prot · H109120 · 2014-06-05 00:00:00 — 1 § Aktuell debatt: FN:s klimatpanels senaste vetenskapliga rapport 1 (V): Kära åhörare och tv-tittare! på har vi en aktuell debatt om klimatförändringarna. FN:s klimatpanel IPCC med världens ledande forskare inom klimatområdet har på uppdrag av oss politiker att ta fram det vetenskapliga underlaget till oss beslutsfattare om klimatförändringarna. Beslutsfattarna är ju bland annat vi politiker i och regeringen. har klimatpanelen tagit fram inte mindre än tre tunga rapporter på klimatområdet. Dessa rapporter är de första rapporterna som IPCC har tagit fram. kom rapporten om den vetenskapliga grunden för klimatförändringar, kom rapporten om sårbarhet och behovet av klimatanpassning och kom rapporten om möjligheter att minska utsläppen. Med anledning av dessa rapporter begärde – direkt efter den andra rapporten – en aktuell debatt om IPCC:s rapport. Jag hoppas att den här debatten ska beröra alla tre rapporter som klimatpanelen har presenterat. Man kan sammanfatta klimatpanelens slutsatser med att det är mer bråttom än någonsin, både att minska utsläppen och att anpassa våra samhällen till ett förändrat klimat. Men klimatpanelen konstaterar också att det går att göra något. Det budskapet skickas direkt till oss beslutsfattare och politiker. Det är det som jag hoppas att den här debatten ska handla om, det vill säga läget för klimatet och behovet av att fatta de rätta besluten för att minska utsläppen och för att anpassa vårt samhälle. 2 Miljöminister (C): Jag vill tacka för att den här debatten har kommit till stånd. Precis på samma sätt som FN:s klimatpanel IPCC kontinuerligt behöver diskutera olika frågor och uppgradera sina rekommendationer behöver man också göra det i världens olika folkvalda regeringar och parlament. På ett sätt har gruppen av tusentals vetenskapsmän genom de senaste årens rapporter bekräftat det som vi redan vet, nämligen att läget är allvarligt. Mänskligheten gör ännu inte på långa vägar tillräckligt för att minska klimatpåverkan, framför allt inte när det gäller användning av fossila bränslen. Oavsett var man bor i världen märks nu effekterna: stormar, översvämningar, borrelia, som inte fanns i när jag gick i skolan, och fjällbjörken som sprider sig uppåt. Även här i ser vi effekterna. I de fattiga länderna i världen märks detta tydligare. Vi ser en ökad mängd av intensiva orkaner i , torrare väder i sub-Sahara-Afrika, och senast såg vi översvämningar i Bosnien. I har kommunerna börjat anpassa sig till det som händer. När skulle börja bygga ett nytt bostadsområde var det nödvändigt med invallningar och att höja marknivån för för att klara det som man redan nu vet om klimateffekten. Vad som är nytt i årets rapport från IPCC är budskapen om att vi alltjämt kan vända utvecklingen, och jag vill säga det igen: Vi kan vända utvecklingen. Målet om att hålla temperaturhöjningarna under två grader finns faktiskt inom räckhåll. Det är oerhört viktigt att ha med sig det i klimatförhandlingarna som precis har ett avstämningsmöte i . samlas världens länder i i . i måste vi klubba igenom ett nytt klimatavtal för hela världen som ska gälla . roll i de oerhört viktiga internationella förhandlingarna ska inte underskattas. Vi tillhör de mest pådrivande regeringarna i världens mest pådrivande region, nämligen EU, som har åtagit sig att uppfylla de högsta bindande kraven bland industriländerna. Vi har ett mycket nära samarbete i klimatfrågorna med en rad utvecklingsländer. Vi får regelbundet förtroendet att leda svåra delförhandlingar på FN:s klimatmöten, nu senast i där jag och min sydafrikanska kollega ledde samtalen och förhandlingarna om långsiktiga skador och förluster. Vi tar täten när det gäller att gjuta liv i de finansieringsmekanismer som kommer på plats: investeringar i clean development mechanisms – snabbstartspengar, Gröna fonden – som är så viktiga för just de fattiga länderna. Vi samlar likasinnade länder i olika processer som kompletterar huvudförhandlingarna. Den