prot · H109127 · 2014-06-17 00:00:00 — Ett genusperspektiv kostar inte så mycket, och därför kan man gå med på att det ska finnas i museernas verksamhet. Ett funktionshindersperspektiv skulle dock riskera att leda till att kostnaderna ökar. Men menar vi allvar måste de göra det. Ska tillgängligheten öka för människor med olika typer av funktionshinder måste det också få kosta. Därför är vår reservation nr 2 fullt relevant. Ett funktionshindersperspektiv bör tillföras museisektorn på samma sätt som ett genusperspektiv redan finns där. Jag yrkar bifall till reservation nr 2. Den andra fråga jag vill lyfta fram handlar om det industriella kulturarvet och det rullande kulturarvet. Några av er vet att jag har min bakgrund inom järnvägen. Jag har också faktiskt bidragit till vissa utställningar vid Järnvägsmuseet. Det ligger mig varmt om hjärtat. Problemet nu är att nedskärningar och bristande konsekvens i ansvarstagande har gjort att de stora industrikulturella samlingarna håller på att försvagas. Museerna läggs ned eller slås ihop. Att järnvägen nu ska samordnas med ett vägmuseum menar jag är fel. Det visar på en bristande förståelse för två helt olika transportsätt. Över huvud taget är det industriella kulturarvet inte så väl sett. Det kan bero på att det beskriver en arbetets historia som inte alltid hyllas i de fina kulturella kretsarna. Denna arbetets historia menar jag är den kanske viktigaste delen av vår historia och måhända det viktigaste kulturarv vi har, för det visar på hur värden har byggts i samhället. Det är inte i första hand innovatörerna, uppfinnarna och entreprenörerna som ska stå i centrum, utan framför allt alla de människor som genom blod, svett och tårar byggt upp detta lands välstånd. Här finns det otroligt mycket att förevisa. Det finns otroligt mycket som är intressant och spännande, men det finns tyvärr alldeles för lite kunskap och alldeles för lite intresse för det. Därför vill jag instämma i Per yrkande om bifall till reservation nr 3. I övrigt instämmer jag även i reservation nr 4, men för tids vinnande yrkar jag inte bifall till den. 95 (M): Vi debatterar kyrkoantikvarisk ersättning och övriga kulturarvsfrågor. Jag kommer att uppehålla mig lite vid just den kyrkoantikvariska ersättningen, vilket jag tycker är lite kul. Jag är nämligen något man möjligen skulle kunna beskriva som kyrkobyggnadsnörd. Jag älskar att besöka kyrkor. Jag älskar att titta på dem. Jag älskar kyrkorummet som tillflyktsort undan stress och annat som man har i vardagen. När vi diskuterar den kyrkoantikvariska ersättningen berör vi den stora frågan om vårt gemensamma kulturarv. Kulturarvet är det historiska arv som årtusenden av invandrade människor burit med sig till vårt land i form av tro, liv och föreställningar. Det handlar om den samiska urbefolkningen, den tyske munken som missionerade om en hebreisk judes liv , valloner, olika åldrar, istider, krig, kyrkor, slott och gravar. Och alldeles här bredvid har vi husen i . Kulturarvet är mångfasetterat och spännande i den meningen att vi vet att begreppet kulturarvet kommer att definieras på ett annat sätt än 2014. Det beror på att begreppet är ständigt föränderligt. Vi moderater och våra alliansvänner vill värna ett kulturarv som berättar om varje generations ansvar, värderingar och tro. Begravningsplatser i som är samtida med pyramider berättar något om på samma sätt som exempelvis dagens kyrkogårdar. Det är genom att värna kulturarvet i stort som vi som bor här, fru talman, oavsett om vi varit här i generationer eller kommit hit i nutid, kan få kunskap om vårt lands historia. Kunskap är i förlängningen alltid det bästa skyddet mot rasism och intolerans. Vi har tydligt visat att vi vill värna kulturarvet genom att tillföra kulturen mer pengar. Detta har skett trots en lång och svår ekonomisk kris. har den statliga kulturbudgeten stärkts med ytterligare . Genom att ge alla barn och unga rätt till kultur, till exempel gratis entré på statliga museer, skapar