prot · H10990 · 2014-03-26 00:00:00 — En konservativ hållning när det gäller energieffektivisering riskerar inte bara klimatförbättringar utan riskerar också tillskapandet av nya och fler jobb och konkurrenskraften för våra företag. De flesta inser att det finns en stor potential att få ned energianvändningen i våra byggnader och bostäder. Kommuner likväl som enskilda vill bygga så energisnålt som möjligt. Och runt om i landet pågår lyckade projekt som innebär att i nybyggnationer klarar man allt lägre nivåer av energianvändning. Man använder nya och bättre material och metoder för exempelvis isolering och annat. Regeringen agerar på precis motsatt sätt. Man tycks tro och säger i alla fall att man tror att det skulle innebära stora problem att sänka energiåtgången, att det skulle vara ett hinder för att bygga mer och nytt och att det skulle innebära så stora kostnadsökningar. Därför vill man förbjuda kommunala särkrav i nybyggnationer. Framför allt handlar det om energifrågorna. Enligt riktlinjer för energianvändning i våra bostäder innebär det nivåer som de allra flesta som bygger nytt klarar galant och som faktiskt ligger långt under gräns för energianvändning. Varje gång vi diskuterar de här frågorna säger regeringen att det skulle innebära så stora kostnadsökningar och att det i sig skulle vara ett hinder för byggande. När jag försöker få klarhet i vad man exakt menar har jag uppfattat att man talar om rena kostnader vid byggandet. I stället för att göra beräkningar på verkliga byggprojekt har man har utgått från teoretiska studier och grova uppskattningar. De flesta vet och förstår att man också måste beräkna kostnaden för driften för att få en rättvis kostnadsbild. Då vet vi att det blir det billigaste alternativet . Det här struntar regeringen i, och tappar mark när det gäller energieffektivisering. Därmed kommer vi allt längre ifrån de mål vi har satt upp för att klara klimatutmaningarna. ska jag bara säga några ord om vikten av långsiktighet och hållbarhet i planer och byggande i stort. Bostadsbristen är som vi alla vet väldigt stor. Två tredjedelar av landets kommuner har bostadsbrist i någon form, men störst är naturligtvis problemet i de största städerna. Regeringen har bekräftat bilden av bostadsbristen men har fortfarande ingen politik för att lösa problemet. I stället har man lappat och lagat på detaljnivå. Vi har en plan- och bygglag som inte ens har fyllt men som har stora brister. Det som regeringen har sagt sig vilja uppnå, en förenkling och att det skulle gå snabbare och på alla sätt bli bättre för både kommunerna och den enskilde, är precis det som inte har hänt. Många upplever i stället att det har blivit krångligare, tar och har blivit dyrare Inte heller har förändringarna i eller de 65 utredningar och uppdrag som regeringen har lagt ut inneburit att man kommit till rätta med bostadsbristen. ökar bostadsbristen runt om i vårt land. Det börjar alltmer likna hur det var här i . Man bor i uthyrningsrum hos någon som kan avvara en del av bostaden. De som hyr ut har fått generösa skattefördelar, men de som bor i hyresrum betalar ibland skyhöga hyror och kommer allt längre från en egen bostad. I värsta fall kommer vi kanske att få se unga familjer som börjar sitt gemensamma liv i en friggebod i någons trädgård. Hur länge ska vi ha det så här? När ska regeringen ta ett helhetsgrepp om bostadspolitiken och göra saker i rätt ordning och framför allt rätt saker, så att vi får i gång bostadsbyggandet och därmed kan komma ifrån den enorma bostadsbrist som vi har? Jag yrkar alltså bifall till reservation 13. 