globala koalitionen har arbetat med kortlivade klimatgaser. Det är en tredjedel av problematiken. Det finns ett internationell forskningsprojektet, New Climate Economy – eller Start 2-rapporten som jag har dragit i gång. Det pågår ett arbete med att fasa ut statliga subventioner till fossilbränslen. Jag är stolt, men det sätter ju också ett väldigt tryck på att tillsammans med ska leda de 50 kvinnliga miljöministrarna i vårt nätverk. Vi har faktiskt gemensamt kunnat bidra till att lösa upp knutar. Vi brukar träffas i korridorerna och ibland till och med på damtoaletten för att diskutera kniviga frågor. Allt detta bidrar naturligtvis till ett bättre förhandlingsklimat. Även i nationella termer är jag nöjd över det som vi gemensamt har åstadkommit i alliansregeringen under dessa två mandatperioder. Det finns mycket kvar att göra, men jag kan konstatera att samlade klimatambitioner var väldigt vaga när vi tillträdde 2006. Det enda som och de två stödpartierna har lämnat efter sig är en bedömning – inte ett beslut – av att utsläppen skulle minska till 2020. Utbyggnaden av förnybar energi gick i snigelfart, och bilarna i , näst efter , var de mest åldersstigna och därmed också de mest bensinslukande. finns det tydliga klimatmål, utsläppen har minskat och vi har en helt annan bilflotta, vilket är väldigt viktigt. Slutligen vill jag lyfta debatten till en ideologisk nivå när jag kommer in på de svenska förhållandena. Det är en nivå som också förklarar skillnaderna mellan våra partier och även för framtiden för oss som bor i och vill se nya jobb, en landsbygd som lever och ett som minskar utsläppen. Vänsterpartierna, V och MP, går till val på att inte ska ha någon ekonomisk tillväxt. För mig är det främmande och nästan skrämmande. Dessa förslag hotar inte bara jobben utan hotar också en grön skatteväxling. Vi vill ha skatt och andra ekonomiska styrmedel på det som är miljöbelastande, men vi vill och måste också ha tillväxt. Den tillväxten ska ske på ett miljöriktigt sätt och med hög livskvalitet. Tillväxt, herr talman, betyder till exempel jobb för unga människor. 3 (S): Den instiftades 1972 i samband med FN:s första miljökonferens, den som hölls i och där höll inledningstalet. Det var inte en slump att konferensen förlades just till . Inte minst den svenska socialdemokratin hade genom sitt arbete för internationell solidaritet, fattigdomsbekämpning och demokratibygge visat sitt engagemang för miljön. Då som är det alldeles uppenbart att de människor, de länder, de regimer som saknar respekt för människan, för människovärdet, inte heller har någon respekt för naturen och vår gemensamma miljö. För mig som socialdemokrat är miljöengagemanget enkelt. Det är något som träffar rakt i hjärtat av de socialdemokratiska värderingarna om solidaritet, rättvisa, jämlikhet och frihet. Det är en helhet, en ömsesidighet, en insikt om allas gemensamma beroende och att gemensamma utmaningar behöver gemensamma lösningar. Vad vi gör här och påverkar dagens generation och kommande generationer. Det påverkar en helhet, något vi gemensamt delar. har mycket talande uttryckt detta i en dikt: I varje bit bröd jag tar i munnen, finns alla människor hela jorden, hela himlen och alla stjärnorna ligger alla fakta på bordet. FN:s forskarpanel om klimatet, IPCC, har presenterat det största forskningsunderlag som världen sett om klimatförändringarna. Det ger den vetenskapliga bakgrunden, förändringarnas effekter och vilka åtgärder som är nödvändiga. Det går att beskriva den kunskap vi fått på olika sätt, och som feminist väljer jag ett av de mest talande. Det är nämligen de rikaste männen i de rikaste länderna som är de största utsläpparna, och det är de fattigaste kvinnorna och barnen i de fattigaste länderna som drabbas hårdast av konsekvenserna. Vi, världens länder, måste ta oss samman och minska utsläppen. Det är på oss det beror, och det är om oss människor det handlar. Vi talar om hundratals miljoner människor som drivs på flykt, om torka som minskar