prot · H20923 · 2014-11-18 00:00:00 — Min bedömning är att sysselsättningen inte kommer att minska bland de äldre. Pengarna används till åtgärder som på andra sätt kan öka sysselsättningen bland de äldre, det vill säga de åtgärder jag talade om i mitt tidigare anförande. Varför kompenserar vi inte kommunerna? Landsting och kommuner får samlat ökade resurser med de förslag som vi har lagt fram i budgeten. Landstingen får 1,9 miljarder, och kommunerna får 2 miljarder för äldreomsorgen. Därutöver sker satsningar på skolan. Socialbidraget minskas till följd av höjd a-kassa, och så vidare. Kommuner och landsting kommer att komma mycket bättre ut med en socialdemokratisk och miljöpartistisk budget än med Alliansens budget. Vill man ha ytterligare resurser till kommuner och landsting är det den socialdemokratiska, miljöpartistiska och vänsterpartistiska budgeten man bör rösta på. Överläggningen var härmed avslutad. § 9 Svar på interpellationerna 2014/15:68 och marginalskatter på arbete och förväntade intäkter 63 Finansminister (S): och har frågat mig vilka åtgärder jag ämnar vidta, respektive vilka ställningstaganden och bedömningar jag gjort, med avseende på de remissvar och den forskning som behandlar högre marginalskatter på arbete. De belyser att forskningen och remissvaren indikerar att högre marginalskatter kan ha negativa samhällsekonomiska effekter samt leda till lägre skatteintäkter än vad som redovisats i budgeten. På grund av de ofinansierade skattesänkningar som den borgerliga regeringen genomfört har stora underskott i statens finanser. Reformer måste därför finansieras fullt ut. Högre skatt på arbete för dem som har relativt höga inkomster ger både nödvändiga skatteintäkter och har en god fördelningsprofil. skriver i sitt remissvar att effekten av dessa förslag på antalet arbetade timmar är svårbedömd och att sysselsättningseffekten är försumbar. Det råder stor osäkerhet om den typen av effektberäkningar som och efterfrågar, och eventuella beteendeeffekter slår i regel inte igenom i betydande grad . De offentligfinansiella effekterna i budgetsammanhang är därför statiskt beräknade, i enlighet med beräkningskonventioner. Jag ser ingen anledning till att frångå den principen. Det är vidare missvisande att bedöma politiken genom att endast se till effekter av enskilda finansieringsåtgärder. Man måste även se till vad pengarna kommer att användas till. De satsningar regeringen gör på exempelvis ökade investeringar i infrastruktur, högre kvalitet i äldreomsorg och skola, klimat, utbildningskontrakt, 90-dagarsgarantin och extratjänster i välfärden bedöms bidra till att öka sysselsättningen, minska arbetslösheten och därmed öka skatteintäkterna . 64 (FP): Fru talman och finansministern! När man funderar över den ekonomiska politiken är det viktigt att sätta jobb, tillväxt och företagande i centrum. När vi funderar över hur vi ska få mer pengar till vår gemensamma välfärd och skapa fler jobb är det i enskilda företag som jobben skapas. Vår välfärdsmodell bygger på ett samhälle där människor betalar skatt, där det råder full sysselsättning och hög sysselsättningsgrad. Det är basen för att få tillräckligt med skatteintäkter till vår gemensamma välfärd. Finansministern har ofta återkommit till vikten av att kunna investera i välfärden. Vi är helt överens om att det är viktigt att vi kan investera i vår gemensamma välfärd. Frågan är hur resan dit ser ut. Det är viktigt att se till att det blir fler arbetade timmar i ekonomin och att ekonomin växer med ökad sysselsättning. Det är nog många, inte minst jag själv, som tycker att det är märkligt att regeringen går fram med ett förslag som innebär att 1,1 miljon löntagare får högre skatter än vad de har förväntat sig och att uppskattningsvis 70 000 människor kommer att gå från ett läge där de betalar på sin senast