prot · H20938 · 2014-12-15 00:00:00 — Vi vet att personer som är ständigt oroade över om deras familjer är vid liv eller är döda har väldigt svårt att komma in i samhället, lära sig språket, hitta ett arbete och så vidare. Jag tycker att det är helt självklart att vi ska bygga vidare på tanken att det som förenar oss är vår gemensamma framtid, inte gemensam historia, religion eller etnicitet. Jag kan utveckla det i min nästa replik. 32 (SD) replik: Det låter lovade att det ska utvecklas i nästa replik, för jag fick inte svar på min fråga. Däremot fick jag höra mycket som vi är överens om. Vi vill också se över och avskaffa systemet med etableringslotsar eftersom det inte har fungerat. Även vi anser att man ska satsa på tidigt kunnande av språket och lära känna samhället som man lever i. Det är därför vi gör samhällsorienteringen obligatorisk och utvidgad, för att den ska nå samtliga som anländer till . Min fråga kvarstår. Är situationen i 2014 – med otaliga utanförskapsområden, med bred segregation, med klyftor på individnivå och i samhället generellt – jämförbar med den situation som rådde när vi tog emot flyktingströmmar från eller med den situation som råder i ? 33 (MP) replik: Jag tog upp hur det gått för dem som kom från som ett exempel på att man märker väldigt små skillnader mellan dem som kommer hit och befolkningen i övrigt – även om det finns vissa svårigheter i början med etableringen. De som kom från är ett exempel på det. Så är det historiskt med alla grupper som kommit som nya till ett samhälle när de tvingats på flykt någonstans ifrån. Det tar lite tid, men kommer man in i samhället. Visst är situationen lite annorlunda i . är vi starkt rustade för att kunna ta emot människor på flykt. Något som är väldigt likt situationen , men som inte nämnde, är vad människor flyr från. flydde människor från krig, massakrer, folkmord, våldtäkter. De var tvungna. De hade inget val. är det samma sak. Människor tvingas på flykt undan massakrer, kemiska vapen i , diktaturen i . Vi har ett ansvar att göra allt vi kan för att ge dem en här så att de ska komma in i samhället. Det är något som gagnar dem och något som långsiktigt även gagnar oss. Länder som sluter sig mot omvärlden stagnerar i sin utveckling. Det går sämre för dem. Det är ingen slump att och , som har bland de bästa ekonomierna i , också är de som visar en öppenhet mot omvärlden. Det ska vi fortsätta att värna och stå upp för. Det tjänar vi på och det tjänar de människor som kommer hit på, men grunden måste alltid vara att vi står upp för asylrätten. 34 (V): har jag ofta sett mig omkring och undrat om jag befinner mig i . Jag gillade det inte då, och jag gillar det inte heller . Tiden efter valet var full av löften om att vi i skulle se till att rasistisk retorik inte fick normaliseras och beredas plats i det politiska finrummet, och det var naturligtvis bra. Men saken är den att den politiska debatten redan har förändrats. Från de liberala ledarsidorna basuneras det nu ut att man minsann måste ta debatten om de så kallade volymerna eller att man måste våga prata med SD. Plötsligt anses det rimligt bland dessa liberaler att man i debatten bör lyssna till rasismen, som om det finns en medelväg mellan rasism och humanism. Debatten förändras när man börjar prata om människor som flytt hit som en ekonomisk utgift eller tillgång. Nej, de av oss som kommit hit för att söka skydd undan krig, tortyr och förföljelse kom inte hit för att göra nytta, utan för att få leva. Debatten förändras när en företrädare för – som till och med är andre vice talman i denna kammare – i en DN-intervju i går pekade ut dem av oss som är judar, dem av oss som är kurder och dem av oss som är samer som mindre svenska än andra. Debatten förändras när samma parti vill införa etnisk registrering hos myndigheter inte bara av dem av oss som själva kommit hit utan även av våra barn. Och debatten förändras när samma parti är berett att sätta sitt hat mot invandrare och sitt hat