prot · H109116 · 2014-05-28 00:00:00 — Det är ett ramavtal om partnerskap. Det är associeringsavtal. De betyder lite olika saker. Det mest långtgående är naturligtvis frihandelsavtalet, liknande det som Europeiska unionen har med . Men det är ändå intressant att just de här avtalen definierar precis den utveckling av öppenhet, handel, kontakter och kommunikation som är det som har visat sig vara effektivast för att stater ska kunna lyfta sig ur fattigdom. Det här är en mycket välkommen utveckling. Vi skulle naturligtvis väldigt gärna se det här med många fler länder. Det är naturligtvis så att någonstans ligger framtidens möjligheter i att vi länkar ihop våra ansträngningar för tillväxt och utveckling, alla stater tillsammans. Därför är det glädjande att vi tekniskt sett har fyra betänkanden där vi är eniga. Vi är alltså eniga i de här frågorna. Det finns särskilda yttranden, som jag tycker är lite intressanta. De pekar på en del av farorna i det här men också på en del av möjligheterna. Vill man uttrycka det lite elakt kan man säga att de särskilda yttrandena säger: Vi tror på frihandel, men handel kan vara farligt. Så är det naturligtvis. Det kan finnas baksidor av det om det sköts på fel sätt, om det inte kopplas till politiska reformer och om man inte utnyttjar den möjligheten. För egen del tycker jag att det som ligger närmast till hands när jag läser detta är det citat som jag tror tillskrivs : Mina tvivel är mina värsta fiender. De hindrar framgångar jag kunde ha fått. Någonstans är det liksom den inställningen. Det är kanske bra att tvivla, men det är också bra att man inte låter det hindra det som man ändå känner är riktigt och rätt att gå vidare med. Den andra delen handlar om en oro för utvecklingen av mänskliga rättigheter i några stater. Det finns anledning att vara uppmärksam på det. Men det finns också anledning att använda alla möjligheter vi har till kommunikation, stat till stat men också företag till företag eller varför inte produktionschef till konstruktör, eller hur nu handeln ser ut. I alla de här kommunikationerna finns nämligen information och mänsklighet, som oftast är det som kan bidra till att förändra långsiktigt. Det har aldrig varit bra att isolera sig. Det har aldrig varit bra att sluta sig. Det har alltid varit bra att öppna sig. Jag har tidigare här i kammaren berättat om min morfar, som tidigt lärde mig detta: Knyter jag handen förlorar jag aldrig någonting ur den, men det kommer heller aldrig någonting nytt i den. Det är den inställning vi måste ha till handelsavtal, till internationella relationer och till öppenhet. Vi ska inte knyta näven. Vi ska snarare ha den öppen och acceptera att en del ramlar ur den men att vi också får mångfalt mer tillbaka. Debatten blir inte så mycket längre. Det här är i grunden en positiv dag. Vi kan unisont i kammaren säga att vi står bakom de fyra avtalen med varierande grad av samarbete med andra länder. Vi gör det gemensamt, har möjligen några randkommentarer, men de är inte avgörande. Det avgörande är att vi står upp för öppenheten, friheten och kontakten. Jag yrkar bifall till förslagen i de fyra betänkandena som vi nu samdebatterar. 131 (MP): Precis som säger står vi bakom alla betänkandena, men vi har också några randanmärkningar. tycker att samarbeten av alla slag med andra länder är bra så länge de är positiva för båda parter och också för hela befolkningen i berörda länder. Tyvärr har inte EU:s avtal alltid varit det, utan många avtal har ingåtts där det europeiska egenintresset varit grunden eller där villkor skrivits in om till exempel återtagande av flyktingar som inte får uppehållstillstånd i något EU-land i utbyte mot fördelaktigare handels- eller partnerskapsrelationer eller till och med bistånd. EU brukar ha klausuler med i avtalen om vikten av att mänskliga rättigheter respekteras, att minoriteter respekteras etcetera. Men när så inte sker händer inget. Då fortsätter vi bara som om ingenting har hänt och hoppas på att det blir bättre längre