vi långsiktigt förutsättningar för att även kommande generationer ska kunna betrakta kulturarvsfrågor som relevanta och viktiga. Det är i detta perspektiv som den kyrkoantikvariska ersättningen blir viktig då kyrkor berättar om de av kristet kulturarv. Där ingår också arkitektur, byggnadskonst och konstnärlig utsmyckning. Någon kanske har synpunkter på att dessa 470 miljoner tillförs som enskilt trossamfund, men då är det viktigt att komma ihåg att åtskilliga av de byggnader som samfunden nu vårdar fanns här i hundratals år innan och reformationen. Det finns 97 bara på . Dessa kyrkor används, vid sidan av gudstjänster, också av andra samfund för bland annat bröllop och inte minst av artister i samband med olika konserter. Regeringen har för avsikt att lägga fram en långsiktig budget för och har aviserat att det kan ske redan nu . Dock vill jag kommentera lite av det som framkommer i utvärderingen. Det gäller bland annat att kyrkan inledningsvis kanske hade lite svårt att ta till sig alla de resurser som stod till dess förfogande, men att det successivt blivit bättre i takt med att kompetensen hos ökat. ligger man budgetmässigt inte långt ifrån de statliga medel som har tilldelats. Det är också så att beslutet innebär att vi får en mer djupgående analys av hur dessa pengar har förvaltats, och det ska vara framme 2019. Bilden av är att den har kunskapen att vårda dessa viktiga kulturbyggnader på ett bra sätt. har dessutom samtliga stift kunnig personal på området. Därför har jag inga svårigheter att yrka bifall till utskottets förslag i betänkandet och därmed avslag på samtliga motioner. 96 (FP): Kulturmiljö är allt det som gör att vi människor förstår eller anar historiska sammanhang och kulturutveckling och att vi också förstår händelser och människor som påverkat utvecklingen. I hela vår kulturmiljö som består av både nytt och gammalt ingår kulturarvet som en viktig del. Att leva utan någon som helst kunskap om historia menar jag är som att leva ett liv med permanent minnesförlust. Kulturmiljö är inte bara saker och hus utan minnen, berättelser, språk och dialekter, musik, helhetsmiljöer av bebyggelse och natur. Kulturmiljö är inte heller bara gamla miljöer – det är viktigt – utan samspelet mellan ett modernt aktivt samhällsliv, ett medvetet miljötänkande, och en levande kulturmiljö. Kyrkans kulturarv är en betydande del i denna svenska kulturmiljö. Som de flesta vet har vi liberaler ända sedan långt in arbetat för att skilja kyrkan från staten. Huvudorsaken till att vi kämpade för det var att en statskyrka inte passar in i ett samhälle med religionsfrihet. är det väl inte många som tycker något annat. Vad man än har för personlig tro får man inse att kyrkan i bär på ett rikt kulturarv i form av byggnader och föremål men också i form av olika traditioner, musik och litteratur. Det kan upprepas att det kan vara mycket intressant och givande även för människor som saknar religiös övertygelse. Kyrkan är också bärare av olika konstnärliga och arkitektoniska uttryck. Det är naturligtvis av stor betydelse att detta kulturarv bevaras, används och utvecklas för dagens och kommande generationer. När förhållandet mellan och staten ändrades var det en stor fråga hur det skulle gå med alla gamla kyrkor och allt vad de innehöll av kulturarv. Särskilt kostnadskrävande är underhåll av byggnader. Det blev som vi vet glädjande nog en bred uppslutning i om att skulle få viss ersättning av staten för kulturhistoriskt motiverade kostnader för de kyrkliga kulturminnena. Märk väl att det ska vara åtskilt från det som är den vanliga kyrkliga verksamheten. Alla som bor i har rätt till den historia som tidigare generationer har skapat. Det gäller också alla dem som anlänt till . De har rätt till det som de vill ta till sig av det som är vårt kulturarv. Kulturarvet är också med tanke på mångfald och förnyelse under ständig förändring. redovisar regeringen i sin skrivelse hur den kyrkoantikvariska ersättningen har använts –2012. Skrivelsen