skördar, om sjukdomar som sprids snabbare. Beskedet från FN:s forskarpanel är tydligt. Det är mer än dags att ställa om till ett samhälle utan fossila utsläpp och utan klimatpåverkan. IPCC:s femte rapport har gett oss ett mer precist, exakt, underlag. Det gör läget allvarligare och svårare att ifrågasätta. Det går inte att vifta bort. Men den nuvarande – moderater, folkpartister, kristdemokrater och centerpartister – viftar gärna bort det egna ansvaret. De pekar hellre på andra som de menar måste göra mer. Jag menar att det är förödande. Om alla gör som regeringen och alltid pekar på någon annan händer inget. Det forskarna i FN:s klimatpanel manar oss till, lär oss, är att ta ansvar för den värld som vi fått till låns. Det faktum att den första delrapporten i den femte klimatrapporten presenterades i ser jag som en signal och en passning till att ta ett större ledarskap såväl här hemma som i EU och i de internationella klimatförhandlingarna. Egentligen är det ganska enkelt. Ja, så sade i en TT-intervju. är professor vid i , expert på ekonomiska styrmedel och en av författarna till del om de politiska styrmedlen. Han sammanfattade vad som behövs på följande sätt: Det krävs ett rejält pris på koldioxiden, plus satsningar på förnyelsebar energi. var först i världen med att införa skatt på koldioxid, och vi har unikt bra förutsättningar för det förnybara. Det är för mig uppenbart att kan och ska ta ett större ledarskap i EU och i de internationella klimatförhandlingarna. Det är hög tid att växla upp! 4 (M): Låt mig börja med att tacka för att ha tagit initiativ till dagens debatt. De senaste rapporterna från IPCC, FN:s klimatpanel, ger en mycket allvarlig bild av klimatförändringarnas effekter och . IPCC inskärper behovet av skyndsamma åtgärder för att snabbt få de globala utsläppen att kulminera och därefter kraftigt sjunka. Hoppingivande är dock att beskedet från panelen alltjämt är att det är möjligt att hejda temperaturökningen så att den inte överskrider två grader. Men tiden är knapp, och det är därför viktigt att liksom världens alla länder tar sitt ansvar och för en effektiv och resultatinriktad politik. Med tanke på hur allvarliga klimatförändringarna är ägnar vi alltför lite tid i denna kammare åt att diskutera hur vi bäst kan möta klimatutmaningen. När vi väl gör det tenderar vi ofta att fastna i en väldigt snäv debatt där vi snarare träter om exakta målsättningar än diskuterar vilka grundläggande mekanismer som är centrala för att nå framgång. Vi behöver vidga perspektiven och lyfta blicken till världen utanför och EU:s gränser. Låt mig dock börja på hemmaplan. I har vi kommit en bra bit på väg mot Alliansens vision om ett utan nettoutsläpp . oljekris har vi till stor del ersatt olja med kärnkraft och biobränslen. Vi har byggt ut infrastrukturen för fjärrvärme, och dess produktion har ökat med . Vi har lärt oss att bygga mer energieffektivt och att använda energi mer effektivt oavsett om det handlar om energi som används i industrin, i jordbruket, för att värma upp våra bostäder eller för att driva våra transporter. Andelen förnybar energi har också ökat kraftigt, från blott till . ser vi en rekordsnabb utbyggnad av den förnybara elproduktionen, först och främst vindkraften. Allt detta har bidragit till att är ett mer hållbart land, ett land med lägre utsläpp men med ett större välstånd. Våra utsläpp i har sjunkit som vår bnp har vuxit med . Denna mycket positiva utveckling har drivits fram tack vare en ekonomisk tillväxt som skapat resurser för investeringar och triggat utvecklingen. Den positiva utvecklingen har också drivits fram genom att vi nationellt infört beskattning av koldioxid och inom EU fått på plats ett system för handel med utsläppsrätter. Därigenom har vi satt pris på utsläpp och dragit nytta av marknadsekonomins mekanismer. har med andra ord kommit relativt långt, men klimatutmaningen är global. Varken eller EU kan komma ens i närheten av att ensamma lösa den gigantiska utmaning som klimatförändringen