prot · H20920 · 2014-11-12 00:00:00 — Men det är inte vilken skola som helst utan en bra skola med professionella och kunniga lärare som har tid att se och möta varje enskilt barn och har förutsättningar att ge varje elev det stöd och den uppmuntran som krävs för att nå lite längre, lyckas lite bättre och successivt överträffa sina egna och omgivningens förväntningar. Det krävs ett stort mått av förtroende för den samlade lärarkåren, fritidspedagoger, rektorer och övrig personal för att alla i mötet med varje enskilt barn ska kunna åstadkomma maximal utveckling. Vi socialdemokrater valde att uttrycka det i meningen: Låt proffsen vara proffs och ha tillit till dem som arbetar i skolan. Den jämlika skolan kräver att alla elever blir sedda och att ingen bedöms som olönsam eller obildbar. Den jämlika skolan är kompensatorisk och lägger inte ett avgörande ansvar på föräldrarna. Enligt mitt sätt att se det stänger en jämlik skola inga dörrar utan verkar i en övertygelse om att alla kan med rätt förutsättningar, rätt förväntningar och på sitt sätt. 316 (SD) replik: När du står här tänker jag på elefanten i rummet, . Skolresultaten sjunker runt om i , och det är reformer hit och dit. Vore det inte på sin plats att återförstatliga skolan och låta staten framför allt ekonomiskt ha huvudansvaret? 317 (S) replik: Jag ska inte återgälda elefanten i rummet, . När det gäller att förstatliga skolan är det precis som jag replikerade förut med din partikollega . Jag tror inte att det finns en enkel lösning på problemet. Jag hoppas och tror att det inte finns någon här i kammaren som tror att det finns alldeles enkla lösningar. Ett förstatligande handlar inte om att staten sköter allt. Det vilar ett stort ansvar på den som kommer med en idé som innebär en total omorganisation av hela det svenska utbildningssystemet att förklara hur det ska fungera, hur man ska se varje elev och hur resurser ska riktas efter behov. Vi ska inte tro att det är så enkelt. Det handlar snarare om det som utbildningsministern tidigare sade om att tydliggöra ansvaret. Det kommer alltid att finnas lärare, rektorer och jag gissar också kommunpolitiker och övriga aktörer. Det gäller att tydliggöra ansvaret mellan olika parter och gärna komma med förslag på hur vi kan få en större nationell likvärdighet. 318 (SD) replik: Det låter ju bra. görs som vi vet . visar att svenska niondeklassare har sämst resultatutveckling av alla elever i de 34 som deltar i detta. Vad tycker ni socialdemokrater? Ska vi inte ha samma grundförutsättningar? 319 (S) replik: Så här tänker jag. är inte någon nyhet för någon i den här kammaren eller någon som håller på med utbildningspolitik. Det är inga smickrande resultat för svenskt utbildningssystem, svensk skola, svenska elever, svenska lärare eller svenska utbildningspolitiker. Vi har mycket att ta tag i. Det är klart att man ska ha lika förutsättningar. Frågan är: Vad är lika förutsättningar? Är det så enkelt som att alla elever har en lika stor skolpeng? Handlar det om att skolor inte kan anpassa verksamheten utifrån lokala förutsättningar? Ska det vara möjligt att lokalt anslå extra medel för att göra skolsatsningar? 320 (S): Politik handlar ofta om konflikt. Konflikt i politiken kan tydliggöra viktiga åsiktsskillnader, värderingar och viktiga vägval. Konflikter kan skärpa diskussionen och därmed berika det demokratiska och politiska samtalet. Men politik handlar också om något mer. Det politiska arbetet kan handla om att lyssna och ibland bli övertygad av goda argument. Det handlar också om att samarbeta och kompromissa för att finna långsiktiga, hållbara lösningar på viktiga samhällsproblem. Det finns viktiga ideologiska skiljelinjer mellan de partier som finns i , och de ska tydliggöras och brytas. Men får de aldrig blockera, eller skymma, de möjligheter till samsyn som också kan finnas, framför allt inom områden där vi står inför stora svårigheter eller utmaningar. Jag tror, herr talman, att svensk skola är ett sådant område. Det är