behandlar också tillgängligheten till kulturminnen och så vidare, kompetens- och kunskapsfrågor och hur samarbetet med fungerar. Den redovisar också myndigheterna som finns inom kulturmiljöområdet. Regeringen sammanfattar i sin skrivelse att medlen har fördelats i enlighet med de principer som slogs fast när kyrkan skiljdes från staten och att den verksamhet som har bedrivits uppenbarligen varit av stor betydelse för vården och bevarandet av det kyrkliga kulturarvet. Det finns i utskottet, trots en del reservationer, en bred enighet bakom att arbetet har bedrivits på ett bra sätt. Villkoren för den kyrkoantikvariska ersättningen måste även i fortsättningen präglas av långsiktighet och förutsägbarhet. Därför ser vi fram emot att regeringen återkommer i budgetpropositionen med närmare förslag om hur nivån ska vara på den framtida ersättningen den kommande femårsperioden. Jag är helt övertygad om att det finns ett brett stöd i för att staten även fortsättningsvis, tillsammans med , ska ta ett ansvar för att det kyrkliga kulturarvet bevaras, används och utvecklas. Avslutningsvis finns det några reservationer som inte behandlar oviktiga frågor. Det handlar till exempel om aspekten på funktionshinder när det gäller både tillgänglighet och museernas innehåll. Det handlar bland annat om det industriella kulturarvet. Jag vill helt kort säga att inom många av de områdena pågår det redan ett väldigt viktigt arbete. Inte minst när det gäller funktionsnedsättning eller funktionshinder har utskottets egen utvärderingsgrupp gjort ett ordentligt arbete med en översyn av vilka brister som finns. Vi hade också en stor hearing om detta. har regeringen gett en statlig utredare uppdraget att se på hur olika gruppers roll i historien på ett tydligare sätt kan speglas i utställningsverksamhet och museer. Tillgänglighet för alla grupper innebär två saker. Det är dels att alla människor kan komma till museer och institutioner, dels att innehållet i utställningarna speglar olika gruppers roll. Det ska inte vara som förr där människor som var sjuka, hade funktionsnedsättning och ofta kvinnor helt enkelt glömdes bort i beskrivningen av hur samhället och kulturen hade sett ut. Det är ett dubbelt uppdrag som är väldigt viktigt. Jag vill understryka att både regeringen och majoritet arbetar för att utveckla en kultur som är tillgänglig för alla och speglar allas roll i kulturen och historien. Med det yrkar jag bifall till utskottets förslag i betänkandet och avslag på reservationerna. 97 (C): Jag vill initialt yrka bifall till utskottets förslag i betänkandet i dess helhet och avslag på samtliga reservationer som är lämnade i anledning av detta. Jag tänkte uppehålla mig vid den kyrkoantikvariska ersättningen. Det är trots allt en rätt stor pjäs i betänkandet. I anslutning till stat–kyrka-reformen som genomfördes och som innebar att relationerna mellan staten och ändrades gavs rätt till viss ersättning av staten för det som var kulturhistoriskt motiverade kostnader i samband med vård och underhåll av kyrkliga kulturminnen. Det kom då att kallas kyrkoantikvarisk ersättning. I den skrivelse från alliansregeringen och som ligger till grund för det betänkande som behandlas redovisas hur den kyrkoantikvariska ersättningen har använts fram . Skrivelsen behandlar också tillgängligheten till de kyrkliga kulturminnena, kompetens- och kunskapsfrågor och samarbetet mellan och de olika myndigheter som finns inom kulturmiljöområdet. Man kan notera i skrivelsen att regeringen gör bedömningen att den kyrkoantikvariska ersättningen har fördelats helt i enlighet med de principer som slogs fast i samband med relationsändringen mellan staten och kyrkan och att den kyrkoantikvariska ersättningen har en mycket stor betydelse för vård och bevarande av det kyrkliga kulturarvet. Så långt är det bra. I skrivelsen lyfter man också fram att kompetensen inom i frågor som rör förvaltningen av de kyrkliga kulturminnena har utvecklats positivt. Som ett exempel