prot · H10990 · 2014-03-26 00:00:00 — började man fundera över varför det går så oerhört trögt med byggnationen. har vi levt i den trögheten, kan man säga. Det visar att detta är komplext och tar tid. Man kan inte begära av regeringen att det , när tillträdde, plötsligt ska gå med rasande fart. har sagt att han ska bli en populär minister 2018. Det kanske tar . Det är en tröghet i systemet. Sedan vill jag säga beträffande marknad och köpcentra, för att hoppa dit: Vi var så väldigt överens , men jag tror att vi skiljer oss lite grann. Beträffande köpcentra har kommunen en viktig roll. Jag tror på marknaden, att den ska klara detta. När det gäller tvågradersmålet tror jag att det enda som kan rädda det är en marknad som fungerar, där det finns företag som verkligen kan satsa på förnybart. Det tror jag är vägen. Där skiljer vi oss möjligen åt. 131 (MP): Det offentliga rummet, en av våra viktigaste gemensamma tillgångar eller allmänningar, kommersialiseras och privatiseras i allt högre grad. Våra städer är fulla av påträngande kommersiella budskap. Reklamen har blivit allt mer omfattande och svårare att undvika, för den som så önskar. Oönskad reklam upptar vår tid och stör våra tankar. Bilden är liknande i förortscentra. Många av dem har övergått i privat ägo, och i dessa hotas mötesfriheten, då privata fastighetsbolag har rätt att säga nej till personer och organisationer som exempelvis vill arrangera ett politiskt möte. Grönområden, ytor för spel, lek och kultur, föreningslokaler och andra icke-kommersiella frizoner – där det är viktigare att vara än att ha – hör till det som gör en stad till en plats för medborgare och inte enbart för kunder. Om demokratin på lokal nivå inte orkar stå emot trycket från multinationella megakoncerner är det att stifta lagar som garanterar fortlevnaden av icke-kommersiella frizoner i våra städer och samhällen. På detta område bör demokratin ta ett steg framåt och marknaden ett steg bakåt. Det finns exempel att inspireras av. Den brasilianska storstaden är kanske det mest kända. Där förbjöds utomhusreklam, som så kallade billboard, som ett led i kampen mot föroreningar, som borgmästaren menade även inbegriper reklamen, som kan ses som en visuell förorening. I São har man alltså funnit ett sätt att minska exponeringen för reklam – att öka köpfriden, för att använda begrepp. Med köpfrid menas att ingen mot sin vilja ska utsättas för påträngande reklam. Att minska köphetsen är givetvis även en viktig miljöfråga. Shopping har blivit en utbredd livsstil och hobby som uppmuntras av massiv propaganda i form av reklam. Jag har en siffra . Då satsades i ungefär lika mycket på marknadsföring som på undervisning i grundskola och gymnasium tillsammans. De som har råd handlar mer och mer, medan allt fler inte har råd att delta i köpfesten. Pressen ökar på både rika och fattiga. Vi vet att om alla konsumerade som svenskar skulle vi redan nu behöva flera jordklot. De som redan har sina materiella grundbehov uppfyllda blir inte automatiskt lyckligare av ännu mer pengar och prylar. Vi hetsas alltså att shoppa slut på vårt enda jordklot i en rasande fart – men vi blir inte lyckligare av det. Det hävdas emellanåt att detta är en strikt fråga, men jag ifrågasätter det. För att återvända till det exempel jag nämnde i början av mitt anförande, om politiska möten: Mötesfriheten är en grundlagsfäst rättighet, även stadfäst i FN:s deklaration om de mänskliga rättigheterna. Jag tycker att det är orimligt att tillfälliga kommunala majoriteter sätter sig över vår grundlag. För att människor ska kunna utöva sin demokratiska rätt att hålla offentliga möten måste det ju finnas lämpliga platser där det kan ske. Det skulle därför av flera skäl behövas en utredning med uppgift att föreslå lagstiftning och andra åtgärder som stärker skyddet av – och även underlättar expansionen av – icke-kommersiella frizoner i våra städer och samhällen. Det förslag som jag och flera andra riksdagsledamöter har lagt om detta och som behandlas i detta betänkande fick inte bifall . Men jag hoppas ändå att det kommer att bli verklighet , för jag tror att det behövs. