det finns någon person med hjärta som känner. Jag tycker att du ska läsa protokollet. Det var så du sade. 26 (M) replik: Vi skulle möjligen kunna läsa det protokollet tillsammans. Då skulle vi få se att jag började mitt anförande med att säga att det nog inte finns någon i denna kammare som tycker att barnahus är oviktiga eller att de gör ett oviktigt arbete. Det är snarare tvärtom. Det jag menar när jag säger att man måste fokusera på de stora och viktiga frågorna är hur man effektivast utreder den här typen av brott. Det ni gör är att skriva fast er i en organisationsmodell som inte har någon djupare förankring i den verklighet och de problem som finns i arbetet. Jag har fortfarande inte fått svaret på frågan. Väljer ni att underkänna den verksamhet som till exempel bedrivs i där lagföringsgraden är ? Där har man inget barnahus. Men man har ändå en effektiv verksamhet som finns nära och är tillgänglig för dem den berör. I grunden måste frågan om barnahus eller inte handla om att det finns poliser med kompetens för att bedriva barnutredningar. Att säga att man får bättre tillgänglighet bara för att vi säger att det ska finnas ett barnahus i varje län bottnar inte i någonting. 27 (S) replik: Allt detta började med att vi socialdemokrater länge har motionerat om att vi tycker att det ska finnas ett barnahus i varje län. Vi tycker att det är oerhört viktigt att barn som utsätts för brott får ett bra bemötande i en väldigt trygg miljö. Regeringen kunde ha valt att säga: , vi ska vara med och aktivt stimulera att det finns ett barnahus i varje län. Men det gör man inte; man väljer att ta diskussioner som är helt onödiga. Vi kommer helt bort ifrån att diskutera barn som utsätts för brott och diskuterar i stället teknikaliteter. talar om att lagföringsgraden minsann ser bra ut på ställen där man inte har barnahus. Då har han helt missuppfattat vad detta innebär. Det handlar inte bara om lagföringsgrad. Det handlar om bemötande och om att de av våra barn som utsätts för våld och sexuella övergrepp ska befinna sig i en trygg miljö. Det ska vara minsta möjliga påfrestning trots det som de har blivit utsatta för. Jag väljer att fokusera på att tala om barn som är brottsoffer. Det tycker jag att också borde göra. Ägna lite mer tid åt brottsoffer! Det är faktiskt det som den här debatten ska handla om . 28 (M) replik: I grunden handlar det dock om hur man använder sina resurser också. Det ni gör med ert tillkännagivande är att ni säger att vi ska centralisera resurserna så att man lever upp till kraven för vad som är ett barnahus. underkänner ni de verksamheter som bedrivs , som inte lever upp till definitionen av ett barnahus men som kan ha nog så god verksamhet. Det är klart att det handlar om bemötande, men man kan inte avföra lagföringsgrad som ett kvalitetsmått i de här sammanhangen. Det måste vara viktigt hur utredningarna bedrivs och om de leder till fällande domar. Fällande domar är trots allt det som måste räknas i slutänden, och det måste väga tungt i sådana här sammanhang. Jag bor i ett stort och vidsträckt län. Vad är det som säger att förutsättningarna i mitt län blir bättre av att vi har ett barnahus med resurserna centrerade till det eller olika verksamheter som kanske inte lever upp till definitionen av ett barnahus men som har nog så kvalitativ verksamhet? Jag menar att vi inte är skickade att göra den bedömningen i den här kammaren. Det är en bedömning som bäst görs på det lokala planet. Försök inte tillskriva mig uppfattningar om att vara emot barnahus eller att ha principiella invändningar mot det. Jag har principiella invändningar mot att vi försöker skriva fast oss i en organisationsform som är aktuell. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 9 §.) betänkande 2013/14:TU11 Kollektivtrafik föredrogs. 