fram – av sig självt. Kanske blir det någon liten protest från den gemensamma utrikestjänsten men inte så mycket mer. Det är en fråga jag tror att vi behöver uppmärksamma och tänka på. Hur ska vi ha det framöver? EU:s gemensamma värdegrund vilar på de mänskliga rättigheterna. Det gäller också våra relationer med närområdet. Därför måste vi bevaka hur avtalen efterlevs. När det gäller de avtal vi hanterar handlar det bland annat om länder fasat ut ur eller planerar att fasa ut ur det svenska biståndet. Det är därför bra att andra relationer tillkommer som förhoppningsvis kan bidra till fortsatta goda relationer med länderna i fråga så att vi inte bara lämnar dem utan att påbörja ett nytt steg i våra relationer. Jag tänkte fokusera lite mer på i mitt anförande eftersom jag tyckte att texten i betänkandet såg lite väl rosenrött på situationen medan jag har en bild med mig från mitt senaste besök att det faktiskt börjat gå bakåt i förhållande till när utskottet var där året innan. Det är också en viktig tid för just nu på grund av det pågående valet. var det inte bara val i EU och presidentval i . Också höll presidentval. Enligt uppgift har det aldrig varit så lågt valdeltagande i modern tid. Jag vet inte när de börjar räkna modern tid. Historia reciente står det i alla fall i . Soffan och blankrösterna utgjorde , vilket är en ökning . Valet var det första av två eftersom ingen klar vinnare kunde utses i första omgången. Óscar från Centro Democrático fick mot sittande presidenten från Unidad Nacional som fick . Förutom dessa två fanns två kvinnliga kandidater och vår gröna kandidat. Vem som i slutänden blir president kan jag inte sia om eller vilka den gröna eller de kvinnliga kandidaterna kommer att hänvisa sina väljare att rösta på. är en demokrati med fria val men med stora interna problem av inbördeskrig. Det har skett många förändringar till det bättre, och landet är på rätt väg. Men fortfarande har MR-försvarare, fackligt aktiva med flera mycket svårt att vara verksamma i landet. Den dagliga säkerheten för människor är inte tillfredsställande. Det är därför viktigt att inte okritiskt ta till sig den bild som den colombianska regeringen försöker förmedla. Man måste också tala med människor i byarna, med dem som fortfarande drabbas av de olika väpnade grupper som finns kvar. Det räcker inte att staten säger att den skyddar sin befolkning när den sedan inte har kontroll över hur administrationen, polisen med flera behandlar människor på den regionala eller lokala nivån. har en lång väg att gå. Det är en svår väg att gå, och det behövs en internationell närvaro i syfte att hålla statsmakten på rätt köl. Den colombianska demokratin, och då menar jag inte bara möjligheten att hålla val, är skör. Det väpnade våldet gör sig påmint och är på vissa håll tillbaka där det tidigare varit lugnare ett tag. Borgmästare och guvernörer gör vad de kan för att hålla våldsamma och väpnade grupper lugna, men det är inte lätt. och den svenska ambassaden har ett gott rykte i tack vare det långvariga utvecklingssamarbete vi haft i landet för att stärka arbetet med mänskliga rättigheter, lämna stöd till fredsprocessen och för att vi anses agera utan egenintresse, till skillnad mot vad jag tidigare sade om EU:s olika avtal. har därför i många sammanhang begärt att ska spela en aktivare roll i det fredsarbete som pågår och också agerat för att vi inte ska fasa ut biståndet. I den senaste budgeten backade regeringen från förslaget om utfasning, mycket tack vare att de mindre allianspartierna protesterade, antar jag. Jag hoppas att en fortsättning av det svenska biståndet till för arbetet med mänskliga rättigheter och fred kommer att fortsätta även framöver. har redan tidigare framfört att vi anser att mer aktivt bör stötta fredsprocessen, bland annat genom att erbjuda stöd till förhandlingar med olika väpnade grupper. Vi menar också att det är viktigt att vara närvarande den dag träder in i postkonfliktskedet och att vi då stöder övergången till ett