mot detta odefinierbara icke-svenska, som så väldigt många av oss tydligen bär på, före sådant som gör skillnad på riktigt i människors vardag – före förbättringar i a-kassa och pensioner, före stopp för utförsäkringar, före höjt underhållsstöd och före gratis medicin till barn. Vi hör det ofta, att det är dags att ta debatten. Och ja, det finns frågor som inte ställs i dagens . Det finns röster som inte hörs. Det är dags att ta debatten om hur är och hur det borde vara. Hur mycket rasism och ojämlikhet tål ? Vad gör det med vårt samhälle när några av oss pekas ut som roten till samhällets alla problem? Vi vet mycket väl att graden av fattigdom i alltmer kopplas till etnisk bakgrund. SCB:s siffror visar att de mest sårbara är utomeuropeiska invandrare som varit i landet mindre än . Av dessa räknas som fattiga, det vill säga att de har av medianinkomsten. Det är familjer som inte har råd med vinterskor, familjer som inte har pengar till en bussbiljett och barn som dricker sött te för att stilla hungern. Klasstrukturer har både kön och färg, herr talman. Detta hänger självklart ihop med svårigheterna för dem som slarvigt kallas utlandsfödda att komma in på arbetsmarknaden. Men det drabbar faktiskt inte bara människor som är födda utomlands utan alla som upplevs som utlandsfödda. Det drabbar dem av oss som är födda i , som levt våra liv här, gått på samma gator, lekt i samma snö, smakat på samma regn och kisat mot samma vårsol. Men några av oss har kanske mörkare hudfärg, mörkare hår, ber till en annan gud eller har ett namn som inte är , eller . Vi vet att det är åtta gånger svårare för dem av oss som har ett utländskt klingande namn att kallas till intervju. Vi vet att kompetens, utbildning och yrkeslivserfarenhet inte tas till vara i samma utsträckning om min bakgrund är utomeuropeisk som om jag har rötterna i . Vi vet att kvinnor i romska kläder nekas hyra bil på Statoil. Vi vet att kvinnor med slöja får utstå glåpord och bli spottade efter när de rör sig på våra gator och torg. Vi vet att män i kippa utsätts för hatbrott. Och vi vet att även afrosvenskarna drabbas. Vad är allt detta, herr talman, om inte strukturell rasism? Arbetslöshet, bostadsbrist, dåliga skolor och usel äldreomsorg är problem som arbetarrörelsen har tacklat . Vi löste dem genom att tillsammans bygga en välfärdsstat där unga fick utbildning och bostad och gamla slapp hamna på fattigstugan. Varför skulle lösningen se annorlunda ut bara för att många av dem som behöver ett jobb och någonstans att bo heter något annat än , och ? När det gäller flyktingmottagandet behöver vi såklart se till att staten ansvarar för planering och genomförande av mottagandet. Det är helt uppenbart för oss alla att det inte fungerar att lämna över det till marknadens alla . Därför drev igenom i den rödgröna budgeten att ska förfoga över egna anläggningsboenden. Dessutom behöver alla kommuner bli skyldiga enligt lag att ta emot nyanlända. Precis som man inte kan välja bort skola eller äldreomsorg i en kommun ska man inte kunna välja bort flyktingmottagande. Det är ett gemensamt ansvar som delas av oss alla. Vi behöver dessutom se till att asylsökande får språkundervisning samt en självklar möjlighet att arbeta om man lyckas hitta ett sådant jobb. Vi behöver skapa bättre sfi och snabb och effektiv validering, så att de nyanländas kunskaper kan tas till vara eller kompletteras. visar tydligt att det faktiskt finns lösningar. Det absolut viktigaste för att skapa inkludering är en helt annan bostads‑, utbildnings- och arbetsmarknadspolitik än den Alliansen erbjudit . Vi måste bygga bra och billiga bostäder i blandade former. Vi måste skapa likvärdiga skolor som inte segregerar och sorterar. Vi måste också ha en politik för full sysselsättning som gäller oss alla, oavsett var vi råkar vara födda. En lyckad inkludering förutsätter en stark generell välfärd av hög kvalitet tillsammans med en oförtruten kamp mot rasism och diskriminering. Med den rödgröna budget som förhandlade fram med regeringen tog vi några första viktiga steg för att skapa ett sådant . Hur mycket rasism tål ? Från sida är svaret klart och tydligt: ingen alls. Med detta, herr talman, ställer jag mig bakom det särskilda yttrandet från Socialdemokraterna, och . 