på detta har samtliga av stift fast anställd personal som är sakkunnig i kulturarvsfrågor. Ledamoten från Socialdemokraterna viftade bort regeringens skrivelse om den kyrkoantikvariska ersättningen och sade att den inte innehöll några nyheter. Nja, man kan se att den innehåller två rätt stora nyheter – om man ger sig tid att läsa ända till s. 24, förstås. Den ena är att regeringen skriver att staten även fortsättningsvis tillsammans med ska ta ett ansvar för att det kyrkliga kulturarvet bevaras, används och utvecklas. Regeringen skriver: Villkoren för den kyrkoantikvariska ersättningen bör präglas av långsiktighet och förutsägbarhet. Jag har samma erfarenhet som vad gäller att engagera mig i kulturarv. Jag vet precis vad det innebär att ha långsiktighet och förutsägbarhet i de villkor i samhällets stöd som fordras för att man över huvud taget ska ge sig på ett sådant projekt som det innebär att renovera ett kulturarv – oavsett om det är ett rullande kulturarv, i form av en kyrklig byggnad eller någonting annat. Just begreppen långsiktighet och förutsägbarhet är av utomordentligt stor vikt i sammanhanget. Arbetet med att inventera, projektera och genomföra en stor och omfattande renovering sträcker sig ofta över . Då är förutsägbarheten och långsiktigheten helt grundläggande förutsättningar för att omfattande projekt över huvud taget ska kunna startas och fullföljas. Ytterligare en nyhet, fru talman, som missade är den utfästelse om ekonomiskt bistånd och stöd som framgår mycket tydligt på s. 24 i regeringens skrivelse. Det är förvisso bara runt 2 ½ miljard, och det kanske inte är så mycket i socialdemokratiskt perspektiv. Men jag, som vet att det är skattebetalarnas surt förvärvade pengar som vi använder och fattar beslut om i i detta beslut och i alla andra beslut, har mycket stor respekt för dem. Jag inser också värdet av att regeringens skriver: Regeringen aviserar därför i denna skrivelse till att den har för avsikt att återkomma till med förslag till den kyrkoantikvariska ersättningens långsiktiga nivå i budgetpropositionen för . Det finns, som jag ser det, i och med detta skäl att anta att beskedet även är flerårigt och nivåmässigt stabilt. Det är goda nyheter för landsomfattande kulturarv. I skrivelsen från regeringen redovisas också att de ekonomiska förutsättningarna för församlingar och samfälligheter runt om i landet sammantaget och successivt har försämrats efter relationsändringen. har kulturarvet till sin omfattning förblivit oförändrat. En slutsats blir därför att genom en pågående samhällsutveckling, urbanisering med mera fördjupas de regionala skillnaderna i landet. Vi ser det på detta område, och vi ser det på andra områden. Detta i sin tur innebär ett ökat ansvar per medlem i för kulturarv och ekonomi. För att klara förvaltningen av kulturarvet när omvärlden kontinuerligt förändras arbetar därför kontinuerligt och aktivt med att anpassa sitt eget ekonomiska utjämningssystem och sin egen organisation till dessa förändrade förutsättningar. Min slutsats av detta är att kombinationen av statens långsiktiga ansvar för det gemensamma kulturarv som förvaltar och den medvetenhet har om sina regionala olikheter är själva garanten för ett väl omhändertaget kyrkligt kulturarv i hela landet. Som centerpartist och som en del av en alliansregering med målsättning att hela landet ska leva är jag mycket nöjd med detta besked. Det är ett besked som på detta område innebär att vi håller samman landet. Det kyrkliga kulturarvet har även en integrationsaspekt. Vi är ju överens om att alla vi som bor i har rätt till den historia som tidigare generationer har skapat. Men också för dem som har anlänt till är tillgången till kyrkans kulturarv en rättighet. Här är det enligt egen bedömning viktigt att minnas att många som kommer till redan känner sig hemma i kyrkans rum. Ledamoten berörde detta på ett föredömligt sätt i sitt anförande. Man ska också komma ihåg, fru talman, att även människor med en annan tro och