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) 15 § Rättvisare regler vid förtidsbetalning av bostadslån betänkande 2013/14:CU15 Rättvisare regler vid förtidsbetalning av bostadslån (prop. 2013/14:44) föredrogs. Förste vice talmannen konstaterade att ingen talare var anmäld. (Beslut skulle fattas .) 16 § En samordnad tillståndsprövning vid fastighetsbildning betänkande 2013/14:CU21 En samordnad tillståndsprövning vid fastighetsbildning (prop. 2013/14:58) föredrogs. Förste vice talmannen konstaterade att ingen talare var anmäld. (Beslut skulle fattas .) betänkande 2013/14:CU18 Fastighetsrätt föredrogs. 132 (S): Det handlar återigen om motioner från allmänna motionstiden, och handlar det om fastighetsrätt. Jag börjar som vanligt med att yrka bifall till en reservation, den här gången reservation 3. Den handlar om vår motion där vi föreslår att man utreder frågan om en ny förköpslag. En aktiv markpolitik är grundläggande för att få till stånd ett ökat bostadsbyggande och en hållbar bebyggelseutveckling. Kommunerna har ett bostadsförsörjningsansvar, och för att kunna leva upp till det är en aktiv markpolitik en förutsättning och av största betydelse. Alla kommuner har inte mark att tillgå eller har dålig tillgång till mark. Denna regering upphävde förköpslagen med argument om att lagen hade spelat ut sin roll som ett verktyg för kommunerna att få tillgång till mer mark. Socialdemokraterna, var emot borttagandet av lagen, och vi i de tre partierna reserverade oss emot beslutet. Vi menade då, och vi menar , att det var ett misstag av regeringen. Det ser vi allt tydligare . Allt fler talar om att man borde införa en ny förköpslag. Det är många kommuner som har dålig tillgång till mark för att kunna klara av bostadsbyggande i nya områden. Finns det inte mark att bygga på riskerar den stora bostadsbristen att bita sig fast, och det blir allt svårare ju går. Förköpslagen gav kommunerna förköpsrätt vid försäljning av vissa typer av fastigheter. Syftet var främst att stärka kommunernas möjligheter att förvärva mark för nyexploatering eller för mer genomgripande omvandling av äldre bebyggelseområden. när bostadsbyggandet i ligger på så låga nivåer har många kommuner begränsade möjligheter att styra och stimulera bostadsbyggande på grund av otillräcklig marktillgång. förordade i diskussionen om förköpslagens vara eller inte vara att lagen borde förenklas och att tillämpningsområdena skulle begränsas. Om jag minns rätt var det fyra eller fem olika kriterier i den gamla lagen för vad kommunernas förköpsrätt skulle innebära. Detta förslag stöddes av flera remissinstanser, men utskottet och valde i stället att ta bort lagen helt och hållet. Vi socialdemokrater vill låta utreda frågan om hur en ny förköpslag skulle kunna se ut och på vilket sätt den skulle kunna vara ett effektivt verktyg för kommunernas markpolitik. Jag vill också beröra motionerna som tar upp frågan om skymmande och skrymmande vegetation. Detta är ett problem som är stort för många runt om i vårt land, för kringboende, grannar och andra som vistas i ett område. Lagstiftningen är otydlig och svårtolkad när det gäller möjligheter att ingripa mot vegetation på en grannes mark. Det kan handla om att vegetationen skymmer solen eller utsikten. innebär det också säkerhetsrisker med alltför höga träd i närområdet. Vi menar att lagstiftningen behöver ses över och förtydligas. Överväganden bör avse de motstående intressen som grannar kan ha, men de borde också omfatta intressen som finns ur en allmän synpunkt gällande miljö- och naturvärden. Därför tycker vi att det är lämpligt att genomföra en översyn som tar ett brett och heltäckande grepp på dessa frågor. Vi tycker också att den ska gälla frågor som rör människors säkerhet eller skada på annans egendom. Översynen bör också omfatta frågor om möjligheter finns att via detaljplaner eller områdesbestämmelser