utgör. Därför måste vi fundera över hur och EU bäst kan bidra. Hur bör vi utforma vår politik för att inte bara minska utsläppen innanför våra egna geografiska gränser utan globalt? Jag är övertygad om att svaret är en kostnadseffektiv klimatpolitik med marknadsekonomiska styrmedel, en politik som omfamnar förändring och som erkänner att tillväxt är en förutsättning för att lösa klimatutmaningen. Jag tror att vi alla vill att ska vara ett klimatpolitiskt föregångsland, men det är bara genom att förena sjunkande utsläpp med en stark ekonomisk utveckling som vi kan vara det. Att vara föregångsland handlar inte om att välja en väg som ingen annan vill ta. Att vara föregångsland handlar om att lysa upp en väg som fler väljer att följa. Om vi ska nå framgång inom EU, om vi ska nå framgång i FN:s klimatförhandlingar, ja då får diskussionen inte bara handla om att fördela bördor. Därför är det oerhört viktigt att fortsatt är ett föregångsland som förenar sjunkande utsläpp med en stark ekonomisk utveckling. Så kan vi få fler länder att göra ambitiösa och bindande åtaganden om utsläppsminskningar. var jag på plats på klimattoppmötet i . Förhandlingarna gick som bekant trögt, men det nåddes framgång inom vissa områden. Bland annat lyckades, som tidigare nämnt, miljöminister tillsammans med sin sydafrikanska kollega nå framgång i frågan om loss and damage, alltså hur skador och förluster orsakade av klimatförändringarna ska hanteras. I övrigt lämnade jag med en hel del frustration över att processen, som ska leda fram till att världens länder i undertecknar ett globalt avtal med bindande åtaganden om utsläppsminskningar, går så långsamt. Glädjande nog kommer det nu positiva signaler från världens två största utsläppsländer – och – som gör mig mer optimistisk. I tycks stormen ha fört det goda med sig att fler fått upp ögonen för klimatförändringarnas allvarliga konsekvenser. tycks president ha tagit initiativ till att skärpa regler som ska minska utsläppen från landets elkraftverk till 2030. I har regionala utsläppshandelssystem införts som ska bana väg för ett nationellt system. Om världens två största utsläppsländer, som tillsammans står för av de globala utsläppen, släpper sargen och kommer ut på banan skapas förutsättningar för att nå framgång i såväl de internationella förhandlingarna som det praktiska arbetet för att sänka utsläppen. bidrar bäst genom att ta rollen som föregångsland och förena sjunkande utsläpp med ekonomisk tillväxt. 5 (MP): Jag är glad att vi fått tillfälle att ha den här debatten, då vi lyfter blicken från den inrikespolitiska klimatdebatten och diskuterar de lärdomar vi kan dra av IPCC:s senaste klimatrapport, som innehåller både hopp och förtvivlan. De två första delrapporterna, om det naturvetenskapliga läget och klimatförändringarnas konsekvenser, är dyster läsning. Klimatförändringarna är redan här, och med den här takten går vi mot en uppvärmning på fyra grader eller mer. Redan under två graders uppvärmning – den gräns som världens ledare lovat att hålla sig under – ser vi allvarliga risker för människor, inte minst i form av extremväder. Vid fyra grader kan delar av planeten bli obeboeliga. Men den tredje delrapporten bjuder på hopp. Det går att bromsa klimatförändringarna. Det som saknas är inte kunskapen, tekniken eller ens pengarna. Det är vi som väljer vilken framtid vi vill ge till barn och barnbarn. IPCC ger inga rekommendationer, utan de ger kunskap – gör vi så här händer det här. Sedan är det en politisk fråga vad vi gör med den kunskapen. Hur stora utsläpp vi accepterar beror på hur stora risker vi är beredda att ta med barnens framtid. Vill vi till exempel ha två tredjedelars chans att klara tvågradersmålet får vi släppa ut ytterligare kol det här århundradet. Men med dagens takt slår vi i taket om sisådär , och sedan får vi inte släppa ut någonting alls. Då är det slut. Vill vi liksom jag ha större marginaler när världens framtid står på spel slår vi i taket ännu tidigare. Börjar