en annan religiös tradition gärna söker sig till kyrkans miljöer. Detta är givetvis ett av skälen till att det kyrkliga kulturarvet och dess värden enligt flera undersökningar uppskattas av en så stor majoritet av vår befolkning. Med sin bredd, sin mångfald, sin nationella spridning och sin långa historia angår arvet oss alla. Avslutningsvis: Det kyrkliga kulturarvet, som har byggts upp under , präglas av ett historiskt djup och rymmer centrala berättelser om samhällets utveckling. Det är också bärare av mycket starka konstnärliga och arkitektoniska uttryck. Det är som centerpartist lätt att instämma i kulturutskottets slutsats att det är av mycket stor betydelse att detta kulturarv bevaras, används och utvecklas för dagens och för kommande generationer. Alla, fru talman – med betoning på alla – som bor i vårt land har rätt till den historia som tidigare generationer gemensamt har skapat. I detta anförande instämde Per Lodenius (C). 98 PER (S) replik: Jag blev omnämnd ett antal gånger och tänkte därför kliva upp och på något sätt försöka illustrera min bild. målar rätt fint en bild av ett centerpartistiskt glesbygdsperspektiv. Jag har varit kyrkorådsordförande i en liten församling bestående av två kyrkor, ett antal pastorsexpeditioner och bostäder. Det är ett fastighetsbestånd som går långt utöver vad man egentligen behöver ha. Men samtliga fastigheter bär på ett kulturhistoriskt arv. Vår församling är nog inte den enda som har gjort utförsäljningar av delar av det bestånd man har av den enkla anledningen att man inte mäktar med att hantera det. Då är det jättebra om det är långsiktigt – att det finns långsiktiga pengar. Men det är också vettigt och bra att det finns pengar. Vi har ett antal gånger sökt medel för att rusta, renovera och återskapa delar av våra kyrkor. Det är en prioriteringsordning, även för naturligtvis. Frågan är: Hur långt kommer det här att gå? Vad jag förstår finns det ett antal församlingar söderut i som börjar sälja hela kyrkobyggnader med tillhörande delar, och då försvinner väl det kyrkliga kulturarvet – eller? 99 (C) replik: Låt oss glädjas över kyrkliga engagemang. Jag har också ett kyrkligt engagemang som både förtroendevald och anställd , och jag har mött exakt den frågeställning som redogör för. Jag tror att kommer att kontinuerligt stå under en press att fatta rationella beslut om vad som ska bevaras, vad som ska användas och vad som kan nyttjas till annat än kyrkliga ändamål. Jag har själv, fru talman, i det pastorat där jag är engagerad varit en del i en process att sälja fastigheter som har ägts av men som inte längre används av . Vi har därmed kunnat använda de resurserna för att rusta sådant som kyrkan inte använder för sin kärnverksamhet. Jag tror att sådant här kommer att pågå . Men utan den kyrkoantikvariska ersättningen, fru talman, som uppgår till , som fördelas över hela vårt land med hjälp av kyrkans egen organisation och som förstärks med kyrkans egna pengar, hade de rationella besluten inte varit möjliga. Det var av den orsaken, fru talman, jag gjorde uppmärksam på att han förbigick ett helt avsnitt i regeringens skrivelse som ger tydligt uttryck för att det finns ytterligare 2,3–2,4 miljarder att hämta . Jag tror att det är ett väldigt viktigt besked för sådana som och mig, som i vardagen sitter och förvaltar ett stort kulturarv, att veta att det rullar på. Skulle staten dra sig ur, fru talman, vore bekymren akuta. 