ett område som skulle tjäna mer på samsyn, krafttag och långsiktighet än på fortsatt osäkerhet eller oklara förutsättningar. Läget är lite för allvarligt för det. Det finns mycket i svensk skola som är bra, men det finns också bekymmer. Vi känner dem väl. Andelen elever som gått ut utan behörighet till gymnasiet har ökat år . Tusentals pedagogiska tjänster har försvunnit från den svenska skolan. har rasat som en sten i de internationella PISA-mätningarna. Stödet vid svårigheter i skolan uteblir eller kommer in . Dessutom har likvärdigheten minskat och ojämlikheten ökat i den svenska skolan. Vi kan som politiker beskriva det på olika sätt, men i grunden har vi nog samma bild av problemen. Än mer intressant och lite hoppingivande är att vi på flera områden har en samsyn mellan regeringspartierna och allianspartierna om vad som faktiskt skulle kunna göras. Vi har i båda partigrupperna diskussioner om att vi behöver investera mer i svensk skola. Vi behöver stärka lärarnas professionella roll och status. Vi behöver frigöra mer tid till undervisning och behålla och utveckla karriärtjänster för lärare. Vi har en samsyn om att stöd och insatser ska sättas in mycket . Vi har också en gemensam syn om att skolor med långvariga dåliga resultat ska få särskilda insatser. Det finns områden där det finns en stor samsyn eller relativ små skillnader, om man vill uttrycka det på det sättet, mellan regeringspartierna och allianspartierna. Sedan finns det andra sakfrågor där det finns tydliga ideologiska skillnader och där vi gör olika värderingar av vad vi behöver göra . Vi kan välja att låta de enskilda frågorna skymma samsynen eller utgå från samsynen och sedan se hur långt vi kommer i att stärka svensk skola. Diskussionen om skolan skulle tjäna på mer samsyn och mindre konflikt. Om inte annat finns lärdomen från andra länder som har lyckats vända skolresultaten – , och . Där får inte skolan bli det stora konfliktområdet och är det inte heller. Där har man lyckats enas om långsiktiga spelregler, och det har gett goda resultat. Det borde lära av. Svensk skola behöver nu tydliga mål, tillit till professionen, arbetsro och en bred politisk samsyn, däremot inte mer av fortsatta stora partipolitiska konflikter om skolan eller stora förändringar. 321 (SD) replik: Jag ska komma med en kort replik eftersom jag inte fick något svar på mina frågor. Än en gång talas det om samsyn mellan regeringspartier och allianspartier och så vidare och att det är viktigt för skolan att vi har en bred samsyn. Jag undrar en gång till, : Ingår i den samsynen? Om inte: Är det så att man inte alls vill ha åsikter och inte alls vill att vi ska ge något stöd i några frågor över huvud taget? Det kan vara ganska intressant inför budgetar och så vidare. 322 (S) replik: Mitt svar på den frågan är att sade att regeringen föreslår att man ska tillsätta en skolkommission som ska granska resultatutvecklingen i den svenska skolan också utifrån analyser och diskutera med både professionen och de politiska partierna i . Jag förutsätter att det omfattar alla partier som finns i . kommer alltså att lika väl som andra partier få möjlighet att delta i en sådan diskussion om vad som behöver göras. Utifrån med alliansregering och läget nu kan jag konstatera att det finns områden där allianspartierna, de stora partierna, Socialdemokraterna och är ense på viktiga punkter. Jag tror att det vore bra om vi kunde hitta en gemensam blocköverskridande överenskommelse om långsiktiga spelregler för den svenska skolan. Jag tror att skolan behöver arbetsro. 323 (SD) replik: Det säger låter lovande. ska alltså få vara med. Det är trots allt så att också har en skolpolitik som tangerar det område och de saker som Socialdemokraterna pratar om. Det är väl jättebra om vi kan ha blocköverskridande överenskommelser. Det gynnar ju bara skolan. Det är lovande att få höra att också kommer att få vara med i ett sådant arbete. 