100 (M): Det fanns då de som ägnade sig åt bostadspolitik klagade lite grann över att det var svårt att få i gång en större diskussion, svårt att få det att riktigt lyfta i debatten. befinner vi oss tvärtom i ett läge där bostadspolitiken har blivit både en av de riktigt centrala frågorna i samhället och en av våra verkligt viktiga framtidsutmaningar. Det är förstås inte så konstigt att det har blivit så. växer, men vår lagstiftning och det regelverk som ligger till grund för alla som vill bygga har helt enkelt inte hängt med i utvecklingen. Vi kan konstatera att vi har haft en illa fungerande bostadsmarknad, en gammaldags lagstiftning och därmed också en nybyggnadstakt som har legat långt under jämförbara länders. Så har det sett ut . Vi har helt enkelt inte lyckats förmå att bygga de bostäder som behövs. Det är klart att när man tillåter det att vara så uppstår det problem, inte minst för dem som söker sitt första boende, och framför allt i när allt fler människor söker sig till städerna. Det gör att det på en mängd orter runt om i är brist på bostäder. Det låter ibland som att hela den här debatten mest handlar om ett bekymmer i våra storstadsområden. Men det räckte att slå upp för att se att det är många växande kommuner runt om i som har svårt att bygga så mycket som skulle behövas. Även om byggandet nu tydligt vänder uppåt i , vilket är mycket glädjande, kommer vi att behöva fortsätta att åtgärda de strukturella hinder som står i vägen för ökat bostadsbyggande och fler bostäder, precis som regeringen har påbörjat och är mitt uppe i. Ska man hamna rätt i debatten är det ganska viktigt att man har koll på och klart för sig vilka samhällstrender som finns och som påverkar. Det är klart att om vi under byggt alldeles för lite är det i sig ett problem som måste åtgärdas. Det är också så att den starka urbaniseringstrend som vi just nu är mitt i gör utmaningen ännu större. Vi är inte på något sätt ensamma om att leva med just det. var till exempel det år som mer än halva jordens befolkning bodde i städer. , intressant nog, var det också första gången som mer än halva befolkning bodde i någon av storstadsregionerna kring , eller . Det är intressanta siffror som säger en del inför diskussionen när vi ska diskutera: Hur får vi i gång byggandet? Det är inte bara där som problemet med bostadsbyggande finns. Det handlar om det som tidigare beskrevs som ganska specifika Stockholmsproblem, alltifrån bullerfrågor, tröga processer, överklaganden som tar till riksintressen som står i vägen för byggandet, allt det som dagens betänkande mycket handlar om. Det är en diskussion som man möts av i , , eller en lång rad av alla de städer som har växtvärk och där inflyttningen nu går väldigt fort. Faktum är att just inflyttningen till städerna i går snabbast i hela EU. Det är lätt att glömma bort. Att öka byggandet är därför en utmaning för hela . Vi vet dessutom att om vi inte lyckas med den utmaningen så innebär det i värsta fall att man på grund av bostadsbrist helt enkelt börjar se människor som tackar nej till ett jobb. De kan inte flytta till den stad där jobbet fanns eller hoppar inte på den utbildning som de har kommit in på. Den aspekten gör det också tydligt att det är en del av vår arbetslinje att öka bostadsbyggandet. Vi behöver kort sagt bygga fler bostäder både för att till exempel unga människor ska kunna flytta hemifrån och för att ska kunna vara ett konkurrenskraftigt land med en dynamisk ekonomi. Det är väldigt viktigt. Jag är väldigt glad att jag tillhör ett politiskt parti och en politisk allians som i ord och handling visar att vi tar frågorna och utmaningen på allra största allvar. Vi befinner oss just nu mitt uppe i den kanske mest omfattande renoveringen av svensk bostadspolitik som skett på åratal. Det handlar om förslag för en bättre fungerande bostadsmarknad med allt från skärpt bostadsförsörjningsansvar i kommunerna till reformering av hyressystem som har diskuterats. Det gäller ökade incitament för att fler ska vilja vara med att investera i nya bostäder. Mycket av den debatten hade vi när vi till exempel diskuterade hyresrätter. Det handlar också om att vi just i handling inser att bostadspolitik hänger ihop med resten av samhället. Det var intressant att lyssna på den debatt som skatteutskottet hade här precis innan om hur man kopplar ihop skatten på bostäder och kollektivtrafik. Det är någonting