100 PER (S) replik: Det är helt klart på det sättet. Men om man tänker i förlängningen innebär det: Handlar det om att man vill tillskjuta mer medel för bevarandet? Eller handlar det om att man ska behålla samma nivå? Jag har en känsla av att det handlar om det. Det innebär att det kommer att bli minus i någon typ av prisindex, och det kommer indirekt att drabba kyrkorna. Det är klart att det inte gör speciellt mycket om det gäller kringbyggnader, om du säljer prästbostäder, garage och sådant. Det är helt okej. Men det är när det blir fråga om rena kyrkobyggnader och tillhörande delar som jag börjar bli lite bekymrad. Hur ställer vi oss till det? Kyrkorummen blir naturligtvis avdramatiserade som kyrkorum, men de står där och förvaltas på ett annat sätt. Där kan jag ha lite funderingar. Jag tror att även du vet att det förekommer ganska stora resonemang om att begränsa antalet kyrkorum ute i landet, av den enkla anledningen att man inte har råd och det inte finns några pengar för att underhålla det kulturarv man vill ha kvar. 101 (C) replik: Jag tror att det viktiga är just långsiktigheten i beskeden till sådana som och mig som sitter och jobbar med detta . Vi vet också båda att med start strax och framåt hade inte som struktur initialt förmågan att ta hand om resurserna fullt ut. är det en balans. Jag tror att det är viktigt att ha det med sig. Vi vet också, fru talman, att har andra ekonomiska bekymmer att hantera, exempelvis den samhällsentreprenad har för begravningsverksamhet. överväger nu själv, vilket jag tycker är mycket klokt, ett utjämningssystem avseende begravningsavgiften så att den inte ska variera mellan någon tioöring på sina håll och på andra håll. Jag tror att sådana utjämningsmekanismer som själv kan fatta beslut om kommer att bidra till större uthållighet även vad gäller det kulturhistoriska arv som begravningsplatser och kyrkogårdar utgör. Jag känner mig trygg i förvissningen – det framgår av beskedet i regeringens skrivelse – att nivån är stabil och långsiktig. Jag är säker på att och jag framgent kommer att tycka att det är alldeles utmärkt att vara förtroendevalda även i . 102 (KD): bad partiernas respektive talespersoner att komma in med linjeartiklar om deras syn på kulturpolitiken. Vad är kulturpolitikens syfte? Vad är, och bör vara, dess ingångsvärden? I mitt eget bidrag, publicerat , uttryckte jag mig så här: Kulturpolitikens syfte måste vara att värna den kultur som å ena sidan är att betrakta som ett allmänintresse och å andra sidan inte klarar att stå på egna ben endast med hjälp av marknadskrafterna. Vad är då ett kulturellt allmänintresse? Frågan är inte den enklaste att besvara. Men ett vet jag: Det kulturella allmänintresset tar sitt mest konkreta och praktiska uttryck i just kulturarvet. Kulturarvsvården utgör den kulturpolitiska kärnuppgiften framför andra. Kulturarvet kan delas in ett icke-materiellt och ett materiellt arv. Det icke-materiella arvet, eller det immateriella som det också kallas, utgörs av ett för ögat osynligt arv – språk, dialekter, talesätt, traditioner, värderingar, sedvänjor och kulturella uttryck. Vårt materiella arv utgörs av den fasta delen av vårt kulturarv – kulturlandskapet, kulturhistoriskt värdefull bebyggelse, föremål etcetera. Det är alltid svårt att väga enheter ur kulturarvet mot varandra. Men det förefaller ändå rimligt att säga att våra kyrkobyggnader hör till de viktigaste beståndsdelarna i vårt materiella kulturarv. Under har kristendomen utgjort grunden för vårt samhälle. Vår moderna sekulära stat till trots är detta vår gemensamma historia, det som byggt vårt land starkt. generationers gemensamma slit imponerar och reser sig ännu mot himlavalvet i form av kyrktorn. Mitt eget parti var tidigt ute och krävde en åtskillnad mellan och svenska staten. När en majoritet i denna kammare instämde gjordes slutligen förändringen. Kyrkan och staten genomgick det som kallas relationsändringen . Men åtskillnaden skedde inte utan reservationer, ömsesidiga förpliktelser och gemensamma ansvarstaganden. Begravningsfrågorna är en sådan sak, och den viktiga fråga vi samlats för diskutera , de kyrkoantikvariska frågorna, är en annan sådan fråga som fanns med. Vi har i kulturmiljölagen skrivit in att har rätt till ersättning från staten för kulturhistoriskt motiverade kostnader i samband med vård och underhåll av de kyrkliga kulturminnena. Det är detta som benämns den kyrkoantikvariska ersättningen. Att vi vidareutvecklar och bevakar det statliga stödet till kyrkans kulturminnesvård känns angeläget.