prot · H109113 · 2014-05-19 00:00:00 — När det gäller utsatta barn i behov av stöd och vård kan det till exempel innebära att kontaktar anhöriga, sociala myndigheter eller frivilligorganisationer i hemlandet för att se till ett mottagande kan ske på ett lämpligt sätt. Att barns rättigheter tillvaratas i asylprocessen är en viktig fråga för regeringen. För att ytterligare lyfta fram barnrättsperspektivet har regeringen i en proposition till föreslagit lagändringar som bland annat innebär införandet av särskilt ömmande omständigheter när det gäller barn. Det föreslås även att bestämmelsen om verkställighetshinder justeras så att det uttryckligen framgår att nya omständigheter som uppkommit i ett barns ärende efter att ett beslut om avvisning eller utvisning vunnit laga kraft inte behöver vara av samma allvar och tyngd som när det gäller vuxna personer. Lagändringarna föreslås träda i kraft . Jag ser mot bakgrund av detta inte något behov av att vidta ytterligare åtgärder. 78 (S): Tack för svaret, statsrådet! Jag har respekt för att statsrådet är förhindrad att kommentera det enskilda fallet. Prövningar ska göras av och domstolarna. Så ska det vara, och så ska vi ha det. Utifrån gällande lagstiftning är det de som prövar. Det är ingenting som vare sig eller regeringen prövar. Ansvaret för lagstiftningen är gemensam för regeringen och . Jag utgår från att både och domstolar har prövat utifrån gällande lagstiftning i dessa fall. Det är inte någonting som jag ifrågasätter. Alla fall som finns är enskilda. Det enskilda fall som jag beskriver i min interpellation visar tydligt att det enligt min uppfattning finns stora brister i lagstiftningen. Ett litet barn föds, och måste det fosterhemsplaceras på grund av att föräldrarna är svårt sjuka. De är uppenbarligen fortfarande det. Till och med den lilla brodern har fosterhemsplacerats för att de inte kan ta hand om honom. Det är detta jag känner blir så konstigt: En myndighet bedömer att föräldrarna är så svårt sjuka att de inte kan ta hand om sina barn och fosterhemsplacerar barnen utifrån den gällande lagstiftningen. En annan myndighet beslutar att de ska utvisas. Jag menar att detta ger djupt inhumana konsekvenser för de här människorna. Ett välfärdsland som har råd att ta hand om människor – i alla fall i avvaktan på att de blir friska. Det är positivt att vi får en ny lagstiftning från och att lagstiftningen skärps så att den här typen av händelse förhoppningsvis inte ska kunna inträffa igen. Fallet har öppnats igen, och jag förmodar att det blir en ny prövning och en möjlighet. Detta fall har fått stor medial uppmärksamhet. Det är inte bra att det ska behöva bli medial uppmärksamhet för att ett fall ska kunna få en ny prövning. Det kan finnas – och jag vet att det finns – många fler fall som kanske inte har fått denna uppmärksamhet. Det är klart att det behövs en ny lagstiftning. Jag ser fram emot att den lagstiftning som träder i kraft ger andra möjligheter. Jag får återkomma med några kommentarer till framtagandet av lagstiftningen i mitt nästa inlägg. 79 (S): har under en lång följd av år haft ett högt anseende när det gäller mänskliga rättigheter – kanske särskilt när det gäller barns rätt och vår syn på hur vi ska skydda barnen så långt som det bara är möjligt. Därför känns det inhumant, precis som säger, när man i det här fallet – och jag vet att det också finns andra fall – bestämmer och beslutar att skicka ut en hel familj där föräldrarna är så svårt sjuka att de inte kan ta hand om sina barn. Barnen har inte en chans att få ett värdigt liv . Också jag kommer att använda som exempel, och jag vet att ministern kommer att säga att han inte kan svara i enskilda fall. Men detta går stick i stäv med vad regeringen nu säger om hur man ser på barns rättigheter och hur man ska skydda barn. Vi talar alltså om det som står i lagstiftningen om synnerligen ömmande omständigheter. Det har visat sig att den tolkning gör inte räcker för att vi ska kunna leva upp till det vi har sagt