som alla politiker av alla kulörer har diskuterat men där vi från Alliansens sida visar att vi också gör allvar av det. Den överenskommelse mellan staten och flera kommuner i med utbyggd tunnelbana i utbyte mot kraftigt ökat bostadsbyggande visar hur man bedriver en ansvarsfull politik. Vi har dessutom visat att man kan göra saker här och till exempel genom att skapa ordning och reda på andrahandsmarknaden med en ny lag som vi nu ser kraftigt ökar utbudet av trygga och lagliga andrahandskontrakt. Också det är väldigt positivt. En pusselbit i arbetet som vi diskuterar är fullständigt avgörande för att verkligen vända den trend som vi har sett . Det handlar om att skapa ett regelverk för byggandet som är tydligt, enkelt och medger att man kan bygga betydligt snabbare än vad man gör . Att det är både nödvändigt och önskvärt tror jag att de flesta är överens om. Vi säger det, och stora delar av oppositionen säger det också, åtminstone i ord. har fått uppmaningar från EU som säger det. Det bildas nybyggarkommissioner och byggkriskommissioner. Alla möjliga ger sig in i debatten och säger precis detta. Frågan som uppstår då är: Om man vill göra detta på riktigt och göra det rätt, hur ska man då göra? Vårt besked är väldigt tydligt. Vi går igenom de utmaningar som finns. Vi skaffar den kunskap vi behöver, och vi tar fram förslag till förbättringar som kan åtgärda problemen. Det är därför väldigt positivt att vi har en bostadsminister som har tillsatt en lång rad olika utredningar just för att gå igenom både hur man på allvar kan vända skutan åt rätt håll och hur man rent praktiskt ska bära sig åt. Det som är ännu bättre är till exempel det som sker . Då kan den som är intresserad lyssna på den presentation som bostadsministern håller om hur 65 olika utredningar förvandlas till 112 skarpa förslag. Det är flera förslag som vi säkert har diskuterat och till en del beslutat om. Det är också något som är ganska viktigt. Den här vårterminen åtminstone för civilutskottets räkning kommer för kammaren att präglas väldigt starkt av de propositioner som förenklar, förbättrar och förtydligar regelverket för byggande. Det handlar om en proposition om ett enklare plangenomförande, en andra om samordnade bullerregler, en tredje om förenklingar för student- och ungdomsbostäder och dessutom förslag om gemensamma byggregler för hela landet. Mycket av det har tagits upp i debatten, och många har pekat ut att det är viktiga beslut. Det betyder också att den kritik som kommit ekar ganska tomt. Vi har också börjat lämna utredningsstadiet, även om det är bra att man gör utredningar för att veta vilka beslut man ska fatta, och gör i stället skillnad i verkligheten. Det är 112 skarpa förslag. Vad möts det av? I det här betänkandet möts det av, skulle jag vilja påstå, en ganska trött opposition som i stället har ett enda förslag. Det är att vi ska utreda en gång till. Det är beskedet. Det är till syvende och sist var den stora konfliktlinjen i dagens betänkande handlar om. Jag skulle vilja påstå att det är en opposition som så till den milda grad har blivit omkörd att den inte ens verkar ha noterat vad det är som har hänt. Låt oss därför vara lite noggranna med historieskrivningen. stod vi i den här kammaren och fick lyssna på anförande efter anförande av i olika grader indignerade oppositionspolitiker som tyckte att Alliansen utreder för mycket och bygger för lite. Sedan kokade det visserligen ned i att de samlade sig tillsammans med för att få igenom ett förslag om att hela ska ses över en gång till. Man kan ha synpunkter på det, och vi hade synpunkter på det. Låt oss vara seriösa och reflektera över: Vad var det man efterfrågade ? Läser man förra årets betänkande och det som S, MP och V drev igenom tillsammans med SD handlade det om att man ville ge ett brett uppdrag till en ny utredning som skulle föreslå ändringar i som kan leda till en snabbare och enklare planprocess. Ungefär så stod det. Man tyckte dessutom att frågor om regional