vi däremot minska utsläppen med en gång kan vi i stället ställa om samhället under mer ordnade former, en omställning som dessutom kan skapa många möjligheter. Utsläppen kan fås att minska på många sätt, och IPCC:s genomgång visar att det inte råder någon brist på politiska verktyg. Hela listan skulle ta upp hela talartiden, men bara för att ta ett intressant exempel vill jag nämna att de framhåller att skatter på bensin och diesel minskat utsläppen från transportsektorn i . Dessa skatter har enligt IPCC dessutom fördelen att de i första hand träffar höginkomsttagare, medan låginkomsttagare betalar en mindre andel sett till sin inkomst. IPCC visar att tvågradersmålet i högsta grad är möjligt att nå och faktiskt inte ens är så förfärligt dyrt. Med en kostnadseffektiv klimatpolitik minskar tillväxten jämfört med om vi inte hade gjort någonting. Det innebär att de som lever då bara beräknas bli 5,2 gånger rikare än vi i stället för 5,5 gånger rikare som de hade blivit annars, om klimatförändringarna inte hade funnits och vi följaktligen inte behövt göra någonting åt dem. Men klimatförändringarna finns och kan bli riktigt kostsamma, så 5,5 gånger rikare hade de inte blivit i vilket fall som helst. Hur hårt klimatförändringarna kan slå mot ekonomin har IPCC inte ens lyckats räkna på, men det är oerhörda summor som ligger i vågskålen. 0,06 procentenheters lägre tillväxt känns som ett rätt rimligt pris för att undvika att delar av planeten blir obeboeliga. Är man tillväxtfientlig då? Varsågod i så fall! Och även om vi av olika skäl inte skulle kunna eller vilja välja de allra billigaste lösningarna – kanske för att de för med sig negativa effekter på andra områden – ska det jämföras med kostnaderna för att skjuta upp åtgärderna eller ännu värre att inte göra något alls. Det bästa vi kan göra är att agera och göra det . Hur mycket varje land måste göra beror på hur vi ser på rättvisa. Rika länder har i allmänhet högre utsläpp än fattiga. Även om ligger rätt bra till för att vara så rikt, eftersom vi har goda förutsättningar för förnybar energi och var tidigt ute med klimatpolitik, är våra utsläpp fortfarande ohållbart höga. Vi som byggt upp vårt välstånd genom att fylla atmosfären med koldioxid kan knappast peka finger åt länder som vill göra samma resa som vi en gång gjorde och vars utsläpp dessutom till stor del kommer från tillverkningen av de prylar som vi efterfrågar. Vi har ett ansvar att både minska våra egna utsläpp och stötta fattiga länder med mer pengar och teknik för en klimatsmartare tillväxt. Att ska ta sin del av ansvaret handlar inte bara om att det är det enda moraliskt riktiga, utan också om att det är vår bästa chans att bidra till ett starkt globalt klimatavtal. Vi kan inte bara åka i väg på klimatkonferenser och peka på och och säga: Lös det här och ring när ni är klara! Just nu ser det visserligen mer hoppfullt ut , då både och kommit med nya utfästelser på klimatområdet. Men det är ingen anledning för att luta sig tillbaka. Tvärtom ska vi ta vara på den positiva energi som och utspel kan ge till de internationella klimatförhandlingarna. kan vi äntligen vända spelplanen från ett läge där alla skyller på alla och väntar på att någon annan ska ta första steget till ett läge där alla länder ser möjligheterna i den gröna omställningen och inspirerar varandra genom att gå före och visa att det går. Svårigheterna i klimatpolitiken ligger trots allt inte i vad som är fysiskt, tekniskt eller ens ekonomiskt möjligt utan i vad som är politiskt möjligt. Och politiken bestämmer vi. Hur den mer konkret kan utformas hoppas jag kunna återkomma till i nästa inlägg. 