och det vi säger om att skydda barnen. När det gäller lilla och hennes bror finns det många sakskäl till att stoppa utvisningen. fick komma till ett familjehem efter sin födelse därför att hennes mamma var svårt sjuk. Också hennes pappa var sjuk, och han hade fullt upp med att försöka ta hand om den tvåårige storebrodern. har funnits i familjehemmet . Hon är en harmonisk och lycklig liten unge som just börjar upptäcka livet. Hon börjar kunna språket. Hon kan börja säga ord, och det är på svenska. Hon förstår inte sina föräldrar – eller sin pappa, för hennes mamma är inte kommunicerbar. Hon förstår inte sin pappa därför att han talar ett språk som hon inte förstår. De har träffats , men pappans sjukdom har inneburit att de träffar som pappa och barn har haft inte har gett annat än att den lilla flickan har blivit orolig och rädd. Det har tagit tid att få henne lugn igen. Man förstår det. Om man inte har ett gemensamt språk – hur ska man då kunna känna tillit och trygghet? Det som väntar familjen , om de blir utvisade, är att två små barn ska följa med sina mycket sjuka föräldrar till ett land som inte har den specialistvård som föräldrarna behöver. Det gäller särskilt mamman, som inte är kontaktbar . Det handlar om dessa båda barn, men kanske främst om det minsta barnet, som just har fyllt . Hon har just börjat få funktioner, och det händer mycket i en tvåårings liv. Då ska hon alltså tillsammans med föräldrar som är sjuka skickas till ett land som är synnerligen osäkert när det gäller hennes och hennes familjs möjligheter att skapa sig ett värdigt liv. Det känns så fel, och det känns ovärdigt ett land som . Jag gav de här personerna som ett exempel, men vi har tyvärr för många sådana fall i . 80 Statsrådet (M): Det är bra att vi är överens om att jag inte kan uttala mig om de omständigheter som ligger till grund för bedömningen i enskilda fall, . När asylansökan prövas bedömer myndigheterna inte bara behovet av skydd utan även om det finns andra anledningar att bevilja tillstånd, till exempel omständigheter som berör familjens och framför allt barnens situation. Barn som är omhändertagna utvisas inte utan att har sett om det finns insatser att få i hemlandet. Vid alla beslut som rör barn ska särskild hänsyn tas till barnets bästa. Ett beslut om omhändertagande leder däremot inte till att man med automatik beviljas uppehållstillstånd. Utgångspunkten är att ett omhändertagande är en tillfällig åtgärd. Det finns en särskild bestämmelse i utlänningslagen som ger möjlighet att bevilja ett tidsbegränsat uppehållstillstånd till barnet och föräldrarna som vården behövs. Om behovet av vård upphör eller om syftet med vården kan tillgodoses i hemlandet saknas i princip grund för att beviljas ett uppehållstillstånd. Ett beslut om att familjen ska återvända kan fattas i dessa fall. Vad kommer då att hända nu med de lagstiftningsförändringar som vi och har tagit fram och lagt på bord? Ändringarna föreslås för att förtydliga barnrättsperspektivet och möjliggöra att fler barn ska kunna omfattas av bestämmelserna och beviljas uppehållstillstånd. Det kommer även fortsättningsvis att röra sig om en individuell bedömning av omständigheterna i varje enskilt fall. Så måste det naturligtvis också vara om vi ska stå på rättssäkerhetens grund. Men det blir upp till prövande myndighet att bedöma vilka barn som kommer att omfattas om ändringarna genomförs. De omständigheter som ligger till grund för omhändertagandet kommer att kunna tas med i bedömningen. 81 (S): i har i en rapport beskrivit ett trettiotal fall där barn far mycket illa. Det är ofta en konflikt mellan socialtjänstlag och utlänningslag i de här fallen. Det är klart att det behövs en skärpning här. Beträffande den lagstiftningsförändring som kommer måste jag ändå nämna att vi föreslog förändringar i en kommittémotion om detta. Tyvärr har det tagit att få fram lagstiftningsförändringen, och när detta behandlades i inför i förändringen föreslog vi att det inte skulle sättas någon åldersgräns. Den nya lagstiftningen har en begränsning: Den sätter en åldersgräns vid . Detta kommer att innebära en massa åldersbestämningar och problematik kring det. Vi har varit pådrivande, och vi föreslog också att lagstiftningen skulle gälla redan från . Det har man dock inte velat från regeringshåll. 