planering borde ingå i uppdraget. Man skulle förstås kunna invända, vilket vi då gjorde, att allt det som efterfrågades mycket väl täcks in av antingen utredningar som jobbade, utredningar som har börjat presentera sina resultat och utredningar som leder till propositioner och är på väg till bord. Men ändå: Hur behandlades förra årets tillkännagivande? tillsattes den så kallade med uppgift att titta just på regional planering och bostadsförsörjning, precis som man efterlyste. När det gäller den förenklade planprocessen har vi tre propositioner bara i vår som föreslår och handlar om precis den typen av förenklingar som man ville ha. I det här läget skulle man kunna tycka att det är dags att backa lite grann och kanske till och med erkänna att regeringen kom längre än vad ni hade förväntat er. I stället är det som att ni inte ens har noterat vad som har förändrats. I stället kommer samma krav en gång till: Se över alltihop på nytt. Jag skulle vilja påstå att det då är dags att syna den socialdemokratiska bostadsbluffen. Man kan inte å ena sidan stå i talarstolar och kritisera och tycka att det händer för lite konkret för att sedan i praktisk politik bara föreslå att allt ska begravas i nya utredningar igen. Ett sådant hanterande är både olyckligt i sak och framför allt djupt oseriöst i sättet att hantera en politisk fråga. Vi skulle behöva hitta mer av samsyn och mindre av konflikt. Ska vi långsiktigt kunna vända trenden och bygga i kapp bostadsbristen i ska vi fatta konkreta beslut. Det gör man inte om utskottets förslag under punkt 1 vinner kammarens majoritet här eller kanske , när voteringen än blir. Därför vill jag avsluta med att för bostadsbyggandets skull yrka bifall till reservation 1 i betänkandet och i övrigt yrka bifall till utskottets förslag. 101 (S) replik: Jag noterar att på väldigt många debatter kommer inte regeringens företrädare med argumenten som handlar om kommunala särkrav som man brukar ta upp jämt, utan man tiger still om det. Det finns kanske ett skäl för det. Jag skulle vilja att du här och förklarar för mig och för oss andra av vilket skäl som ni bestämmer er för att först förbjuda och säga: Så här får ni inte göra. Kommunerna får inte ha andra nivåer på energiåtgången än vad regler säger. Efter det bestämmer man sig för att göra en utredning också om det. Du efterlyste precis i slutet av ditt anförande vårt förhållningssätt när det gäller alla de utredningar som ni har gjort så fantastiskt bra. Vad varken jag eller någon annan från oppositionen begriper är varför ni först gör en sak – ett regelverk – och sedan tillsätter alla dessa detaljerade utredningar, den ena före och den andra efter, som inte har skapat någon helhet. Det måste du väl ändå erkänna. Därför blir det besvärligt när vi ska tala om en förenklad planprocess och förenklade regler för att få i gång bostadsbyggandet. Jag vill gärna ha ett svar också på det här med de kommunala särkraven och varför ni säger som ni gör – att det inte får finnas kommuner som bygger mindre än vad säger. 102 (M) replik: Det är klart att man skulle kunna säga att den nya inte blev bra från början. Bara det faktum att direktiven skrevs av den förra regeringen säger en del – inte i första hand att det är därför det blev fel utan att det är oerhört långa ledtider eftersom det är en komplicerad lagstiftning. Jag tycker att det är bra att man visar en öppenhet för att man är beredd att göra de förenklingar och förbättringar som krävs. Jag tycker i och för sig att jag nämnde nationella byggregler i diskussionen. Det handlar just om att vi alla måste ta ansvar för att se till att vi klarar klimatutmaningar och klarar att vi får mer energieffektiva hus. Jag tror att vi är överens om att kraven successivt måste höjas. Poängen är dock att man kanske inte gör det med ett enskilt beslut i en enskild kommun. Tvärtom har vi sett att detta har drivit upp kostnaderna och lett till att det har blivit svårt att bygga industriellt. Det har helt enkelt bidragit till