reglera vegetationen både i befintliga och i nybyggda områden. Detta har vi skrivit ett särskilt yttrande om. Vi har också skrivit ett särskilt yttrande om fideikommiss. Vi socialdemokrater menar att det inte hör hemma i ett modernt samhälle. Fideikommiss innebär att viss egendom ska övergå till den avlidnes närmaste manliga släkting. Att kvinnor utesluts från arv liksom att yngre syskon i en barnaskara utesluts från arv är en kvarleva från det gamla feodalsamhället. Det passar naturligtvis inte in i . Jag tar upp detta därför att vi på många områden strävar mot jämställdhet och jämlikhet på alla plan. När det gäller just fideikommiss är det komplicerat. Vi har en lagstiftning där huvudregeln är att avveckling ska ske av hela detta system. När den nuvarande fideikommissarien avlider ska fideikommisset upphöra. Men det innebär att det kommer att ta tid innan systemet är avvecklat. Vi socialdemokrater har accepterat den ordning som är lagstadgad för avvecklingen. Men vi tycker att vi måste vara särskilt uppmärksamma på tillämpningen av avvecklingslagen. Vi tycker att man ska vara oerhört restriktiv med förordnanden som går utanför vad som sägs i avvecklingslagen. Vi utesluter inte att det genom lagstiftning kan finnas skäl att skärpa regelverket om det inte fungerar . Det finns en lag om att fideikommiss ska avvecklas, men det tar mycket . Vi måste vara mycket noggranna med att detta avvecklas i den takt som vi har sagt. 133 (MP): I civilutskottets betänkande 18 om fastighetsrätt behandlas ett stort antal frågor som är av stor betydelse för många medborgare. Några kanske tänker att fastighetsrätt är en fråga bara för dem som bor i en egen villa. Förmodligen gäller de flesta frågor som tas upp i betänkandet i huvudsak de som äger en fastighet där de bor. Men vi ska inte glömma att många av dem som bor i en hyresrätt även kan vara ägare av en fastighet för fritidsändamål eller för näringsverksamhet. Begreppet trottoarbönder åsyftar stadsbor som äger skogs- och jordbruksfastigheter, ofta utan något annat syfte än att äga dem, men kanske för att gynna biologisk mångfald. Men i den gruppen ingår även de som brukar sin mark på ett mycket extensivt sätt, alltså utan större ambitioner. Slutligen kan man också hävda att alla medborgare i samhället på något sätt berörs av fastighetsrätten på grund av att det allmänna äger fastigheter som ska hanteras i demokratisk ordning, men också för att alla faktiskt berörs av hur fastighetsrätten tillämpas. Vi lever alla i det samhälle som till största delen består av en mängd privata fastigheter. I betänkandet behandlas 23 olika motionsförslag från allmänna motionstiden . Flera av förslagen har upprepats ett stort antal gånger eftersom vi som skriver motioner tror att detta tjat ska fungera ungefär som droppen som urholkar stenen. Flera av de fastighetsrättsliga frågor som tas upp i betänkandet handlar om lagrum där medborgare uppfattar att det finns stora brister som gör att det är svårt att lösa konflikter på ett rimligt sätt. Fastighetsrätt handlar nämligen bland annat om hur man löser konflikter mellan enskilda och mellan enskilda och det allmänna. Fastighetsrätten är också en verktygslåda för att ge rättssäkerhet för fastighetsägare. Men den är också en verktygslåda för samhällsutveckling. Jag avser att beröra bara 2 av de 14 områden som behandlas i betänkandet. Jag börjar med att yrka bifall till reservation 3. Enligt vår svenska grundlag, liksom enligt flera internationella konventioner som har undertecknat, har vi åtagit oss att som nation sörja för att alla medborgare har rätt till en bostad. Ansvaret för att genomföra detta har emellertid genom lagen om bostadsförsörjningsansvar lagt på landets kommuner. Det är alltså kommunerna som ska se till att det byggs tillräckligt med bostäder. För att kunna leva upp till det ansvaret behöver kommunerna en del praktiska verktyg. Alliansregeringen har dock under sina vid makten medverkat till att ta ifrån kommunerna två av de verktyg