fredligt samhälle, vilket kommer att ta . Det är dumt att lämna när vi börjar närma oss mål. Det behövs mycket för att nå en fredlig och rättvis värld. Det är fråga om fred, försoning, konfliktlösning, fattigdomsbekämpning, skydd för minoriteter och respekt för mänskliga rättigheter. Rättvis handel är en viktig motor för utvecklingen i världen, men handel måste bygga på ett rättvist system som bidrar till att minska fattigdom, som respekterar minoriteter och urfolks rätt till sina marker och som inte skapar ökade klyftor mellan människor. Det ska vara ett system som inte uppmuntrar till rovdrift på naturresurser eller människor. 132 (FP): Redan för 3 var handel en avgörande beståndsdel för tillväxt, sysselsättning och välfärd när fenicierna från den kustremsa som är korsade , förbi nuvarande och , och kanske till och med nådde , för att få avsättning för sina produkter. Nya produkter som järn, papper och glas, tjänster som båtbyggare, idéer om navigering med hjälp av stjärnor samt språk och alfabet spreds. Språk och kultur spreds och städer byggdes längs de handelsvägar som upparbetades. Detta var landvinningar som nåddes för att några ville, vågade och nödgades ta sats för att vinna okända marker. När vi nu debatterar partnerskap, frihandel, associeringsavtal och samarbete är det för att vi vill fördjupa vårt samarbete med länder just för att nå nya landvinningar. mellan och och är ett sådant exempel på att stärka det ekonomiska samarbetet samt ömsesidig handel och ömsesidigt utbyte av idéer och teknik. Vi ska komma ihåg att under finanskrisen klarade sig många länder i betydligt bättre än och . Ett handelsavtal utgör inom dessa områden ett komplement till det bredare politiska samarbetet mellan länderna. Det innebär mer handel, mer investeringar, mer av det som skapar tillväxt och välfärd, vilket både och så väl behöver. Det stöder också de demokratiska processerna. nämnde i sitt anförande många av de synpunkter vi måste ta med oss inför diskussionerna med exempelvis och andra länder. Även om är ett så kallat högremedelinkomstland är klyftorna mycket stora. Fattigdomsbekämpning är ett av de områden som nuvarande administration arbetar med som en av grunderna för de fredsförhandlingar som pågår just nu mellan staten och Farcgerillan. Men mycket återstår. Ekonomisk tillväxt är viktig, och detta handelsavtal kan ge en möjlighet till det. I spåren av presidentvalet återstår en andra omgång mellan sittande presidenten och utmanaren Zuluaga, med en möjlig utgång som kan stoppa fredsförhandlingarna. Valet kanske handlar om en fortsatt väpnad konflikt eller fortsatta fredsförhandlingar. Det är viktigt att är medvetet om detta och kan sätta sin press på förhandlingarna som måste fortsätta i . Vi ska för övrigt hålla ett seminarium i , –12 i Mittpoolen, där vi ska diskutera alternativen. Alla är välkomna att lyssna och diskutera. MR, demokrati, rättsstatens principer samt nedrustning och icke-spridning är viktiga delar av de avtal vi nu debatterar. Eftersom kritik emellanåt riktas från organisationer som har till uppgift att bevaka just dessa frågor är det angeläget att dylika klausuler finns med. Angående associeringsavtalet med är syftet, förutom handel, att fördjupa den politiska dialogen och samarbeta på andra plan. Det finns en stor variation mellan länderna i vad gäller demokratiska institutioner, ekonomisk tillväxt, fattigdom och rikedom, våldsförekomst med mera, saker som vi vill bidra till att förändra. För att kunna förändra måste vi ha en viabel dialog. En sådan uppkommer och underlättas genom handel; det visste redan fenicierna. Att region avtalar med region är intressant ur flera aspekter. bildades en kortvarig federation mellan flera av länderna i , vilket avspeglas i deras flaggor som symboliserar de två kustremsor som flera av länderna har med mellanliggande landremsa. Just detta att de har två kuster har en djupare innebörd när flera av dessa länder sträcker sina armar mot , främst mot men också, som vi nu hört, mot . Om vi anser att dialog är nödvändig för att få till stånd förändringar inom många områden anser i alla fall jag att EU är en bättre part i sådana samtal och förändringsinitiativ. Jag har vid ett flertal tillfällen rest i regionen och samtalat med parlamentariker och regeringsföreträdare om de olika både bekymmer och behov som finns i regionen. Fattigdom, våld, vapen och droger är några av dessa bekymmer. Senast träffade jag och , fast inte , utrikesminister som var här på kort besök för att berätta mer om de utmaningar som står inför. Det är viktigt att vi på olika sätt kan stödja dem. De Grulacambassadörer som finns i träffar jag ofta. Deras respektive regeringar är oerhört angelägna om att få till stånd bättre förbindelser, där handel är en viktig komponent, på lika villkor för att få tillväxt och därmed ökad välfärd i sina länder. Frihandelsavtal, partnerskapsavtal, ramavtal och associeringsavtal – det gäller att hålla tungan rätt i mun – är nycklar till ett fördjupat samarbete mellan länder och viktiga steg till ekonomisk tillväxt och ökad välfärd. 133 HANS (V): Vi diskuterar en rad olika handelsavtal av lite olika karaktär med en rad länder på egentligen tre helt olika kontinenter. Jag måste inledningsvis säga att jag är lite förvånad att när vi diskuterar handelsavtal som kommer att ha stor betydelse för svenska företag, för ekonomi och kanske framför allt för företag och människor i de länder som är berörda är intresset i riksdag inte direkt översvallande. Jag kan konstatera att inte är här. Det är väl logiskt. Men jag konstaterar också att ytterligare ett par partier har valt att inte delta i diskussionen. Det beklagar jag. Handel spelar en central roll för ekonomi, för ekonomin i världen och den ekonomiska världsordningen. Vi ser hur utbyte och handel med varor och tjänster skapar arbetstillfällen och enorma vinster. Vi ser att handeln skapar resurser men att handeln också omfördelar resurser, ibland på ett negativt sätt, från syd till nord, från de redan fattiga till de rika, från kvinnor till män. Orättvisa handelsvillkor och ojämlika möjligheter att delta i världsekonomin är en av huvudförklaringarna till att klyftorna är stora på vårt jordklot. Därför är det centralt för att handelspolitiken måste spela en central roll i den breda utvecklingspolitiken. Den måste grunda sig i PGU:s perspektiv, rättighetsperspektiv och de fattigas perspektiv. För oss är målet en solidarisk handelspolitik. Vi vill bygga rättvisa handelssystem som bidrar till att minska fattigdomen, öka jämställdheten mellan män och kvinnor, skapa en hållbar utveckling och öka inflytandet för syd över sina naturtillgångar och resurser. För oss är handel i det arbetet ett viktigt medel, men inte ett mål i sig. Möjligheterna att delta i det internationella ekonomiska utbytet och handeln ser väldigt olika ut. Det får konsekvenser. Det som i ibland kallas frihandel innebär alltför ofta en frihet för dem som har makt och resurser att exploatera och utkonkurrera dem som har mindre makt och mindre resurser. En småbonde från som plöjer sina fält med en åsna och som helt saknar tillgång till moderna utsäden eller subventioner från sin regering konkurrerar såklart inte på lika villkor med ett hårt subventionerat tyskt industrijordbruk. En bondeledare från som jag träffade beskrev det vi kallar för frihandel så här: Det är som att låta en åsna slåss med en tiger, om man först bundit benen på åsnan. Det ligger någonting i det och de perspektiv som man har i syd på handelsfrågorna. Därför är det självklart för mig som vänsterpartist att stå upp för att om handeln ska kunna ske på rättvisa villkor måste också de fattigaste länderna få fördelar och ett större handlingsutrymme att själva utforma sin handelspolitik och själva avgöra vilka näringar som ska avregleras och öppnas upp för internationell konkurrens och när. För oss är det självklart att länder i , och ska ha samma möjligheter som vi haft i så att de på sina egna villkor och genom demokratiska processer