bostadsbristen, skulle jag vilja påstå. Däremot har vi varit tydliga med att vi vill gå fram och skärpa de nationella kraven. Det tycker jag är ett sätt att ta ansvar. Låt oss återvända till den andra diskussionen om hur vi nu går från ord till handling och om vi är beredda att hitta någon sorts samsyn i detta. Det jag inte begriper är vad man konkret vill uppnå med det tillkännagivande som oppositionen nu företräder. Det framgår inte riktigt. Det är ganska allmänna ordalag om att det borde gå lite snabbare och bli lite bättre. Om man verkligen anstränger sig och är riktigt noggrann skulle man kunna se och läsa de motioner som finns och egentligen identifiera tre saker: Man diskuterar kanske lite mer om bygglovsbefriat byggande och att det borde gå lite lättare. Förenklade regelverk för buller lyfts upp i era motioner. Det handlar om ändrade regler för plangenomförande för att det ska kunna snabba upp det hela. Men blir det inte lite konstigt att det är just på dessa områden som det kommer konkreta propositioner ? Låt oss tala om dem. Det vore intressant att få ett besked här och . Vilka av dessa propositioner kommer till exempel och socialdemokratin att stödja? Det tror jag att många skulle vilja ha svar på. 103 (S) replik: Jag väntar med spänning på att få stå i debatten och diskutera de propositioner som kommer och som har kommit bara . Men jag tycker fortfarande inte att jag har fått svar. sade du igen att det driver upp kostnader och att det inte kommer att skapa fler bostäder om vi har kommunala särkrav eller om vi inte gör som ni har gjort, det vill säga att peta i detaljer utan att få en helhetslösning på processen kring byggandet. har det varit rätt många människor både i och utanför branschen som ger det absolut lägsta betyg man kan ge till regeringens bostadspolitik, eller egentligen frånvaron av bostadspolitik. Det är alltifrån vd och SKL:s ordförande till professorer, forskare, arkitekter och en mängd olika människor som i artiklar talar om bland annat att bygglagen är ett hastverk. Det är en myt, det är dåligt förankrat och det är inte sant att det skulle innebära fördyrade kostnader att bygga bostäderna mer klimatriktiga. Det gäller att få ned energikostnaderna i vårt byggande, och det finns inget samband här, säger många i de stora byggföretagen och forskarna. Därför blir jag förvånad över att ni med en åsnas envishet fortsätter att hävda saker som inte är sanna. Det finns de som tror och tänker att om man upprepar någonting tillräckligt blir det sant. Men vet ni – det blir inte sant. Jag tycker att det är dags att ni börjar lyssna på det som andra kommuner, regioner, länsstyrelser och en mängd människor som kan det här säger: Hela den här byggpolitiken är ett hastverk. Det måste göras om, och det måste göras rätt. 104 (M) replik: Jag tror att man ska komma ihåg att det inte är jag som står och säger detta. När det gäller till exempel kommunala särkrav och möjligheterna för kommunerna att gå före är det också seriösa utredningar som har räknat på detta. De har kommit fram till att det finns en möjlighet att ta ned kostnaderna om man kan göra mer likadant i fler kommuner. Det har till exempel gjorts en jämförelse med hur det skulle ha varit om vi hade olika avgaskrav för bilar i respektive kommun. Det vore inte speciellt effektivt. Möjligtvis hade en del av kritik stämt om någon hade föreslagit att vi tar bort alla krav och att man får göra som man vill när man bygger. Men så är det inte. Detta kombineras med en tydlig ambition att skärpa de nationella kraven. Det handlar dessutom om ett seriöst arbete för att klara de olika direktiven om energieffektivisering och uppdrag till och för att vi ska uppnå målen i vår handlingsplan för mer energieffektiva hus. Allt detta är viktigt. Man måste dock inse att man inte löser klimatutmaningen ens i riksdag. Man behöver globala lösningar för det, och man gör det framför allt inte i en enskild nämnd. För att avsluta den andra delen av debatten skulle jag vilja