35 (M): När man ska diskutera integrationsfrågor blir det oftast så att man diskuterar allt annat än just integrationsfrågorna. Vi är här för att diskutera etablering av nyanlända och utgiftsområde 13, där den största delen av budgeten utgörs av det vi ger till kommunerna i form av kommunersättningar; det finns även vissa andra åtgärder. Jag tänkte fokusera på politiska reformer i stället för brett tyckande och viljeyttringar. Det har i grund och botten skett en stor reformering av integrationspolitiken. Först och främst har man gått ifrån det system där kommunerna hade ansvar för integrationspolitiken. Kommunerna har haft en väldigt dålig uppföljning. Svårigheten vi har just nu är hur den etableringsreform vi genomfört ska utvärderas. , som har ansvar för utvärderingen, ska jämföra med det tidigare systemet. De har svårigheter att över huvud taget hitta siffror på hur det gick tidigare. Vi sköt i mörkret och hoppades på att det skulle lösa sig. Med etableringsreformen har vi fått en tydlig process. blottar vi det som inte funkar. Man hittar reformer. pekar ut svagheter. Vi kan följa statistiken. Det är så man förbättrar ett politikområde. Det är så man förbättrar nästan vad som helst. Det måste finnas en tydlig process med tydlig uppföljning. Man måste kunna identifiera svagheter. Jag känner mig föranledd att säga dessa varningens ord. Det är populärt inom svensk politik att börja slå på diverse reformer. Vad jag är rädd för är att man i politisk opportunism kommer att börja slå på etableringsreformen. Det vore en väldigt skadlig utveckling. Något vi i Alliansen för fram i vårt budgetbetänkande är en reformering av lotssystemet. Detta system har fått väldigt mycket kritik, och den har vi tagit till oss. Men vi tror inte på att avskaffa det rakt av. När vi pratar med arbetsförmedlarna själva pratar de om att de vill kunna fokusera på det de är bäst på, nämligen att matcha människor ut på arbetsmarknaden. Där poängterar de att lotsen fyller en väldigt viktig funktion för vissa. Därför vill vi göra om lotssystemet till ett behovsprövat system. Det har vi med i vår budget. Man har då i grund och botten ett system till exempel för dem som behöver extra hjälp in på arbetsmarknaden. Men vissa kanske har ett större socialt behov, och där kan en annan lots fylla en funktion. På så sätt slipper Arbetsförmedlingen vara någon form av socialkontor och kan fokusera på det de är bäst på, nämligen att matcha människor ut i arbetslivet. Vi bygger ut karriärtjänsterna för lärare med särskilda satsningar i utanförskapsområden. Kunskap och utveckling av människors produktivitet är i grund och botten vad som behövs, speciellt för barn till migranter. Undervisning i svenska utökas för nyanlända ungdomar. Nyanlända ungdomar och barn som kommer till kommer oftast mycket senare i livet än vad vi var vana vid till exempel . De barn som migrerade efter skolstart kom tidigare i genomsnitt i trean. Min kompis kom i trean. Visst, han låg , men han kom i kapp oss allihop, och det gick bra för honom. Men genomsnittet är att man kommer i sjuan. Då har man på sig att få behörighet till gymnasiet. Alla vi här inne kan själva förstå att det är en väldigt tuff uppgift. Därför utökar vi undervisningen i svenska. Vi förtydligar också reglerna kring förberedelseklasser för att undvika att nyanlända elever fastnar där. Vi höjer anslaget för förbättrad validering. Vi vet att det finns väldigt märkliga byråkratiska processer. Jag pratade med Arbetsförmedlingen . De berättade att det i genomsnitt tar en kvart för att validera en läkare från ett annat land om alla dokument är inne. Men det tar att få svar från dem. Att detta är helt orimligt förstår vi alla. Ett exempel jag fått