prot · H10970 · 2014-02-19 00:00:00 — Resultatet av den internationella undersökningen av svenska elevers resultat i naturkunskap, matematik och läsförståelse visade på ett fullständigt ras sedan den senaste undersökningen, och låg nu under genomsnittet i . Än värre var att som land hade den sämsta utvecklingen av alla länder som deltog i undersökningen. Vi ska inte diskutera här. Den handlar om . I den debatten är ändå några lärdomar viktiga. En är att det blir allt viktigare att förskola och skola kompenserar barn som kommer från mindre studievana miljöer. En annan är att behoven av tidiga insatser ökar, av tidigt stöd till alla barn. Grunden för en bra utveckling för barn läggs i en förskola med hög kvalitet. En bra förskola utvecklar barns olika förmågor. En bra förskola ger barn trygghet och värme. Den stimulerar också barns naturliga nyfikenhet och lust att lära och gör det med lek och glädje som grund. Barn som har gått i en förskola med hög kvalitet lyckas bättre i skolan. Särskilt viktigt är det för barn som kommer från familjer med låg utbildning eller som har mindre gynnsamma uppväxtförhållanden. Förskolan kan ge alla barn goda förutsättningar och därmed bidra till att minska framtida klyftor. Därför bör också fler barn få komma in i förskolan. Då är det bekymmersamt att regeringen skapar ekonomiska drivkrafter för att barn ska gå in i andra omsorgslösningar utan pedagogiska krav och inte till en förskola med hög kvalitet. Förskolan har ett kompensatoriskt uppdrag. Det har också skolan. När nu visar att svensk skola arbetar allt mindre kompensatoriskt, varför skulle då inte samma tendenser och utveckling finnas i förskolan? Förskolan finns i ett samhälle som förändras. Den möter fler barn med nya och olika behov. Den finns i ett samhälle med snabba förändringar och nya förväntningar från föräldrar och familjer. Den finns också i ett samhälle med växande ekonomiska och sociala klyftor. Förskolan möter både föräldrar med hög arbetsbelastning och stress, föräldrar och barn från andra länder och familjer som lever i en ekonomisk och social stress eller utsatthet. Fler barn tillbringar också allt i förskolans verksamhet. Allt detta påverkar också möjligheterna att utföra det uppdrag som läggs på personalen i förskolan. När jag möter förskollärare och förskolechefer i verksamheten berättar de ofta att de är glada åt det utökade pedagogiska uppdraget och den nya läroplanen. kan de uttrycka en oro, en tveksamhet och ibland nästan en vanmakt över hur de ska klara det. De vill klara uppdraget men känner att tiden inte alltid räcker till, att barngrupperna är för stora i förhållande till kraven och att administration och kringuppgifter tar tid från barnen. Vi tycker att den oron ska tas på största allvar. När vi ska bedöma om förskolan verkligen ger alla barn lika goda förutsättningar måste vi ställa frågor och inte bara se till vad som står i skollag och läroplan. Det första vi måste fråga oss är vilka förutsättningar förskolan och dess huvudmän har att klara detta. Det handlar om ekonomiska resurser, storleken på barngrupper, antal personal per barn, tillgången till pedagogiskt utbildad personal med mera. En förskola med hög kvalitet där barnen lär sig mycket och känner sig trygga kräver kompetent personal och små barngrupper. Vi är därför mycket oroade över att andelen riktigt stora barngrupper med över 20 barn har ökat. Vi behöver minska de stora barngrupperna. I detta sammanhang är vi oroade över och kritiska till att i de nya råden för förskolan ändrar skrivningarna om gruppstorlekar. Risken är att barngrupperna ökar ytterligare. För att kunna minska barngrupperna framöver behöver vi fler förskollärare. är det brist på sådana, och enligt kommer det att saknas 20 000 förskollärare om inte tillgången ökar. Vi har därför föreslagit att det ska utbildas 1 000 fler förskollärare som ett första steg för att kunna minska barngrupperna och höja kvaliteten i förskolan. Det andra vi måste fråga oss är hur vi fördelar resurser till