82 (S): Jag ska fatta mig kort. Också jag inser att vi måste ha en lagstiftning. Men denna lagstiftning måste vara skriven så att det inte är så fritt för tolkningar som jag upplever att det emellanåt är . Jag hoppas att den nya lagstiftningen ska ge barnen skydd. Även om det enligt lagstiftningen är riktigt att personer, till och med familjer, ska utvisas måste man naturligtvis ta hänsyn till de omständigheter som de lever i. Det kan aldrig vara riktigt att vi i medverkar till att skicka barn med föräldrar som är så sjuka att de, som vi vet, inte kan ta hand om barnen och där barnen inte förstår föräldrarnas språk och inte kan kommunicera. Jag ser fram emot en lagstiftning som är mer human och där vi sätter barnen i främsta rummet och om det behövs har dem längre så att familjen är hel och frisk när den utvisas. Det som händer är inte humant. 83 Statsrådet (M): tar upp frågan om lagstiftningsförändringar och tiden det tar att genomföra förändringar. Jag tycker inte att det har tagit , givet den ordning vi har, att skapa lag, med de krav som finns på utredningar, framtagande av kommittédirektiv, tillsättande av utredningar och dessutom därefter en remissrunda, lagrådsbehandling och så vidare. Jag tycker snarare att det har gått ganska så fort, och det är bra. Det är viktigt att klara ut en punkt: Barn är barn, apropå detta med åldersgränser. Det är viktigt för deras skull, likaväl som det är viktigt för föräldrarnas och samhällets skull, att barnbegreppet är avgränsat och att vi följer den ordning som finns i samhället i övrigt. Det finns en tydlig 18-årsgräns där man övergår från att vara barn till att vara vuxen. I den viktiga fråga som handlar om återvändandet vill jag gå tillbaka till vad jag sade tidigare. Om det efter myndigheternas prövning av ett ärende står klart att det inte finns någon grund för att bevilja en familj uppehållstillstånd i ska man som huvudregel fatta ett beslut om avvisning eller utvisning. Inför det återvändandet sker ett samråd mellan och de sociala myndigheterna. Det finns inget lagstadgat krav på ordnat mottagande när det gäller omhändertagna barn med en vårdnadshavare i , som det gör när det gäller till exempel ensamkommande barn. gör emellertid en liknande bedömning när det gäller barn som är omhändertagna. Det innebär konkret att således bedömer om det finns ett ordnat mottagande i hemlandet för att familjen ska kunna återvända. kan i de fallen ta kontakt med till exempel anhöriga i hemlandet, svenska beskickningar, sociala myndigheter och frivilligorganisationer i det aktuella landet för att bedöma möjligheterna till omvårdnad i hemlandet. Det är viktigt att understryka. Om nya omständigheter inträffar, efter det att ett beslut vunnit laga kraft, ger bestämmelserna om verkställighetshinder i den utlänningslag som vi redan har möjligheter för att bevilja uppehållstillstånd, om det till exempel finns särskilda anledningar till att beslutet inte bör verkställas. Finns det inga möjligheter för barnet att få ett ordnat mottagande i hemlandet skulle detta kunna betraktas som ett praktiskt verkställighetshinder. publicerade en informationsskrift olika ansvarsområdena beskrivs och där dessutom vikten av samverkan för barnets bästa betonas. 84 (S): Man kan ha olika uppfattningar om det har gått snabbt eller tagit . Men de här frågorna väcktes , och det fanns en departementsrapport som presenterades . får vi en förändring. Jag hoppas verkligen att hänsyn kommer att tas till omständigheterna så att vi inte får fall där enskilda människor far oerhört illa, som i det fall som jag har relaterat till i min interpellation. 