29 (S): När jag var liten sysslade jag med truppgymnastik. Min mamma hade inte körkort då; hon har fortfarande inget körkort. Det har däremot min pappa. Naturligt tänker man då att han som pappa skulle ta ansvaret för att jag som barn skulle kunna ta mig till och från mina aktiviteter. Men så var det inte. Han jobbade nämligen som krögare och hade en helt annan dygnsrytm än övriga familjen. Min mamma tog sig överallt med buss. Om det inte fanns någon buss gick hon. Vi fick tidigt lära oss att ta oss till olika platser på bästa möjliga sätt. De som vet hur det är att bo på landsbygden eller i glesbygd vet att det på vissa orter och i vissa områden går väldigt glest med bussar. I några fall kommer det en buss , i bästa fall kommer det två och i värsta fall kommer det ingen. Man tvingas ta till sig kunskapen om olika transportmedel och planera sitt liv efter det. För oss blev kollektivtrafiken ett naturligt inslag. För egen del innebar det att jag fick åka mjuka linjen mitt med ortens pensionärer – det var för övrigt väldigt nyttigt – eller ta cykeln på kvällstid då bussen faktiskt inte gick. Bussen och andra kollektiva transportmedel är oerhört viktiga för många. Väl fungerande kollektivtrafik är en grundförutsättning för att klara både arbetspendling och resor . debatterar vi betänkande TU11 som rör kollektivtrafik. Det finns en hel del reservationer från Socialdemokraterna. Jag står bakom samtliga men yrkar endast bifall till reservation 2. Kollektivtrafik klingar inte alltid så hippt i vissa öron. Man kan fråga sig varför. Vissa har dålig erfarenhet av det. Det finns till och med de som tycker att det är pinsamt att behöva åka buss. Trots den enorma uppförsbacke som kollektivtrafiken har i vissa delar av landet är det ändå glädjande att resandet har ökat något . Min och Socialdemokraternas förhoppning är att det ska öka ännu mer . Vi inom politiken har ett viktigt uppdrag. För oss socialdemokrater är det viktigt att kollektivtrafikens roll stärks i kampen för att minska transportsektorns klimatpåverkan. Vårt kanske största uppdrag och största ansvar är att på bästa möjliga sätt bidra till att vi minskar utsläppen och försöker leva upp till klimatmålen om minskade utsläpp . Det är en uppgift som vi måste ta på största allvar. Det handlar i slutändan om vilken värld jag kommer att lämna till mina barn och till mina barnbarn. Så som det ser ut har bilen tagit marknadsandelar från mer energieffektiva transporter som buss, tåg, gång och cykel. Den utvecklingen är oroväckande. Det är ett bevis på att vi behöver jobba mer med frågan och jobba för att färre tar bilen och i stället väljer att resa tillsammans med andra. För att undvika diskussioner om bilfientlighet eller liknande är verkligheten den att vi behöver transporter, inte minst för att det är en viktig del av människans frihet att vi kan förflytta oss enkelt, hållbart och säkert. Därför är grunden i den socialdemokratiska politiken för hållbar frihet ett transportsystem som präglas av ekologisk, ekonomisk och social hållbarhet. En förutsättning för att klara både arbetspendling och resor är fungerande och modern kollektivtrafik. Vi måste växla upp. Min bedömning är att vi inte bara kan sitta och vänta på att människor ska vakna upp och inse tjusningen med att resa kollektivt. Vi måste vara mer tydliga med signalerna som vi skickar från politiskt håll så att berörda känner att det är ett prioriterat område. Vi måste öka medvetenheten hos människor och framför allt lyfta fram fördelarna med bra kollektivtrafik. Statistik över resandet visar att det är fler kvinnor än män som åker kollektivt. Det är handlar alltså om jämställdhet och jämlikhet, att alla människor i vårt samhälle ska beredas möjlighet till ett tryggt, säkert, framkomligt och bra system för att förflytta sig i och mellan städer och regioner. För att kollektivtrafiken ska vara jämställd måste den vara billig så att det inte bara är ekonomiskt starka personer som har möjlighet att nyttja den. Ökad kollektivtrafik bidrar till att våra städer och vägar blir mindre belastade med persontrafik. Och det minskar trängsel, luftföroreningar och buller i storstadsregionerna. Därför är det viktigt med insatser för att öka antalet resenärer.