de tidigare hade tillgång till. Det första är att man genom allbolagen har gjort det nästan omöjligt för kommunerna att använda sina kommunala fastighetsbolag för att bygga företagsekonomiskt sett tämligen ointressanta bostäder för svaga grupper. måste kommunala fastighetsbolag nämligen bygga med samma lönsamhetskrav som privata bolag. Där förlorar man alltså ett viktigt verktyg. Det andra verktyget Alliansen tagit ifrån kommunerna är förköpslagen. Lagen avskaffades med argument som till viss del var begripliga, men man glömde helt och hållet bort lagens övriga funktioner. Den regering vi har gör tyvärr ofta på det sättet: När man ser ett problem ändrar man på en lag för att lösa det – utan att först undersöka vilka andra områden som kommer att beröras av förändringen och vilka konsekvenser det får. Det är sorgligt, tycker jag. Man har alldeles för bråttom. I just detta fall ansåg man att det fanns andra metoder för att förhindra oseriösa fastighetsförvaltare att göra livet surt för sina hyresgäster, och det var säkert rätt. Jag kan inte avgöra om problematiken med oseriösa fastighetsförvaltare har blivit vanligare eller mindre vanlig sedan förköpslagen avskaffades – jag har inga siffror på det – men det jag tydligt kan se är att det har blivit mycket svårare för kommunerna att ta sitt långsiktiga ansvar för bostadsförsörjningen. Vi i oppositionen motsatte oss att kommunerna fråntogs ett viktigt verktyg för att kunna påverka bostadsbyggandet. Syftet med lagen var nämligen också att kommunen när en viss fastighet bytte ägare skulle ha rätt att gå in som köpare på samma villkor som en köpare i en affär mellan två privata parter, för att på det viset bättre kunna skapa förutsättningar för bebyggelseutveckling. Det handlade om att kunna bedriva just den typen av aktiv markpolitik som även ni från Alliansen ofta efterfrågar, som att kunna omvandla äldre industriområden till nya attraktiva stadsdelar eller skapa stråk för ökad attraktivitet så att det ska bli intressantare att exploatera – till exempel genom att förbättra möjligheterna till kollektivtrafik. Vi står inför ett stort antal utmaningar. Det handlar om frågor som egentligen borde vara de viktigaste i valrörelsen, och jag syftar då på två – dels hur vi klarar utmaningarna från klimatförändringarna, dels hur vi löser bostadskrisen. Jag tycker att det borde vara valets två stora frågor. I båda frågorna är en långsiktig markpolitik helt avgörande. Om det är så att regeringen menar allvar med att man vill försöka lösa bostadskrisen borde en av många åtgärder vara att gå oppositionen till mötes och starta en utredning om hur en ny, modern förköpslag skulle kunna återge kommunerna ett verktyg för att utveckla den nödvändiga markförsörjningen för bostadsbyggandet. Det ensamt skulle självklart inte lösa bostadskrisen, men det är en av ett antal viktiga komponenter. Jag tror att det finns mycket att göra också på skattepolitikens sida, men det hör inte hit. Ett av de mest påtagliga konfliktområden jag stötte på i mitt tidigare liv som kommunalpolitiker var frågan om skymmande vegetation. Den som köper en friliggande bostad för åretruntboende eller en stuga för sommarvistelse har ofta svårt att bedöma vad som kommer att ske i det omkringliggande landskapet. Det gäller oavsett om det är offentlig mark runt omkring eller om det är grannar som bor eller har sina sommarstugor där. En solig uteplats kan bli skuggad av grannens allt högre träd, en utsikt kan försvinna när grannen planterar en häck och en vindskyddad sida på huset kanske plötsligt blir vindpinad när kommunen av någon anledning tar bort ett skogsparti. Till dessa exempel kan man lägga problemet med skugga över solfångare och solceller – från början kanske dessa gav bra utbyte och många soltimmar, men på grund av grannarnas vurm för stora träd ger de inte längre lika många soltimmar. Jag har sett många exempel där hatet mellan grannar som inte kommer överens om exempelvis höga träd kan gå så långt att de börjar sprida