förskolans verksamhet. Fördelar vi resurser till förskolan efter behov eller enbart efter antalet barn? Och används i så fall den extra behovstilldelningen som ges till att möta barnens behov? Vi vet en del om det här. Både Skolinspektionen och har granskat resursfördelningen och kommit fram till att de flesta kommuner fördelar pengar till förskolor huvudsakligen utifrån hur många barn de har, utan att ta hänsyn till behoven i barngruppen. Förskolor kan få lika mycket i anslag trots att de kan ha helt olika sammansättning av sina barngrupper och förutsättningar för sin verksamhet. menar att detta system bidrar till att öka ojämlikheten i den svenska förskolan. Vi har därför föreslagit att skollagen ändras så att det tydligt framgår att resurser till förskolor ska fördelas efter behov. En tredje fråga som man kan ställa sig är om man vill att vi ska ge alla barn lika goda förutsättningar. Den handlar om hur vi säkerställer att alla förskolor har en hög kvalitet. Även om förskolan generellt sett har en hög kvalitet vet vi av forskningen att kvaliteten kan variera mellan kommuner, inom kommuner och mellan olika förskolor. Det som är avgörande för om förskolan ska nå läroplanens mål och vara den stimulerande lärandemiljö som ger barn bra förutsättningar är kvaliteten i de möten som sker mellan pedagoger och barn. Det är den enskilt viktigaste kvalitetsaspekt som forskningen pekar på. För att höja kvaliteten måste vi därför satsa på att utveckla personalens kompetens. Vi har föreslagit att personalen inom förskolan långsiktigt ska omfattas av en pedagogisk satsning som riktar sig till såväl förskollärare som barnskötare. Det kan handla om återkommande fortbildning och kompetensutvecklingsinsatser som ger tillgång till den senaste forskningen om hur man kan förbättra det pedagogiska arbetet. Det handla om learning studies och så kallat kollegialt lärande, det kan handla om fördjupad ämneskunskap men också om tillgång till återkommande kvalificerad handledning när det gäller relationer och förhållningssätt. I går hade utbildningsutskottet en intressant utfrågning om PISA-undersökningen. Där talades bland annat just om behoven av en mer klassrumsnära och verksamhetsnära kompetensutveckling – en kompetensutveckling som utgår från verksamhetens behov och vad som händer i klassrummet respektive förskolan. De exempel jag nämnde tidigare på en sådan nära kompetensutveckling infriar dessa önskemål. Att kontinuerligt arbeta med kompetensutveckling är en mycket viktig del och en förutsättning för att höja kvaliteten i förskolan. Vi föreslog i vårt budgetalternativ ytterligare och ökade satsningar till kompetensutveckling för lärare, förskollärare och annan personal inom förskolan. Men allianspartierna röstade, beklagligt nog, nej till detta. Det tycker vi var mycket synd. Med detta, herr talman, vill jag upprepa mitt tidigare bifall till reservationerna 1 och 4 i betänkandet. 251 (MP): Jag börjar med att yrka bifall till reservationerna 1 och 4. Förskolans uppdrag är att erbjuda barnen en god pedagogisk verksamhet där omsorg, fostran och lärande bildar en helhet. I är det betoning på lek och lärande i förskolan. Det ska vi vara stolta över och aldrig överge. Internationellt är en förebild när det gäller att förena omsorg och pedagogik. På engelska finns ett bra ord för det, som vi inte har någon motsvarighet till på svenska. På engelska heter det educare. Nästan en halv miljon barn går i förskolan . Det är fler barn . går 113 000 barn på en avdelning som har 20 barn eller fler. Det är ingen optimal miljö för något barn, och det ger inte de bästa förutsättningarna inför skolstarten. Att svika förskolebarn är ett svek mot barnens framtid. Att ta bort rekommendationerna i allmänna råd om antalet barn i förskolan är ett svek. Motiveringen att få kommuner inte håller gränserna är som att säga att vi struntar i att ha fartbegränsningar eftersom så många inte följer dem. Barnen blir elever, och med PISA-resultaten i ryggen måste vi kunna se vad som