höra talas om gällde en tandläkare som kommit hit. Hon hade skickat in sina papper till , och det tog att få svar. Svaret hon fick var att hon glömt ett papper och att det skulle ta till. Det är självklart inte ett seriöst sätt att sköta en myndighet. Det här måste vi åtgärda. Vi bygger ut de kompletterande högskoleutbildningar som finns. Vi förbättrar de linjer vi har skapat och har fler linjer. Till exempel kan man komplettera upp vissa utbildningar man har som akademiker, till exempel lärare, läkare och så vidare. Arbetet med flyktingguider stärks. Det civila samhället blir mer inkluderat i att hjälpa flyktingar att etablera sig i det svenska samhället. Det kan vara en hembygdsförening. Det kan vara en lokal idrottsförening. Det kan vara olika delar av det svenska civilsamhället som hjälper nyanlända att etablera sig. Vi vet från exempelvis att detta är ett väldigt effektivt sätt att inkludera människor och få dem att känna tillhörighet. Det här är några av de reformer vi har inom detta område. Men vi ska veta att det inte är något färdigt politikområde. Det är inget som är perfekt. Det här är inte århundradets reform som för evigt kommer att se likadan ut. Etableringsreformen är ett ”work in progress” och ska alltid vara det. Den ska alltid förbättras och bli bättre. Men jag är väldigt stolt över att vi har denna ordning på plats. Jag tycker att vi ska vara mer fokuserade på faktiska reformer än på lösa viljeyttringar. Jag tänkte ta mig lite tid att bemöta några av de anföranden som hållits här. Ofta hamnar vi i diskussioner om diskriminering, rasism, migration och hur viktigt det är att människor kommer hit eller inte. Allt detta är såklart viktigt, men det jag hade önskat från samtliga deltagare i debatten i denna kammare, liksom från de ledarskribenter som var på tal här och alla andra som tycker att detta borde diskuteras, är att man oftare skulle säga vad man vill göra än att något borde göras. Man kanske oftare borde diskutera hur något borde göras än att diskutera att vi ska ta någon debatt. Därför är jag glad över att yrka på faktiska reformer, och därför yrkar jag bifall till förslaget i utskottets betänkande. 36 (C): Jag vill börja med att yrka bifall till utskottets förslag och avslag på samtliga reservationer. Världen förändras just nu väldigt fort. Globaliseringen och digitaliseringen innebär att vi står mitt i en helt ny verklighet, och det enda vi vet är att vi inte har en aning om hur ens den närmaste framtiden kommer att se ut. Vi kan bara gissa. En sådan gissning, som väl ändå får sägas vara rätt välgrundad, är att väldigt många av de system vi har på plats kommer att behöva förändras i grunden. Och det måste gå fort, för ser vi hur det nya fastnar i det gamla. Fantastiska saker som crowd funding, nätbaserade universitet, förarlösa bilar, digitala valutor, ja, till och med något så simpelt som food trucks är alla fenomen som utmanar rådande system och därför motarbetas på olika sätt. Det här ställer helt nya krav på politiken. Den som är van vid att politiken styr utvecklingen kommer att behöva inse att vi politiker nu har mindre makt . Visst kan vi försvåra, fördyra och fördröja, men vi kommer inte att kunna stoppa utvecklingen. I stället borde vi förenkla det hela genom att plocka bort så många hinder som möjligt. Det här gäller såklart även globaliseringen. Vi driver företag, pluggar, jobbar och kommunicerar över de påhittade nationsgränserna. är var femte person som bor i född utomlands, och flyttade fler än 50 000 personer härifrån för att bosätta sig någon annanstans. På samma sätt som vi tidigare flyttat mellan olika städer inom ett land flyttar vi nu mellan städer i olika länder. Personligen tycker jag att det är helt fantastiskt att få vara med om allt det här. Möjligheterna är oändliga. Tänk bara på allt som har hänt , och föreställ er vad vi har att vänta oss! Men det innebär också stora påfrestningar för väldigt många människor, inte minst dem som av olika anledningar