lögner om varandra bland andra grannar, och till och med rent fysiskt hämnas på varandra. Det finns exempel på människor som handgripligen gått in på sin grannes tomt och fällt ett träd de hatar. Långt innan konflikten har eskalerat till den nivån är det dock ganska vanligt att båda parterna kontaktar kommunen. De vill få hjälp att förmå grannen att göra det de tycker är självklart, det vill säga göra som den sökande vill. slutar sådana tvister i domstol, även om det inte är så vanligt. Att båda parter i en sådan konflikt anser att de har rätten på sin sida beror på otydlig lagstiftning och på att kommuner och länsstyrelser därför tolkar lagen olika – man kan ha en släkting i en annan kommun som i en liknande konflikt har fått stöd av kommunen, men man får det inte i sin egen. Det gäller faktiskt även vid konflikter som uppstår mellan enskilda och till exempel kommunen. Jag utgår från att alla i utskottet har kontaktats av ett antal personer som har beskrivit den här typen av problem, såväl för egen del som när det gäller sådant de har sett i sin omgivning – de kan ha kommit i kontakt med det via grannar och så. Den här typen av konflikt kan när det gäller en tvist mellan två privatpersoner skapa stor olust, som kan breda ut sig och skapa missnöje i ett helt villaområde och förstöra klimatet där. När det gäller en konflikt mellan en enskild och det allmänna kan effekten emellertid bli precis det omvända; då kan det vara någonting som enar de boende, skapar en stor samhörighetskänsla och skapar sociala mervärden i området. Det är väl inte så kul för oss politiker om det uppstår på sådana grunder, men ändå. Det kan bli så. Problemet är inte exklusivt för utan finns nog i alla välordnade samhällen med genomtänkta lagar och regler som är svårtolkade. Flera av de medborgare som har vänt sig till mig i frågan har studerat lagstiftningen i andra länder och hävdar att vi har en hel del att lära av dem. Jag har från olika håll fått exempel på att , och är länder som har mycket tydligare lagstiftning och där konflikterna inte blir lika många. Jag kan inte påstå att det är så – jag kan för lite om de andra ländernas lagstiftning för att säga något om det. Jag tycker dock att det är lite konstigt att detta ändå är något jag har känt till som ett aktivt och knepigt problem sedan jag började som kommunalpolitiker . Det är alltså ingen ny fråga. Jag vet även att en del att en del så kallade lobbyorganisationer lyfter upp det här med jämna mellanrum. Till exempel lyfter fram det som en fråga de skulle vilja se lösningar på. Då tycker jag att det är lite konstigt att det, vad jag vet, inte finns något pågående arbete för att hitta lösningar i frågan eller försöka förändra regelverken. Jag vet att man på länsstyrelser och så tvärtom är ganska obenägen att ta i det – det är som att det inte finns någon samhällsrepresentant som vill försöka underlätta de här problemen mellan medborgarna. 134 (SD): Det är ofta man får höra om driftiga personer som tröttnar på att deras ansökan om bygglov avslås. Ett stort antal av dessa avslag sker på grund av störningar från kringliggande fastigheter som inte går att beteckna som hälsovådliga. Även om den sökande godtar och är fullt medveten om eventuella störningar kan bygglovet avslås, vilket är djupt problematiskt. Om kommunen skulle bevilja bygglov riskerar den att det ställs krav på åtgärder mot de aktuella störningarna i ett senare skede. Även vid ett ägarbyte där bygglov redan har beviljats kan det uppstå problem, trots att fastigheten har utsatts för en icke hälsovådlig störning som den ursprungliga ägaren har godtagit. Den som ansöker om bygglov för ett bostadshus, liksom personer som förvärvar en befintlig bostad, bör ha ett eget ansvar för deklarerade och uppenbara störningar som den aktuella bostaden är exponerad för. Det är för mig orimligt att man i efterhand kan ställa krav på åtgärder mot sådana störningar. Regelsystemet måste ändras så att uppenbara icke hälsovådliga störningar som en