händer även före skolstarten. Barn föds inte som sjuåringar. Åren i förskolan ska ge grunden för ett livslångt lärande. I en forskningsrapport från som heter Barns tidiga lärande menar forskarna att det finns en debatt om att många barn i mår dåligt och inte får den start man kan förvänta sig utifrån förskolans kvalitet, sett i ett internationellt perspektiv. Utvärderingar från antyder att antalet barn i behov av särskilt stöd har ökat, att barngrupperna är för stora och att förskollärarna inte får förutsättningar att arbeta efter läroplanen. Och viktigast av allt: Barnen får inte en likvärdig start i livet på grund av kvaliteten i förskolan : I senaste allmänna råd med kommentarer, som heter Förskolan, sägs det att för att kunna bedöma barnets bästa krävs att ett barnperspektiv anläggs inför alla beslut eller åtgärder som rör barn. Det är ord som borde bli verklighet i alla verksamheter. 252 (M): Så underbart det är att få känna att man har på sig att diskutera den viktigaste frågan i hela , nämligen den svenska förskolan! Svensk förskola är föremål för stort intresse där ute i världen. Vi har med all rätt anledning att vara stolta över den. Den tjänar som förebild i många länder världen över. Den har gjort att vi har störst andel förvärvsarbetande kvinnor, vilket i sin tur naturligtvis har spelat roll för vårt välstånd. På det sättet har den också spelat en stor roll för den svenska jämställdheten. ser bland andra , med världens bäst utbildade hemmafruar, på hur har gjort. Man använder som en förebild inte bara genom att bygga ut med fler platser utan också genom att titta på vår pedagogik och våra styrdokument. I har man dock på ett sätt gått före ; i den tyska lagen är det inte föräldrarna som har rätt till en omsorgsplats för sitt barn, utan där har man slagit fast att barnet har rätt till en förskoleplats. Detta är ett viktigt och spännande område, där vi har en organisation som heter Sweducare. nämnde educare här. är en organisation som förbereder svensk förskola som nästa exporttjänst och som har gjort en förstudie av hur intresset ser ut. Man konstaterar att intresse absolut finns, men det finns än så länge bara ett fåtal aktörer som har kraft att ta sig an detta. Fortsättningen nu är att se vilka marknader man i första hand ska vända sig till. Och marknader finns! 150 delegationer kommer till , enligt , för att titta på vår svenska förskola. Att svensk barnsyn och den svenska förskolepedagogiken med sina delar av lek, utveckling, omsorg och lärande skulle få göra sitt intåg i länder där barnsynen skiljer sig ganska markant från den svenska känns som en av de viktigaste delarna i detta. Med hjälp av svensk förskola kan många runt om i världen få helt andra förutsättningar än . Jag har och våren inlett en förskoleresa. Jag reser nu land och rike runt och besöker förskolor utifrån olika perspektiv. Det är i regel en fantastisk resa som visar på en fantastisk verksamhet där pedagogerna upplever att vi äntligen lyft förskolan och att den nu börjar märkas på det sätt som den förtjänar. Naturligtvis har alliansregeringens beslut om att göra den till en egen skolform spelat oerhört stor roll, liksom den reviderade Lpfö. Det förtydligade pedagogiska uppdraget har betytt ett stort lyft för förskollärarna, och till språk- och matematikuppdraget har naturvetenskap och teknik lyfts. Som mamma till en dotter i förskolan ser jag på många sätt det positiva i vad som händer inom bland annat det området, då hon är en stor konstruktör inom allt från Lego till lera. Man gör sina misstag som mamma, trots att man tror att man är medveten om både genusperspektiv och annat. Då jag berömde henne för hur fint hon byggde – man kan undra om jag gjorde det på samma sätt till henne som jag gör till hennes bröder – suckade hon djupt och tittade trött på mig och svarade: Jag bygger inte, jag konstruerar! Och det är precis vad hon gör; hon konstruerar de mest fantastiska saker. Och det händer de mest fantastiska saker i våra förskolor. Vårt ansvar är