85 Statsrådet (M): Jag ska fatta mig kort, för jag tycker att det mesta redan har blivit sagt. Kraven på kvalitet i lagstiftningsarbetet tror jag att man ska vara försiktig med att göra avkall på. Jag har varit statsråd , och om jag kan säga någonting är det att det är väldigt viktigt, inte minst i frågor som har med barn att göra, att man är oerhört noggrann med utformningen av bestämmelserna så att man inte gör misstag längs med vägen. Det är också viktigt att komma ihåg att det finns många som har ett intresse av att yttra sig och komma med synpunkter. Ett lagstiftningsarbete kring förändringar som förs fram till bör först underkastas till exempel synpunkter från exempelvis civilsamhället eller människor som har funderingar kring de tankar som lagstiftningen är ett uttryck för. Då är det viktigt att man är noggrann. Jag tycker inte att det har tagit . Däremot vill jag säga att det är bra att vi haft denna interpellationsdebatt och fått en chans att gå igenom och synliggöra vilken stor tyngd vi lägger på barnperspektivet i asylfrågorna i . Vi är ett land som har utmärkt sig för att verkligen driva de här frågorna internationellt och som tycker att det är viktigt att andra länder kanske tar efter det som arbetar med, nämligen att försöka förbättra våra system för att avgöra asylärenden med barnets bästa för ögonen. Barnrättsperspektivet ligger alltid till grund för det arbete som bedrivs när det gäller att ta fram ny lagstiftning i . Vi har alltid från kravet på att i de produkter som lämnas från kansliet över till ha vägt in barnrättighetsperspektivet från början. Vi arbetar med ett ständigt förbättringsarbete på den punkten. Därför tycker jag att det är bra att vi har haft en diskussion här och klargjort de här frågorna. Överläggningen var härmed avslutad. 17 § Svar på interpellation 2013/14:418 om staten och kommunernas framtid 86 Statsrådet (M): har frågat mig dels hur jag avser att hantera de kommunalekonomiska utmaningarna från statens sida, dels hur jag avser att hålla ihop rikets alla kommuner och landsting utifrån de väldigt olika kommunalekonomiska förutsättningar som ges. påstår att regeringens politik har tvingat många kommuner och landsting att höja skatten. Sedan alliansregeringen tillträdde 2006 har den genomsnittliga kommunalskatten ökat . Men under det socialdemokratiska regeringsinnehavet ökade den genomsnittliga kommunalskatten , det vill säga nästan sex gånger mer under en lika . Det bör i detta sammanhang också påpekas att den dåvarande regeringen , i syfte att motverka skattehöjningar, sänkte statsbidraget för de kommuner och landsting som höjde skatten. Regeringens främsta mål är full sysselsättning. har antalet sysselsatta ökat med mer än 250 000, en kvarts miljon. Skatteintäkterna har därmed ökat, vilket skapat utrymme för ökad konsumtion som de kommunala finanserna har stärkts. Resurserna till välfärdens kärnområden vård, skola och omsorg ökade eller , justerat för pris- och löneökningar. Ungefär hälften av de ökade resurserna kompenserar för den demografiska utvecklingen, men har gått till att höja ambitionen för välfärdstjänsterna. Antalet sysselsatta i kommunfinansierade verksamheter har ökat med 20 000 personer . Regeringen följer noga den ekonomiska utvecklingen i kommunsektorn och har ekonomiska vårproposition redovisat en bedömning för de närmast följande åren. Det förbättrade konjunkturläget och återhämtningen på arbetsmarknaden fram bedöms stärka de kommunala finanserna och även ge utrymme för en ökad konsumtion. Skatteinkomsterna beräknas öka med 2014 och öka med i genomsnitt 2015–2018. Det är en ökning med jämfört med . Förutsättningarna skiljer sig dock mellan enskilda kommuner och landsting. Därför har vi ett system för kommunalekonomisk utjämning som i huvudsak finansieras av staten. Det är framför allt kommuner i landets glesbefolkade delar som får de största utjämningsbidragen per invånare. Ett mindre antal kommuner i storstadsregionerna och ett landsting, , får däremot bidra till utjämningen. 