6 (FP): Mänskligheten står inför globala utmaningar som klimatförändringarna, utarmningen av den biologiska mångfalden, bristen på rent vatten och spridningen av kemikalier. Alla dessa utmaningar hänger ihop, vilket inte minst blir tydligt när man läser utvärderingarna från FN:s klimatpanel, IPCC. Den samlade forskarvärldens budskap är tydligt. Klimateffekter syns redan över hela världen, vilket miljöministern har påmint oss om. Människor drabbas av torka, orkaner och översvämningar. Arter flyttar och ekosystem förändras. Livsmedelsproduktionen, vattenkvaliteten och tillgången på vatten påverkas. Hälsoeffekter för människor blir också en följd. Det krävs därför, herr talman, en miljö- och klimatpolitik byggd på globalt samarbete, kunskap, nya idéer, ny teknik och tydliga styrmedel. Det krävs en energipolitik som förhindrar den fossila användningen, inte ökar den. Att som sker öka såväl import som utvinning av olja, gas och kol för EU:s del är förkastligt. Vi ska i stället fortsätta att stadigt bygga ut våra förnybara resurser, forska, utveckla och effektivisera. I vårt långsiktiga arbete in i en värld där förnybara energikällor utgör lejonparten kommer dock kärnkraften att behöva utgöra en viktig brygga från det fossila samhället. Att som föreslå en snabbavveckling av två kärnkraftverk är därför ur klimatsynpunkt mycket allvarligt. Det som gagnar klimatet är att arbeta med att fasa ut fossilsubventionerna och arbeta pådrivande i EU och internationellt för att uppnå acceptans för ambitiösa mål, inte att vilja lämna EU-samarbetet eller satsa på en politik som genererar mer fossil användning. och regeringen har en hög ambition för det internationella samarbetet i klimatfrågorna, där EU för oss är oerhört viktigt. Vi räknar också med kraftfulla åtgärder kring de förslag som rör hållbar markanvändning och vatten som Miljömålsberedningen beslutade om i går och som kommer att levereras till regeringen. Förvaltning av våra naturresurser har bäring på klimatet. Därför arbetar vi för en fortsatt samhällsplanering med hänsyn tagen till hållbarhet. Vi tror på forskning, utveckling och grön teknik, vilket vi med all önskvärd tydlighet visat under våra regeringsår. I arbetar nu till exempel ett trettiotal myndigheter med förebyggande åtgärder, ökad kunskap och beredskap för klimateffekter. anser inte att tillväxt är fult, tvärtom. Tillväxt lyfter miljoner människor ur fattigdom och ger allt fler tillgång till social trygghet, utbildning och hälsa. Men klimatförändringar, miljöförstöring och det faktum att resurser kommer att ta slut sätter ändå gränser. Energi och resurser måste därför användas smartare utan att förstöra miljön. Men den måste bli mindre resurskrävande, mer hållbar och skapa mindre mängd avfall. Klimatförändringarna är som redan nämnts vår generations största miljöhot. För att utsläppen ska minskas i tillräcklig omfattning för att stävja jordens medeltemperatur krävs därför internationella överenskommelser som inkluderar länder med stora utsläpp som och . har vi fått besked om att det rör sig i positiv riktning. Det är viktigt att vi driver på för höga ambitioner i EU:s klimat- och energipolitik och att åtgärderna utformas på ett sätt som bidrar till att största möjliga utsläppsminskning sker för varje investerad krona. Vi bedömer därför att förslag om utsläppsminskning inom EU till 2030 ligger på den kostnadseffektiva banan för att lyckas bidra till det långsiktiga målet att hålla den globala medeltemperaturökningen under två grader. Därutöver är vi givetvis öppna för ytterligare minskning. Det handlar om utsläppsminskning som kan ske på EU-nivå i form av internationella krediter. Vi håller inte med om att det är att smita från vårt ansvar. Tvärtom, när vi bidrar till klimatinvesteringar också i andra länder får det positiva effekter på global nivå. Då blir klimatnyttan större för varje satsad krona. 7 (SD): Herr talman, tv-tittare och åhörare! ska vi debattera IPCC:s senaste rapportsläpp AR 5. Denna debatt hamnade, på gott och ont, före en betänkandedebatt om klimatpolitiken, så jag tänker spara sakpolitiken till . tänker jag i stället uppehålla mig kring en svensk klimatforskare som väckt stor uppmärksamhet runt om i världen. Han är internationellt mest kände klimatforskare med fler än 200 vetenskapliga publikationer och ett otal priser och utmärkelser att luta sig mot.