kan besluta om när de vill öppna upp sin ekonomi och hur det ska ske. Men handel och handelsregler påverkar inte bara människor i syd. ekonomi är en liten handelsberoende ekonomi. Det talar vi rätt ofta om här i kammaren. Men ett handelssystem som bygger på konkurrens med lägre löner, urholkad miljöhänsyn och nedrustat socialt ansvarstagande kommer att slå hårt mot vårt land. Det kommer inte att vinna på. När kapitalet och företagen agerar globalt behöver också arbetet för fackliga rättigheter, för miljöhänsyn och socialt ansvarstagande bedrivas globalt i allt större utsträckning. Arbetet i , , har på många sätt lamslagits . Vi ser i stället hur en rad länder och regionala samarbetsorganisationer väljer att gå vidare med olika former av regionala och bilaterala handelsavtal. Jag beklagar denna utveckling. Jag tycker att det skulle vara betydligt bättre om vi kunde få ett globalt arbete med handelsfrågor där vi gemensamt globalt kunde hitta spelregler som gäller för alla länder. Det stora problemet med utvecklingen där vi går mot mer och mer av regionala och bilaterala handelsavtal är att det sker en tydlig maktförskjutning i förhandlingsrummen, från de fattiga länderna till de rika länderna, från syd till nord. Vi kan ta de handelsavtal som vi nu diskuterar som ett konkret exempel. Det är självklart så att man på i inte har samma kapacitet som att genomföra förhandlingar. Det är självklart tuffare i ett land som att sätta sig in i alla detaljer i ett omfattande handelsavtal, i synnerhet när EU bestämmer sig för att språket man ska förhandla på ska vara engelska. Här finns en ojämlikhet redan vid förhandlingsarbetet. Frihandelsavtalen med bland annat , och har under processens gång fått hård kritik av enskilda regeringar, men framför allt från sociala rörelser och det civila samhället i både och . Avtalet med och skulle ursprungligen ha omfattat hela den så kallade andinska gemenskapen. Men förhandlingarna med och försenades på grund av den kritik som fanns från regeringarna i dessa två länder. Då valde EU att i stället splittra ett fungerande regionalt samarbete och gå vidare med förhandlingar med bara och . Vi pratar ofta här i kammaren om vikten av att understödja regional handel. Hur gör vi det när vi splittrar ett fungerande regionalt samarbete och försvårar för länder i en region att handla med varandra genom att vi tecknar handelsavtal med två länder men väljer att lämna två andra länder utanför? Vi har med oro sett hur frågor om mänskliga rättigheter inte tillräckligt har beaktats i handelsförhandlingarna. Jag tycker att på ett förtjänstfullt sätt har beskrivit dilemmat och utmaningarna i ett land som . Jag vill kort beskriva utvecklingen i , ett land som jag besökte som valobservatör vid landets presidentval. är ett land där det har genomförts kupper . Det är det land på jordklotet som toppar statistiken när det gäller mord på civila, mord på MR-försvarare, journalister, fackföreningsaktiva och hbtq-aktivister. Det skapar ett problem och ett dilemma. Hur kopplar vi ihop handelspolitiken med frågan om mänskliga rättigheter? För mig är det en självklarhet att handelspolitiken aldrig får vara en frizon för frågor om mänskliga rättigheter. Jag tycker på något sätt att det är orimligt att EU kravlöst ska öppna upp sina marknader för företag som har som affärsidé att förvägra sina anställda fackliga rättigheter. går de till och med så långt att de avskedar människor, förföljer människor och i värsta fall till och med mördar dem för att de har krävt denna grundläggande mänskliga rättighet. Det är problematiskt att vi kravlöst ingår avtal med länder där regeringarna inte skyddar den grundläggande mänskliga rättigheten att få organisera sig på sin egen arbetsplats. Förespråkarna för avtalen säger att de innehåller flera ben och att ett av benen är politisk dialog. När de här avtalen nu snart är på plats tycker vi i att det är i högsta grad centralt att diskussionen om möjligheten till politisk dialog inte bara blir retorik utan också verklighet. Det är viktigt att och EU använder den politiska dialogen och möjligheten till den samt att vi står upp för de viktiga frågorna om fackliga rättigheter, om ursprungsbefolkningens rättigheter och ett hållbart nyttjande av resurser. De här sakerna har uttryckt i sina särskilda yttranden till två av avtalen. 