87 (S): Tack, finansmarknadsministern, för svaret! Det känns nästan sorgligt att titta ut över detta ödelandskap. Hela den moderata skyddsvakten har tagit kollektiv ledighet. Så nu får och jag klara oss själva; det tror jag går bättre. Kommuner och landsting är den stora bäraren av praktisk välfärdspolitik i vårt land. Människors frihet har ökat enormt genom förskolans utveckling, genom utbildningssystemet, genom omsorg om äldre och funktionshindrade samt genom hälso- och sjukvårdspolitik. Även bostadspolitiken har medverkat till en välfärdsutveckling där vi lever allt längre. Många gamla lever ett rikt liv i arbetets slit och glädje. Det var det som var meningen med välfärdspolitiken – en solidarisk finansiering där vi bidrar efter förmåga att betala skatt. Fördelning efter behov är grunderna. Men den moderatledda regeringen har aldrig förstått eller accepterat den här politiken. Ledande företrädare som finansministern, socialförsäkringsministern och statsministern har i stället beskrivit välfärdsstaten som passiviserande och trumpetat systemskifte genom skattesänkningar och bantning av samhällsåtaganden. med den moderatledda regeringen har också inneburit kraftiga skattesänkningar, 134 miljarders underminering av välfärdens finansiering. Man har också bejakat och släppt loss ett tänkande där vi människor har gjorts om till kunder på en marknad. Vinstjakt härjar på förskolor och i äldreboenden. Har statsrådet någon uppfattning om att grupperna är större inom förskolan? Kvaliteten i äldreomsorg debatteras på många platser i vårt land. Har det inte ett samband med skattesänkningarna? Statsrådet verkar, liksom finansministern, totalt obekymrad över kvaliteten i vår gemensamma verksamhet. När regeringen försöker att anpassa sig verbalt till en stigande opinion för att stoppa vinstjakt och för att få mer resurser till det gemensamma säger man till allas vår förvåning att det nu blir skattesänkningsstopp. Dagen efter lades 16 förslag på skattesänkningar fram i skatteutskottet med de mest fantasifulla avdrag. Men hade missat informationen från kampanjhögkvarteret. Han lät sig intervjuas i Riksdag & Departement och sade: Tittar vi framåt, så ska vi fortsätta den här vägen, när den offentliga ekonomin så tillåter, det vill säga fortsatta jobbskatteavdrag. Det måste bli större skillnader mellan att arbeta och inte arbeta. Jag vill då fråga statsrådet: det att fungera med fortsatta skattesänkningar och de enorma finansieringsbehov som finns i den kommunala ekonomin? Tror statsrådet på detta? 88 Statsrådet (M): Som vanligt är jag och överens om det mesta när vi debatterar. Vi tycker att det är viktigt att omsorgen, skolan, sjukvården och dagis fungerar väl; där är vi överens. Vad vi inte är överens om är vad som bygger och kommunerna starka. Vad som bygger kommunerna starka är en hög grad av arbetskraftsdeltagande. Detta problem accentueras över tiden i takt med att allt färre ska försörja allt fler. Vi blir äldre. Det är naturligtvis någonting att glädjas över att vi blir äldre och att vi kan utnyttja fler år än tidigare till att göra livsdrömmar realiserbara. Som vi väl känner till säger forskarna nu att varannan flicka som föds kommer att uppleva sin hundraårsdag, och amerikanska forskare hävdar att det inte är så långt tills den första tvåhundraåringen finns på jorden. Den personen är förmodligen redan född. Det är kanske eller jag själv; vad vet jag. Men vi får väl se. När man står inför denna utmaning handlar det om att vi har två val. Antingen kan vi sänka kvaliteten i det offentliga åtagandet eller så kan vi bibehålla kvaliteten. Eventuellt kan vi också öka kvaliteten. För att få råd med detta måste vi få fler arbetade timmar i ekonomin. Vårt svar på detta dilemma är självklart att vi inte avser att sänka kvaliteten. I stället vill vi öka kvaliteten i det gemensamma åtagandet. Då handlar det om hur vi får fler arbetade timmar i ekonomin. En grundbult för att få fler arbetade timmar i ekonomin är en god utbildningssektor. En annan grundbult är ett innovationsklimat som fungerar. En