inte riktigt hängt med i utvecklingen. Det gör mig ganska orolig, för om vi inte lyckas integrera de här människorna på ett bra sätt kommer vi antagligen att få se ökande ohälsa, både fysisk och psykisk, men också allt våldsammare reaktioner. Många kommer inte att bara lugnt anpassa sig till de nya förutsättningarna. De kommer att göra allt de kan för att kämpa mot utvecklingen och krampaktigt hålla fast vid sådant som får dem att känna sig trygga, oavsett om det är fanatisk religionsutövning, någon luddig svenskhet eller förtryckande könsnormer som de tror är räddningen. Det här är en grupp som borde få betydligt större utrymme när vi diskuterar integration framöver. Men är vi ju, precis som sa, här för att prata om det utgiftsområde i budgeten som handlar om integrationen och etableringen av utrikes födda. Här finns det också saker att göra. Vi behöver såklart motverka det långsiktiga utanförskapet, som slår hårt mot många utrikes födda. Men det mest akuta på just det här utgiftsområdet är att snabbt se till att alla de människor som kommer till och söker skydd får en bra start. Att sitta sysslolös på ett trångt asylboende är såklart förödande för en människas drivkrafter. Och med ett ökande antal asylsökande ökar nu även handläggningstiderna rejält. Vi måste därför ställa högre krav i upphandlingarna så att det blir lättare att läsa svenska och validera sina kunskaper som asylsökande. Det ska såklart också bli lättare att jobba. Men vi måste även se till att den som fått uppehållstillstånd snabbt får en kommunplacering och på så vis kan komma igång med att bygga sin vardag. Vi behöver stötta kommunerna så att de kan ta emot fler. Det allra viktigaste här är, som har sagts tidigare, att byggandet kommer igång på allvar. På kort sikt behöver vi göra det enklare att bygga små, tillfälliga modullägenheter. På så vis kan ingen kommun längre skylla sitt låga mottagande på bostadsbristen, och det är viktigt. Vi tar några steg i den här budgeten för att få igång byggandet, och det är bra. Men det är inte tillräckligt. Vi gör även en del justeringar som är tänkta att göra det lättare att lära sig svenska som man gör praktik, jobbar eller startar företag. Det är för att människor så fort som möjligt ska komma ut på en arbetsplats i stället för att stängas in i ett sfi-klassrum . Dessutom avsätter vi resurser för att korta handläggningstiderna för den som behöver få sin utbildning eller sin yrkeskunskap validerad. På vissa håll i landet fungerar det här redan ganska bra, men det finns alldeles för stora variationer. Så är det lite överlag på det här området – det är stora variationer över landet i hur mottagandet av nyanlända ser ut. Här är det viktigt att samverkan mellan olika aktörer förstärks och att idéutbytet blir bättre. Det kan låta som klyschor – man säger ju ofta just det här – men det är enormt viktigt. Just nu pågår till exempel ett framgångsrikt projekt i med integrationskoordinatorer, anställda av kommunerna men finansierade av Arbetsförmedlingen. Det finns många andra exempel på bra projekt som behöver spridas och i vissa fall permanentas. Detsamma gäller de ideella krafterna, som gör ett jättejobb med integrationen. Utan dem skulle det aldrig gå, och deras förutsättningar behöver vara så goda som möjligt. Jag skulle nog säga att det allra viktigaste just nu är att fler människor involverar sig i att välkomna alla nyanlända och öppna sina nätverk för dem. På så vis kan vi både motverka fördomar och hjälpa folk in på arbetsmarknaden. Jag har som jag har sagt tidigare en lång lista över små och stora förändringar som behöver göras. Våra trasiga system får inte längre stå i vägen för människors drivkrafter. Det behöver bli lättare att starta och driva företag och att anställa. Den som vill jobba ska aldrig hindras från att göra det. Men med en överbelastad arbetsförmedling ser det tyvärr inte särskilt ljust ut. För någon vecka sedan var generaldirektören hos oss i utskottet och berättade att de som