134 (M) replik: Jag tror att vi ska vara klara över att handel oftast bygger på en frivillig överenskommelse mellan två parter, en som säljer och en som köper. Just att det ska vara frivillighet kommer naturligtvis också att kräva att man har likformiga regler, att man har en likhet i hur handeln går till. Därför är det viktigt att konstatera att den här typen av handelsavtal är tänkta att skapa lika förutsättningar så att det blir en affär till nytta för båda parter. Jag inser att det kan finnas informationsproblem. Det kan finnas kunskapsproblem, och det kan finnas ett antal andra problem på vägen. Men någonstans måste vi bestämma oss för om vi ska se handelsavtal som en belöning när allt har uppnåtts, eller om vi ska se det som en möjlighet för dig att bygga på de krafter som tar dig från problemen. För oss är det enkelt att säga att handel nästan är ett mål i sig eftersom det öppnar för kontakterna, öppnar utbytet och öppnar informationen. Det öppnar upp länderna för varandra. Och det leder till att man får de frivilliga avtalen. Jag har en fråga till . Jag blev nämligen inte riktigt klok på detta. kritiserar att WTO inte har lyckats göra en överenskommelse och säger att det är jobbigt att det i stället blir bilaterala förhandlingar – eller vad man nu kallar EU mot länder med många länder på den ena sidan och några få på den andra. Borde vi avstanna alla bilaterala förhandlingar i väntan på att WTO kommer med den stora lösningen? Är det ändå inte en bra idé att vi försöker undanröja de handelshinder vi har för att länderna ska kunna utvecklas, få informationen, få utbytet och få möjligheten att få kontakter? 135 HANS (V) replik: Utgångspunkten för mig när vi diskuterar handelspolitik är att lyssna på länder i syd och deras önskemål. Det är uppenbarligen så att länderna som berörs av handelsavtalen i de flesta fall har en demokratisk ordning. I den mån man har demokratiskt valda parlament har man beslutat att ställa sig bakom handelsavtalen. Därför väljer också att stödja handelsavtalen, av respekt för det som länderna i syd har sagt. Men det är tveklöst så att om jag skulle få välja hade jag hellre sett globala handelsavtal framför den uppsjö av regionala och bilaterala handelsavtal som vi nu ser. I det valet föredrar jag den multilaterala satsningen. Dilemmat vi ser är att det finns en maktobalans i avtalen. Men vi ser också alltmer av ett lapptäcke av avtal. Det är såklart inte bara eller EU som tecknar regionala och bilaterala handelsavtal. Det gör även och andra länder. Det innebär att det blir en snårig djungel för företag och regeringar i syd att navigera genom om de vill sälja sina produkter. Jag vill också understryka en sak. talade om vikten av frivillighet och att det ska vara lika förutsättningar när man går in i handelsavtal. Det stora problemet här, den största skillnaden i förutsättningar, ligger i att i det ena ekonomiska samarbetet – EU – har vi ett omfattande stöd i synnerhet till vår jordbrukssektor medan man inte har det på den andra sidan. Många av de ekonomier vi nu diskuterar – , , – är starkt beroende av just sitt jordbruk; det är det som ger många människor bröd på bordet och en möjlighet till försörjning. Här finns det ett stort problem. Jag kan jämföra de gårdar jag har besökt i med hur mina föräldrar har det på sin grisgård i . Det är inga lika förutsättningar där. Det är konkurrens på i högsta grad ojämlika villkor. 136 (M) replik: I en helt annan debatt skulle jag gärna diskutera EU:s jordbruksstöd, men jag tror att det leder lite för långt bort här. Jag vill dock tillbaka till frågan som jag inte fick svar på. Du sade att du skulle föredra globala överenskommelser, .