tredje grundbult är att det ska vara lönsamt att arbeta. Trots svartmålning av jobbskatteavdraget är det ändå ett faktum att det aldrig har kommit in så många skattekronor till staten som det gör . Detta tror jag är ett besvärligt konstaterande för Socialdemokraterna. Trots dessa drakoniska – enligt er egen uppfattning – skattesänkningar har det aldrig kommit in mer skattemedel till staten. Det beror ju på att det är fler som arbetar . Ytterligare en kvarts miljon människor ingår nu i arbetskraften . Vi tror att detta är medlet för att se till att den kommunala verksamheten och omsorgen kommer att ha en god kvalitet. Om man gör tvärtom, om man gör det dyrare att anställa, om man har en högre beskattning, om man lägger på ytterligare pålagor så att det lönar sig mindre att utbilda sig tror jag och vi att den här utvecklingen går åt andra hållet. Man får mindre pengar och färre människor i arbetskraften, mindre sysselsättning. Detta skulle vara förödande för den kommunala sektorn. Här tror jag att vi tycker olika, och det ska bli mig ett nöje att debattera det med . 89 (S): Innevarande år säger att prognosen för det offentliga underskottet är – 78 miljarder fördelat på staten och 12 miljarder på kommunsektorn. Trots det kämpade regeringspartierna som bävrar här i kammaren för att bara få igenom ytterligare skattesänkningar. Med skatter på dagens nivå kommer välfärdens finansieringsunderskott att uppgå till runt 200 miljarder, enligt Kommuner och Landsting. Jag vet inte om det är korrekt. finns det en tendens att förstärka och dra ut prognoserna väl kraftigt. Men det pekar på ett allvarligt problem. har ju sett detta. De ville tillsätta en bred parlamentarisk utredning om välfärdens framtida finansiering. Men det moderatledda och Statsrådsberedningen sade kategoriskt nej till en utredning om välfärdens framtida finansiering. Arbetet med utredningsdirektiven startade . höll i pennan och uttryckte det så här till tidningen : Men det var nya bud om åt vilket håll departementet ville gå. De hade inte ens tänkt igenom vad de ville ha gjort. Och var det ju svårt att skriva direktiv. Totalt skrev Orustfjord ett tiotal utkast innan han lade ned pennan och gick vidare till ett annat jobb. Varför, statsrådet, ville inte ens utreda välfärdens finansiering? Var ni oroliga för resultatet? Skulle det försvåra era ytterligare skattesänkningsambitioner? Ty jag tror mig veta vad som väntar i nästa rum. Jag har diskuterat den frågan med finansministern tidigare , nämligen Silver Life-konceptet i välfärden, som han inte ville ta avstånd ifrån. Det innebär att det finns ett slags basfinansiering, exempelvis i ett äldreboende, och sedan går du själv in och köper till bättre mat, bättre service, mer av lust och möjlighet. Jag tycker att det är en förfärlig utveckling, där penningen åter avgör vilken kvalitet som verksamheten har. Det är inte våra behov och våra krämpor som avgör. Det här blir effekten av stora skattesänkningar och neddragningar. De som kan köper sig förbi. Vi får ett helt annat samhälle. Svara nu på frågan, : Tycker du att Silver Life är okej? Varför fick inte igenom förslaget om en utredning om den framtida finansieringen? Kan du utlova att du är felciterad i Riksdag & Departement, där det står att du säger att fortsatta skattesänkningar är det viktigaste av allt? 90 Statsrådet (M): Sist jag kollade hade just en interpellation med rätt minister angående Silver Life, och jag skickar tillbaka den bollen till . Fick han inte svar från utgår jag från att han frågar honom igen. Vad gäller mitt uttalande i Riksdag & Departement gällde den frågan på . Alliansregeringen har varit väldigt tydlig med att vi under nästa mandatperiod inte ser några som helst möjligheter till skattesänkningar. Det blir en mycket paradoxal diskussion, i och med att det i detta val inte är vi som går fram med skattesänkningar utan parti. Det blir en bumerang tillbaka till och . Återigen: Vi har aldrig haft så mycket skattekronor rullande in till staten som .