att det händer i alla landets förskolor, och dit är det en liten bit kvar. Förskolelyftet har varit viktigt, men det finns ett behov av fortbildning inom de nya inriktningarna naturvetenskap och teknik. Upplever man en brist när man är ute på studiebesök på förskolorna är det oftast just där. Alliansregeringen har varit lyhörd, och finns två nya utbildningar på plats. Den ena har inriktning på naturvetenskap och teknik, och den andra har inriktning på flerspråkighet och interkulturell kompetens. Den senare är naturligtvis oerhört viktig i ett land som är öppet och tar emot många med andra språk och från andra kulturer. Vi vet hur viktigt det är att både få behålla sitt eget språk och utveckla det nya landets språk för att få goda möjligheter till en god utbildning och en god framtid. Jag träffade på i . Han har fått första stipendium som god manlig pedagog. Han var själv nästan generad över fokuset på honom som man eftersom han ville ha stipendiet för sina insatser som pedagog, och det hade han ju helt rätt i. Han och hans kollega är dock en bristvara inom förskolan och oerhört viktiga. Manliga förebilder för de små barnen är något som alliansregeringen prioriterar, och vi vill hitta olika vägar för att män ska söka sig till yrket. Stipendiet tillföll hans avdelning och var naturligtvis ett välkommet tillskott som troligen bland annat skulle gå till en snickarbänk. Många är de reformer som omfattat förskolan, men tyvärr saknas några. Naturligtvis ska förskolechefens utbildning vara obligatorisk precis som rektorns, och naturligtvis ska förstelärarreformen omfatta även förskollärare. Det är med stor stolthet jag kan berätta att de moderatstyrda kommunerna nu inrättar förstelärartjänster också inom förskolan. Min förhoppning är att detta snart kommer att ske nationellt. Så kommer vi då till frågan om tillgänglighet. Vi är ett land som internationellt utmärker oss när det gäller stor tillgänglighet, men vi har också kommuner som inte klarar de som lagen kräver. Kommunerna måste tillhandahålla en barnomsorgsplats efter att behovet av den har anmälts. Flera kommuner har satt tuffare krav än så på sig själva och garanterar plats , men så har vi de där kommunerna som inte klarar lagens . Ständigt återkommande är sossarnas så kallade stora skyltfönster, , där det här varit ett ständigt bekymmer under snart så som det går att minnas. Man klarar inte av att leva upp till de fyra månaderna. I den statistik som finns att tillgå gömmer sig också gott om exempel på familjer som erbjudits förskoleplats så långt bort från hemmet att det i praktiken varit omöjligt att tacka ja. Och har man tackat nej har på papperet levt upp till kraven, men det har man knappast i verkligheten. Inte i den verklighet som är barnfamiljernas i alla fall. Hur ser det då ut i övriga med tillgängligheten? Ja i den likaledes S-styrda staden är läget ännu mer prekärt. Där är det en bit över 1 000 barn som inte kommer att få en förskoleplats inom föreskriven tid. Och är jag förmodligen ändå modest i bedömningen av antalet. Efter besök i kan jag väl säga att man inte har koll på läget. Det känns snarare som att man tappat kontrollen. Där möter man föräldrar som är oroliga för att förlora sitt jobb. Arbetslinjen och en god och ökande välfärd är naturligtvis beroende av att en tillförlitlig barnomsorg kan tillhandahållas. De enskilda individernas möjligheter att hantera sina arbeten och sin personliga ekonomi är också beroende av att de kan förlita sig på en barnomsorgsplats enligt de föreskrivna fyra månaderna som de naturligtvis planerar efter. Regeringen gav därför uppdraget som resulterade i SOU 2013:41 om förskolegaranti som just nu bereds på departementet. Där konstaterade man att det är totalt 36 kommuner som rapporterar dröjsmål för de barn som anmäldes till förskolan . 