324 (S) replik: Det är ytterst regeringen som bestämmer vilka som inbjuds till samtal. Men jag tolkade som att alla politiska partier som har representation i ska delta i en diskussion om en skolkommissions slutsatser om vad vi behöver göra i den framtida skolpolitiken. 325 (M): Under har jag i egenskap av riksdagsledamot haft förmånen att jobba med förskolefrågor. Det har varit ett fantastiskt lärorikt och roligt arbete där jag har lärt mig massor och är full av beundran för svensk förskolepersonal. Vi pratar alltför sällan förskola. Föräldrarna är i regel ganska nöjda när man tittar på nöjdhetsindex av olika slag, och politiker tänker nog oftast att hälsan tiger still. Detta är synd och något jag hoppas kommer att förändras. Det är våra minsta det handlar om, de som är mest sårbara och inte själva kan föra sin talan. Att säkerställa en utvecklande och trygg miljö för dessa små är en oerhört viktig fråga, och forskningen har gett oss svaren på hur absolut avgörande det är med en god förskola för att ge de bästa förutsättningarna för den kommande skoltiden och därmed vägen ut i livet. Vi vet till exempel att den kommunikativa förmågan fungerar bättre för barn som gått i förskola än för dem som inte gjort det. Den sociala utvecklingen ligger långt framme och så vidare. Därför är det bra att den svenska förskolan lyftes fram av alliansregeringen. Förskolan gjordes till en egen skolform, och vi lyfte upp förskollärarens viktiga roll liksom förskolechefens, och vi såg till att det fanns en modern läroplan även för förskolan som omfattade både kommunala och fristående förskolor. Stora pengar satsades på utbildning och fortbildning. Barnskötare gavs möjlighet att vidareutbilda sig till förskollärare. Barn i behov av särskilt stöd gavs ett särskilt fokus. Ett bekymmer som alliansregeringen uppmärksammade var skillnaden i storleken på barngrupper. Skillnaden i sig är naturligtvis inte bekymret utan de fall där gruppstorlekarna blir ett bekymmer, inte minst bland de små barnen, där vi vet att alltför många relationer inte fungerar för de riktigt små utan skapar otrygghet och hämmar utveckling. Därför satsade alliansregeringen på detta, och vi följer nu upp det i Alliansens budgetförslag. Vi är tydliga. Vi prioriterar de minsta barnen och deras behov. möts vi av en regering som lovar vitt och brett, allt till alla, där vi riskerar att få börja låna till vår välfärd. Hur ska livet bli för våra minsta, är min undran. När pengarna inte räcker blir det en dubbelsmäll – först genom en skol- och förskoletid som inte möter deras behov, och senare i livet blir det de som ska betala vår statsskuld. Vi är betraktade som världens främsta förskolenation. Andra länder kommer till oss för att se hur vi arbetar med små barn. Den förskolepedagogik som har utvecklats är fantastisk, där vi med lekens hjälp utvecklar små barns förmågor och hjälper dem att få de bästa förutsättningarna för sin start i livet. Detta kräver duktiga pedagoger. På samma sätt som vi har lyft upp de särskilt duktiga lärarna genom förstelärarreformen måste vi nu gå vidare och låta den omfatta även förskollärare. Alla pedagoger i den svenska skolan ska kunna bli förstelärare, inte minst de som arbetar med våra minsta barn och som lägger den viktiga grunden. Precis som våra rektorer omfattas av en obligatorisk rektorsutbildning ska den naturligtvis också vara obligatorisk för våra förskolechefer, rektorerna för våra förskolor. Den ledande rollen för att utveckla förskolan är oerhört krävande. För en likvärdig och jämlik förskola, liksom en likvärdig skola, krävs samma obligatoriska utbildning även för våra förskolledare. Detta skickar också ut viktiga signaler om att vi inte särskiljer dessa skolledares viktiga uppdrag. Förskolan lägger grunden. Därför måste grunden vara solid. 