jobbar med nyanlända nu är uppe i 60 sökande per förmedlare. Prognosen är att man snart når 90. När etableringsreformen genomfördes var det tänkt att vara 30. Det här skapar såklart problem, inte bara för de jobbsökande, som inte får tillräckligt med stöd, utan även för alla hårt arbetande förmedlare som inte ges förutsättningar att göra ett bra jobb. Det visar sig också i att etableringsplanerna inte fylls med relevant och individanpassat innehåll. Här behövs det radikal förändring, och där har vi några förslag. Men när vi pratar om integration måste vi komma ihåg att det inte bara handlar om hur vi politiker bygger systemen. Det handlar också i allra högsta grad om attityder. Här tycker jag att vi behöver fundera mer på hur vi ska kunna stötta ute i kommunerna, kanske allra mest på små orter, så att man hinner med det som behöver göras för att lugna den oro som väcks när saker snabbt förändras. 37 (SD) replik: Ja, det var en lång uppradning av konkreta åtgärder för integration i det nya samhälle som vissa av oss här vill bygga. Självfallet måste vi anpassa oss till de förändringar som sker i en alltmer globaliserad värld. Det är bara bra att man kan resa, lära av varandra och ta del av de möjligheter vi har som tidigare saknades. Däremot oroas jag av att tycks se trygghetsönskan och att man saknar de traditioner som har byggt vårt samhälle som något entydigt negativt. Hon tycks anse att det är oroande att personer söker tryggheten i en gemensam grund och en gemensam historia. Jag förstår visserligen att man i en totalt individualiserad värld vill se till var och en som enskild och att det enda som räknas är möjligheten att ha ett arbete och att leva sitt liv. Men jag tror faktiskt att vi har betydligt fler behov än så. Vi har behov av att känna oss hemma i vårt samhälle bland dem vi har omkring oss, att känna trygghet. Förändringar kanske ska få ta tid. Vi kanske ska få vara med så att alla som lever i landet är med på dem. Radikala förändringar är inte något som ska ske i alltför snabb takt. talar vi visserligen om att det behövs radikala förändringar inom en viss reform, men hela anförare andades önskan om radikala förändringar, att totalt bryta ned de normer och strukturer som har funnits här. Min fråga är: Hur ska man, som tidigare efterfrågade, motverka den enligt mig ganska naturliga önskan att känna trygghet, att känna sig hemma i sitt land? 38 (C) replik: Jag har inte sagt att man ska motverka känslan av gemenskap eller av att känna sig trygg i sitt hemland. Det har jag inte sagt över huvud taget. Däremot har jag sagt att man ska försöka motverka de negativa effekter som kan komma av att man känner sig rädd för förändringar. Det är lite olika saker. Jag är inte alls på något vis särskilt individualistiskt lagd. Du har nog missuppfattat mig där, . Jag är väldigt starkt för gemenskap. Däremot tror jag inte på gemenskap som bygger enbart på något påhittat begrepp eller att någon ska sitta och bestämma vem som får och inte får ingå. Jag tycker att det är lite konstigt. Du sa att förändringar måste få ta tid. Det låter ju bra och vettigt, men det jag sa i mitt anförande var att förändringarna kommer oavsett vad vi vill. Även om man skulle vilja att det får ta tid är det inte mycket vi kan göra just . Då tror jag mer på att faktiskt försöka lösa de utmaningar som uppkommer och de förändringar som sker antingen vi vill det eller ej och ta bort de hinder som gör att det uppstår problem när förändringar sker. Jag tror inte att vi som politiker kan bestämma hur fort det ska gå just . Jag undrar om du riktigt förstår vad som händer i världen just . Om du gjorde det skulle du se. Det är ju ganska tydligt. Människor kommer till . Människor flyttar runt i hela världen. Vi har kopplingar och kontakter. Det går inte att stoppa utvecklingen. 39 (SD) replik: Jo, jag förstår. Jag har själv släkt över nästan hela jorden, även om jag inte har hunnit resa så mycket . Men jag har vänner och bekanta över hela jorden.