19 kommuner bedömdes ha större problem än andra. Och – surprise, surprise! – alla stadsdelar i svarade inte på enkäten, och det gjorde inte heller i eller . Men att de har problem vet vi ju . S-styrda och S-styrda klarar alltså inte av detta. Det handlar om andra och tredje stad. Jag läser nu det ställningstagande vi har i betänkandet från S och V: Vi anser att platsgarantin bör ses över. Det är viktigt att föräldrar kan lita på att de verkligen får en förskoleplats som platsgarantin utlovar. Antalet kommuner som inte lever upp till platsgarantin har ökat kraftigt . Därför är det viktigt att kommunerna har både tydliga krav på sig och goda förutsättningar att klara platsgarantin. Föräldrarnas möjlighet att hävda sin rätt till förskoleplats gentemot kommunen behöver stärkas. Regeringen bör vidta åtgärder enligt vad som anförs ovan. Ja, vad ska man säga? Det blir ju nästan skrattretande. Det är inte svårt att hålla med. Kanske ska och ta sina sossekompisar som styr i och ordentligt i örat? Eller ska vi se till att vitesförelägga dem riktigt ordentligt? Eller ska vi se till att de får ersätta alla de familjer som står utan plats och inte vet hur de ska komma till rätta med sin situation? Jag säger att de slår in öppna dörrar. Den SOU jag hänvisar till hanterar just dessa frågor, och de största problemen vet vi ju var de finns. Sopa framför egen dörr, finns det något som heter. Men hur ser det då ut i alliansstyrda ? Ja, man kan ju tro att det skulle vara ännu mer bekymmersamt där med det tryck som den staden upplever. Men inte nog med att alla stadsdelarna klarar fyramånadersregeln, utan man klarar det också . Men, herr talman, då blir frågan man ställer sig om inte detta sker på bekostnad av väldigt stora barngrupper. Nej, inte heller det. I var genomsnittet på en avdelning 2006 16,6 barn medan det i var 17,1 och i 17,1. var siffrorna 15,2 i medan det gått åt helt andra hållet i där genomsnittet var 17,6 barn. Och, lyssna , i var det 18,1. intar plats 28 i landet, plats 207 och plats 231. Vi hör mycket skrävel om satsningar på välfärden från oppositionen. Därför är det mycket intressant att granska dem där de styr, för där visar verkligheten någonting helt annat. Satsningarna på välfärden finns inte, medan Alliansen har levererat. Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet och avslag på reservationerna. 253 (S) replik: Jag skulle vilja börja med att ta upp det som jag pratade om i mitt inledningsanförande. ser vi inte minst i och med resultaten från PISA-undersökningen ett allt större behov av tidiga insatser och tidigt stöd till barn i både förskola och skola, framför allt till barn som kommer från mindre studievana hem eller från tuffa förhållanden. Jag talade mycket om att förskolan behöver utveckla sitt kompensatoriska arbete. Ni har sagt nej till våra förslag om att förtydliga och utveckla förskolans kompensatoriska uppdrag. Varför gör ni det? Tycker ni inte att det är viktigt att särskilt betona och utveckla den här delen av uppdraget när mycket pekar på att utvecklingen går åt ett helt annat håll, åt att har blivit sämre på att kompensera barn och ungdomar som kommer från mindre gynnsamma förhållanden? 254 (M) replik: Jag uppehöll mig också ganska länge i mitt anförande vid hur mycket vår alliansregering har gjort för att betona vikten av en god och bra svensk förskola. Det handlar om att göra den till en egen skolform och att lyfta det pedagogiska uppdraget. Är det någon regering som har lyft fram och fokuserat på det pedagogiska uppdraget och på det kompensatoriska inslaget är det alliansregeringen. Vi har satsat på olika fortbildningar genom Förskolelyftet men också dem jag pekade på som handlar om naturvetenskap och teknik. Även satsningarna som gäller språkutveckling och kulturdelar är tecken på att vi har satsat på det kompensatoriska uppdraget i ett land som är öppet och tar emot en hel del människor från andra kulturer. Min fråga till är: Hur gör vi för att ta emot alla barn som inte får någon plats? Hur gör man i de S-styrda städerna som jag pekade på där det inte finns en förskoleplats att gå till och där föräldrarna är oerhört oroliga över att inte kunna behålla sina jobb? Hur tänker ni