326 Utbildningsminister (MP) replik: Jag vet inte om uppmärksammade det, men jag instämde i applåden. Det var ett mycket bra anförande om förskolan och förskolans pedagogik och vikten av att bygga på den förskolepedagogik som vi har. Precis som konstaterats kan peka på att svenska barn som har haft tillgång till en bra förskola presterar bättre i PISA-provet som 15-åringar. Så väl hänger effekterna av den svenska förskolan i. Detta leder till en fråga av nyfikenhetskaraktär från min sida. I den budget som Alliansen precis har lagt fram och i en motion till föreslår ni att utbildade förskollärare inte ska få undervisa sexåringar. Varför klarar inte förskollärare, som är skolade i just den pedagogik som jag och tror är bra och som forskningen vet är bra, av att undervisa sexåringar enligt Alliansens logik? 327 (M) replik: Det är glädjande att vi har en samsyn när det gäller förskolans viktiga roll. Den rollen är det viktigt att vi fortsätter att diskutera hur vi ska kunna göra ännu bättre. Genom en bra överflyttning mellan förskola och grundskola tror jag att man kan hitta ett sätt att delvis förbättra det. Just överlämningen är något jag ser att vi brister i. Vissa förskolor fungerar väldigt väl och har väl utvecklade sätt att överlämna medan andra inte har det alls. Jag tror att vi med den viktiga funktionen hos förskollärarna och den överlämning som sker till utbildade lärare kan hitta ett bättre sätt att möta små barns behov när de är på väg in i skolan. Min fråga tillbaka blir: Är det också regeringens intention att se till att vi får förstelärare i förskolan? 328 Utbildningsminister (MP) replik: Som tidigare klargjordes kommer vi att se på hur man ska kvalitetssäkra och stärka karriärtjänstsystemet. Detta är definitivt en av de frågor man ser på i det sammanhanget. Jag håller helt med om behovet av en fungerande överlämning. Där är förskoleklasserna när de fungerar som bäst en utmärkt brygga mellan förskola och grundskola. Jag tycker att alla barn bör gå i en förskoleklass. En av vinsterna och de stora fördelarna med förskoleklasserna är att förskollärare och grundskollärare arbetar tillsammans. Då kvarstår min fråga: Varför står det i den motion som har lämnat in att man inte vill att förskollärarna ska jobba med sexåringar? 329 (M) replik: Den viktiga delen i den motion vi har lämnat in handlar om att man med en tioårig grundskola säkerställer att barn, med skollagens hjälp, får det stöd och den hjälp som de har rätt att få, så att de tidigt blir sedda. Där ser vi den stora skillnaden med att ha en tioårig grundskola som blir del av en samlad skolplikt och en samlad skollag. 330 (S) replik: Vilket fint anförande, tycker jag! Vi var under tid inte bortskämda med något större engagemang i förskolefrågorna, och det är också glädjande att borgerligheten nu ansluter sig till det långa utvecklingsarbete som Socialdemokraterna har bedrivit när det gäller förskolan. Det tog sin utgångspunkt i , som följdes av kraftig utbyggnad, allmän förskola, rätt för arbetslösa, föräldralediga och sjukskrivna, en maxtaxereform och stimulans för mer nattis. Jag har två frågor. Finns det ytterligare utvecklingsfrågor som Alliansen eller kanske, i det här fallet, driver? Ska förskolechefer få heta rektorer? Förskolan är ju en viktig del av utbildningssystemet. Med det resonemang som finns om förskolans stora betydelse undrar jag: Varför ska förskoleklass som egen skolform ersättas av skola? Behövs inte den mjuka övergången? 331 (M) replik: Jag tycker att det är väldigt spännande att få , som tidigare förskoleminister, som ordförande för utskottet. Det ska bli roligt att se hur det sätter sin prägel på utskottets arbete, då framför allt inte jag har något emot att vi ytterligare lyfter fram förskolan. Det är klart att det finns oerhört mycket utveckling att göra när det gäller förskolearbetet. Det finns ingenting med att förskoleklassen ska vara obligatorisk som gör att det inte kan bli en mjuk övergång. Vi ska naturligtvis använda oss av fördelarna med förskolan in i . Jag gav tidigare vår minister samma svar. En obligatorisk skola gör att man omfattas av skollagen och den rätt till stöd som man får genom den. 332 (S) replik: Man kan inte ha ståndpunkten att förskoleklassen ska vara en egen skolform, med det som det innebär av en mjukare övergång, och säga att det är första steget på den obligatoriska skolgången och att man omfattas av skollagen. Det fanns en debatt för 10–som handlade om att barn skulle börja skolan tidigare. Föräldrar satt och funderade om barnen skulle börja när de var fem, sex eller . Den flexibla skolstarten har försvunnit i debatten, för man är väldigt nöjd med övergångslösningen. Den hoppas jag att vi utvärderar och resonerar vidare om. Men ska det vara en egen skolform, eller ska det bli skola redan när barnen är ? 