fastighet utsätts för ska kunna tillåtas . En sådan möjlighet bör rimligtvis ligga på den bygglovssökandes ansvar snarare än någon annans. Genom att föra in en eventuell störningsbelastning i ett belastningsavtal som följer fastigheten kan detta avtal gälla alla framtida köpare av fastigheten. En person som förvärvar en fastighet ska aldrig i efterhand ha möjlighet att ställa krav på åtgärder mot sådana störningar eller verksamheter som fanns vid förvärvet och som omfattas av belastningsavtalet. Ett annat ärende i detta betänkande är för mig mycket viktigt. Jag har haft förmånen och möjligheten att känna en person med god insyn i hur framför allt seniorer har drabbats då de varit i behov av att arrendera någon annans mark för att komma åt en egen fastighet. Många av arrendena har upplåtits för sedan och inte sällan i områden med en stark prisutveckling på fastigheter. Privata markägare har i sådana fall fått möjlighet att begära betydligt högre arrendeavgifter än tidigare, vilket kan innebära en chockhöjd avgift för arrendatorn, som dessutom riskerar att förlora arrenderätten om avgiften inte betalas . Vem som helst kan förstå att detta kan slå hårt mot många personer. En hög prisutveckling i ett område kan innebära att en arrendator som har ägt sin bostad till slut tvingas sälja denna på grund av de chockhöjda arrendeavgifterna. Även om prisutvecklingen i ett område inte kan betecknas som hög förekommer det att arrendatorerna får chockhöjda arrendeavgifter efter en förnyelse av arrendet. Avgifter som ibland är tre, fyra eller fem gånger så höga som tidigare kan bli verklighet. Detta kan inte anses vara rimligt. Det kan hända att arrendatorn har ärvt bostaden eller köpt den . Särskilt om arrendatorn är pensionerad finns det en stor risk att hans eller hennes ekonomi helt enkelt inte klarar av en chockhöjd avgift. Detta borde regeringen titta vidare på. Jag vill med detta sagt yrka bifall till reservationerna 1 och 2. Även om jag dessutom står bakom reservation 4 yrkar jag för tids vinnande inte bifall till den. 135 AMINEH KAKABAVEH (V): Det har sagts en hel del av mina vänner från både Socialdemokraterna och om förköpslagen, som vi har en gemensam reservation om, och jag vill yrka bifall till reservation 3. Vi i har länge hävdat att markpolitiken är ett viktigt verktyg för att kommunerna ska kunna klara bostadsförsörjningen. Därför har vi i tidigare motioner och reservationer sagt att marken inte ska säljas utan att det ska vara tomträtt. Det är jätteviktigt. Vi kan se att i olika kommuner i finns ingen mark kvar. Byggherrarna har köpt marken, till exempel i och många andra kommuner. Eftersom det inte finns någon mark kvar bygger man inga hyresrätter. Kommunerna har inte något inflytande över marken, utan det är andra som bygger de bostäder som de vill. Därför finns det många anledningar att faktiskt ta vara på marken. Förköpslagen hade en väldigt viktig roll i det här fallet. Det är därför beklagligt att regeringen inte lyssnade på , och i utskottet och inte heller på och alla remissvar som tyckte att delar av förköpslagen skulle revideras och inte upphävas helt. Men regeringen lyssnade varken på eller på remissvaren utan tog bort denna lag. ser vi hur svårt det är för många kommuner i landet där det finns ett stort behov av bostadsbyggande. Har man ingen mark är det svårt att klara bostadsförsörjningen. Med anledning av detta vill jag hävda att det var ett misstag. Jag hoppas att regeringen, som håller på att utreda tusentals andra frågor, också ska utreda denna fråga för att se hur markpolitiken kontra byggandet och bostadsförsörjningen hänger ihop och att man ska man lyssna på de tidigare remissvaren, och oppositionen. Jag vill också säga några ord om fideikommiss. är inte med på något särskilt yttrande eller någon reservation, för vi vill inte bara ändra lite grann i lagen, utan vi vill få bukt med hela det feodala systemet som handlar om överordning och underordning. Det gäller särskilt kvinnors rättigheter att äga.