socialdemokrater där? 255 (S) replik: Ja, det kompensatoriska uppdraget är viktigt. Det är rätt att vi har fått en ny skollag, vi har fått en ny läroplan för förskolan och vi har fått ett utvecklat kunskapsuppdrag. Problemet är bara om man skriver och säger vad som gäller, men de som arbetar i verksamheten känner att de inte får ihop det. Många känner att det är ett bra uppdrag, och de vill gärna göra det. Men tiden räcker inte till. Barngrupperna är för stora. Samhället har förändrats, och vi möter barn med många skiftande behov. Då borde man fundera över: Vad är det mer som regeringen borde göra för att hjälpa till på olika sätt? Jag pekade på några saker. Jag pekade på att vi behöver ha en mycket skarpare lagstiftning för hur man fördelar resurser. Det är också nödvändigt att tillföra resurser, kanske för att minska stora barngrupper. Jag tror att och Skolinspektionen verkligen måste titta på hur det ser ut i verkligheten. Fungerar det kompensatoriska uppdraget? Risken är att vi kanske kommer att se samma utveckling i förskolan som vi har sett i , att barn inte får det stöd de behöver och att vi inte får den utveckling som vi önskar genom den nya läroplanen. 256 (M) replik: I mångt och mycket är nog jag och överens, bland annat om vikten av förskolan. Det är alltid skönt att ha en politisk kollega som brinner för den svenska förskolan och som också vet vilken vikt den har, inte minst för de barn som är i behov av störst stöd. Vi har försökt se till att få en förbättrad förskola, inte minst genom utbildningssatsningarna. Förskolepedagogerna var en yrkesgrupp som var oerhört eftersatt när det gällde fortbildningsinsatser. Vi kan redan se, och våra huvudmän är övertygade om, förbättringar i kvaliteten efter de satsningar som alliansregeringen har gjort. Men man har inte stoppat här. Nya fortbildningsinsatser tar vid, och detta måste man ständigt utvärdera och utveckla. Det blir kanske återigen besvärligt om man är socialdemokrat när det gäller resurser och att tillföra det. Det är nämligen kommunalt huvudmannaskap, och vi kan ta del av hur det ser ut i 290 kommuner runt omkring i . Det finns kommuner som prioriterar, som satsar på förskolan och lägger de resurser som krävs. De ser till att grupperna är oerhört små. Men det finns också kommuner där grupperna växer och där personalen känner en allt större maktlöshet. Jag lade märke till att du inte svarade på frågan i min förra replik, men vi kanske får ett annat tillfälle för att utveckla detta. Ni behöver nog gå hem och sopa framför egen dörr när det gäller det här. De största bristerna ser vi faktiskt i de socialdemokratiska kommunerna. 257 (MP) replik: Jag fortsätter lite grann där slutade. Barn i behov av särskilt stöd finns i förskolan i samma utsträckning som i skolan, det vill säga bortåt . Det är alltså stöd som barnen har rätt till enligt skollagen. Men verkligheten ser tyvärr alltför sällan ut på det sättet. redovisade tidningen att av förskolecheferna uppger att de tvingas neka barn i behov av särskilt stöd det de behöver och har rätt till. Det kan inte vara en utveckling som någon av oss tycker är bra. Men frågan är hur man ska hantera det, också med tanke på de stora förskolegrupperna. Vilken kommun det än är i är det helt fel, som du själv nämnde. Det blir ännu märkligare att har tagit bort rekommendationen om antalet barn som det sväller. Tycker ni som alliansparti att det var bra att ta bort rekommendationerna, utifrån barnens rätt? 258 (M) replik: Jag befinner mig väldigt ofta ute på studiebesök på olika förskolor. Man känner ganska snabbt på en förskola om den är väl fungerande eller inte. Det känns i luften, det känns bland barnen och det känns också bland de pedagoger man möter och vilken attityd de har. Väldigt ofta är det förknippat med det ledarskap de har, och det ledarskap som de naturligtvis i sin egenskap av pedagoger utövar. Det är märkligt att det inte alltid är beroende av hur många barn det är. kan man bli förvånad över hur många barn som vistas i lokalen.