säga att jag tycker att det är utmärkt med alla de som har synpunkter, som nämnde. Det jag tror att många av dem ger uttryck för är att vi måste få i gång och öka byggandet. Det gäller inte minst därför att, som sade, man annars hamnar i en 50–60-talsdiskussion. Jag skulle vilja varna Socialdemokraterna för att de är på väg att hamna i en själva. Hur var det nu när svarade på frågan om vad ett ungt par som söker bostad i ska göra? Svaret var: Ställ er i bostadskön! Det handlade om en socialdemokratisk statsminister som var så verklighetsfrånvänd att svaret blir relevant. är vi här, . har man uppdaterat sitt svar från socialdemokratin. är det i stället: Fråga oss igen , när nästa utredning är klar! 105 (MP): Det var mycket intressant att lyssna på inlägg. Återigen står han här och räknar upp alla de 65 utredningar och de nu drygt 100 förslag som man har lagt eller kommer att lägga fram. Vi har ingenting emot utredningar. Vi har ingenting emot att man lägger fram förslag. Men det är innehållet som vi och alla som ska tillämpa lagstiftningarna är intresserade av. Det är lite märkligt att det alltid blir så fel när man lägger ned så oerhört mycket resurser på utredningar för att skaffa sig underlag och fakta. Vilken lagstiftning som ni har genomfört under de här snart åtta åren är det som inte har gått åt fel håll i förhållande till era ambitioner? Det skulle jag vilja veta. räknade upp exempel på företagare och arkitekter, och vi har också alla de som sitter ute i kommunerna och jobbar med planfrågor. De är rörande överens om att lagstiftningen som ni har föreslagit har lett åt precis motsatt håll mot det som ni har avsett. Det är lite missriktat att kritisera oss för att vi skulle kritisera volymen. Vi kritiserar innehållet. I utskottets betänkande 10 om planering och byggande finns totalt 88 förslag från allmänna motionstiden. Av dessa förslag kommer 39 stycken från motioner som är skrivna av miljöpartistiska ledamöter här i . När jag läser allianspartiernas reservation nr 1 när det gäller översyn av tycker jag att det framstår som lite märkligt när det enda egentliga argumentet för att avslå en begäran om en översyn av är att allianspartierna påstår att det inte finns några konkreta förslag till åtgärder. Jag hittar alltså i detta betänkande 39 konkreta förslag bara från mitt parti. Jag tycker att det är lite märkligt att allianspartierna till varje pris försvarar sin plan- och bygglag . Det är uppenbart för alla att lagstiftningen inte har lett till det som avsikten var – en snabbare och enklare hantering. Det finns ingen som anser det. Att det blev på detta sätt är inte särskilt märkligt. Regeringens proposition fick massiv kritik från i stort sett alla. Lagrådets remissvar var på hela 153 sidor och fyllt med exempel på konflikter och tolkningsproblem. Arbetet skedde under stor tidspress. Det har alla vittnat om. Trots det tog det att lotsa allt detta genom , och beslutet var ett av de sista som togs . Det var tydligt för alla att regeringen prioriterade att få igenom den nya lagen före valet i stället för att ta ansvar för en fungerande lagstiftning. Eftersom regeringssidan i sin reservationstext hävdar att oppositionen saknar konkreta förslag, herr talman, ska jag inte bara peka på den stora mängden förslag i detta betänkande utan även påminna om några av de förslag som lades fram i följdmotion när förändrades 2010. valde då att i sin följdmotion avstå från att yrka avslag på regeringens förslag eftersom även vi bedömde att behovet av reformering var stort. Det fanns ju en god samstämmighet i vad gällde flertalet frågor. I stället lämnade vi 19 förslag till kompletteringar och ändringar av regeringens förslag, med färdiga lagtexter som hade utarbetats av landets främsta experter på området på våra universitet. Vi anser att vi tog vårt ansvar för att lagstiftningen skulle bli så bra som möjligt. Vi anser att regeringen nu borde ha tagit intryck av det tillkännagivande om behovet av ett omtag som antog 2013.