333 (M) replik: är faktiskt ett av de länder i världen där man börjar i skolan sent. Vi ser att i övriga världen startar man så tidigt som till och med . Det är nu inte det jag förespråkar. Men att starta skolan skulle fortfarande innebära att vi snarare finns i något slags mellansteg. Jag tror att det är oerhört viktigt att man, för att få ett tydligt kunskapsfokus, startar . Vi startar en tioårig skola, helt enkelt. 334 (S) replik: Även jag tycker att det är bra att förskolefrågorna lyfts upp, och det är viktigt att vi försöker satsa mer på förskolan. Det är viktigt för barnen att få en bra start i livet. Men vad jag vänder mig mot är den släng som rätt vad det var kom ur mun om att pengarna inte skulle räcka med samarbetsregeringens budget. Var får du det ifrån, ? Det är ändå ni som har försatt oss i den här situationen. Det är ni som har satsat 20 gånger mer på skattesänkningar än på skolan. Det är ni som har försatt oss i ett gigantiskt budgetunderskott. Vi lämnade ifrån oss ett gigantiskt överskott. Jag undrar: Var fick du den slängen ifrån? 335 (M) replik: Det är märkligt att när man börjar diskutera de ekonomiska frågorna verkar det bara vara och riksdagsledamöterna från Socialdemokraterna, som inte har uppfattat vad övriga världen har uppfattat, nämligen att ekonomi är en av absolut starkaste. är det enda land som har minskat sin statsskuld. Då är det lite spännande att försöka förstå hur kan påstå att det inte är på det viset att vi har stärkt våra resurser under de år som har varit . Jag förstår inte infallsvinkeln. 336 (S) replik: Har vi rätt siffror med oss? Har du, , klart för dig att vi hade 65 miljarder plus? lämnar ni ifrån er 85 miljarder minus. Hur kan du då påstå att det är väldigt bra? Jag tycker att det är väldigt illa att ni har försatt oss i den här situationen och att ni har satsat 20 gånger mer på skattesänkningar än på skolan. Vi har en budget i balans, och vi tänker inte försätta svensk ekonomi i någon dålig dager. 337 (M) replik: Jag har uppfattat att den här debatten inte i första hand handlar om ekonomi utan att vi ska prata om utbildning. Därför har vi hamnat i något av ett sidospår. Men faktum är att den sänkta skatten på arbete – det vet både och övriga i det här rummet – ledde till att vi fick mer pengar till välfärd. Det var välfärdspengar som vi kunde satsa på ökade investeringar i bland annat vård, omsorg och, det vi nu skulle diskutera, skola. 338 (SD): De som känner mig vet att absolut inte räcker för mig. har jag åtminstone på mig att få fram mitt budskap lite bättre. Jag kommer att återkomma till den fråga som herr statsråd , som tankeläsare, försökte gissa sig till. Men tänkte jag berätta lite historier för er som sitter här. har vi suttit och lyssnat en hel dag. Det kan vara skönt att få tänka på någonting annat. De historierna handlar om min utbildning. Min klassföreståndare, , som hade mig från årskurs 6 till årskurs 9, var väldigt tydlig när han började med oss elever. Han lät oss skriva kontrakt. vi kom till skolan skrev vi kontrakt med honom om hur vi skulle uppföra oss, hur vi skulle vara och vad som gällde. När vi sedan inte skötte oss – även var åtalad – visade det sig att vi fick sätta oss med honom och läsa högt ur det kontrakt som vi hade skrivit tillsammans inför alla andra. Det gjorde man bara en gång. Sedan räckte det att läraren sträckte sig efter pärmen. Då var man knäpptyst. Han var väldigt tydlig. Han kunde svara på alla frågor man ställde i alla möjliga olika ämnen inom SO. Han var mycket erfaren. Vi var den sista klassen som han gick ut med. Det fanns en annan lärare, en matematik- och NO-lärare, som var exakt som . Han var kunnig, erfaren, duktig och kunde svara på alla frågor. En gång när vi hade en mattelektion sade jag: Det här förstår jag inte. Jag får inte ihop den här formeln. Då fyllde han hela tavlan med liknande formler och skrev: Vilket skulle bevisas. Jag insåg då att det var en väldigt kompetent person. Vad är gemensamt för de två lärarna? Jo, det är en enda sak. Den återkommer jag till senare, för det var många saker som gjorde att de hade den saken gemensamt. Det var att de var kunniga, sakliga, elevnära, erfarna, trygga och långplanerande. De orkade helt enkelt vara bra lärare. Jag återvänder till det. De orkade helt enkelt vara bra lärare. Det är det som mina kolleger inte har tid till. De orkar inte vara bra lärare. Utbildningen är säkert lika bra som . Vi har säkert personer som brinner lika mycket som . Men de orkar inte vara bra lärare. Det är så mycket annat. De ska vara vaktmästare, socialservice, matvakt, bussvakt, rastvakt, kurator, studievägledare, skolsyster och så vidare. Det är massvis med saker som har lagts på läraryrket som inte fanns tidigare. Arbetsmiljön är det absolut viktigaste – jag frågar mina kolleger när jag träffar dem. De återkommer till det varenda gång. Pengar i all ära – jag tror inte att någon av mina lärarkolleger tackar nej till lite högre lön – men om vi inte förändrar arbetsmiljön hjälper det inte. Mig veterligen är det 69 000 lärare som inte går till jobbet som lärare utan som någonting annat. Vi har mist otroligt många kunniga människor som gått till andra yrken. I politik lägger vi pengar och tid för att ge möjlighet för lärarna att faktiskt vara det som de vill vara. Vi ser till att vaktmästare, skolkurator och skolsyster återinförs på skolorna. Man ska inte som lärare skruva i glödlampor eller ta alla de jobbiga samtalen. Det ska finnas personal som är kompetent att ta hand om de frågorna. Barn som mår bra orkar prestera i skolan. Jag vet av erfarenhet hur mycket tidiga satsningar kan göra. Jag har varit lärare för att kunna se en satsning i tidig ålder. Där tycker jag att den nuvarande regeringen är helt rätt ute. Här har man tänkt till ordentligt. Upp till årskurs 6 som barn har man lärt sig av vad man ska lära sig i livet. Att då lägga resurserna i årskurs 9 som vi av hävd gör i skolan är helt felaktigt. Ställer sig bakom detta? 339 (S) replik: Tack för ett intressant anförande! Kringpersonal i skolan är otroligt viktigt. Att se lärarna som de professionella yrkesutövare de är är helt grundläggande. Jag tror att det är väldigt viktigt att man grundar sin politik på att göra utvärderingar, titta på utvärderingarna och analysera dem och kanske gå vidare. Det är viktigt att man har ett forskningsstöd i det arbete man bedriver i den mån det finns ett sådant. I skenet av detta skulle jag vilja fråga hur tänker om betyg i årskurs 4. För mig är det en ganska grundläggande fråga. Att kunna distansera sig från ett betyg och förstå att det är en kunskap som värderas och inte jag som människa har med mognad och ålder att göra, inte sant? Jag är ganska övertygad om att vi inte pratar om nio- eller tioåringar då, utan vi är nog ganska nära den gränsen när vi har betyg i årskurs 6. 340 (SD) replik: Tack för frågan, ! Jag tillhör ju den generation som hade betyg från årskurs 2. Det skadade inte mig avsevärt. För att återvända till din frågeställning ska vi självklart ha betyg, men då måste vi i så fall ta bort omdömena. Vi får inte extrabelasta mina lärarkolleger mer än vad vi gör . Ett betyg kan ge barnen och familjen en tydligare gräns för vad man uppfyller för mål eller inte. Det ger också en möjlighet att ta bort den glidande skala som många av mina kolleger lätt kan utsättas för när de har ett jobbigt personligt samtal med en elev eller en förälder. Ett betyg är ett betyg – det är mycket tydligare.