intjänade hundralapp till att mer än hälften av den sista hundralappen försvinner i skatt. Det är klart att den skattechocken får betydelse för antalet arbetade timmar i ekonomin. Det är också det som pekar på i sin bedömning och i sitt remissvar på budgeten. Finansminister säger att det inte är någon fara; om man räknar på kort sikt blir det inte så stora effekter. Det är nästan så att man tar sig för pannan över det uttalandet. Det är klart att en finansminister måste ta hänsyn till helheten. Hon måste ta hänsyn till de långsiktiga ekonomiska effekterna. säger att höjd skatt leder till färre arbetade timmar, att sysselsättningen påverkas, innebär det också att välfärden påverkas. Vi får mindre pengar till vår gemensamma välfärd, den som vi solidariskt och gemensamt vill bygga upp. Det beror på att sysselsättningen minskar och jobben blir färre. Det är helt rätt som har sagt i kammaren, nämligen att man måste vara försiktig och ha en plan för hur beskattningsinstrumentet används. I min värld bör man tillämpa en princip där man undviker att höja skatten på arbete och i stället, om statens intäkter behöver öka, göra som Alliansen gör i sin budget, och mycket riktigt regeringen gör i sin budget, höja skatten på det som är dåligt i ekonomin. Det är fråga om miljöskatter, alkohol och tobak. Men sedan var det frågan om att höja skatten på arbete. Jag trodde att vi i vårt samhälle ville ha mer arbete. Då ska vi ha så låga skatter vi bara önskar på arbete. Därför föreslår vi i relation till regeringen lägre skatter, just för att vi ser att det är någonting som kan skapa mer resurser till vår gemensamma välfärd. Som finansminister har du, , ansvar för att se till helheten och till de långsiktiga effekterna. Min fråga till dig är då: så tydligt säger att det här inte är bra för sysselsättningen, och därmed indirekt inte är bra för välfärden, och att det minskar summan pengar vi kan ha i vår gemensamma välfärd, varför för du fram ett sådant förslag och varför tittar du så ensidigt bara på de kortsiktiga effekterna? 65 (M): Tack, finansministern, för svaret! Den nuvarande regeringen har uttalat att den har som mål att antalet personer som arbetar och antalet arbetade timmar i ekonomin ska öka. Även för Alliansen står jobben i centrum. Vi har ökat människors incitament att arbeta, att söka jobb och att jobba extra. Vi har också sett tydliga resultat. har antalet sysselsatta ökat med 340 000 personer, mycket tack vare Alliansens jobbpolitik. Inte ens den mest inbitna socialdemokrat kan heller låta bli att konstatera att denna tillväxt har skett när vi har sett en djup ekonomisk kris som har slagit hårt och där jämförbara länder inte har förmått att skapa några nya jobb. Regeringen har i sin höstbudget föreslagit en skattehöjning för de över en miljon människor som betalar statlig inkomstskatt. Förslaget innebär att ytterligare 72 000 personer kommer att få högre skatt eftersom även de kommer att behöva börja betala statlig inkomstskatt. I budgetpropositionen föreslår regeringen dessutom att jobbskatteavdraget ska trappas av för dem som har arbetsinkomster om ca och däröver. Dessa förslag skulle tillsammans leda till att vi når marginalskatter på över anmärkningsvärda . Förslagen ter sig särskilt anmärkningsvärda när regeringen säger sig vilja prioritera jobben och antalet arbetade timmar men själv i finansplanen konstaterar att skattehöjningarna slår igenom i form av lägre konsumtion, dämpad sysselsättning och minskad bnp. Omfattande ekonomisk forskning visar att när marginalskatterna höjs blir det mer attraktivt med utökad fritid för människor som omfattas av höjningen. I stället för att förhandla upp sin lön kanske man då försöker förhandla till sig . Läkaren kanske avstår från det där extra jourpasset. I stället för att stimulera drivkrafterna för arbete skapar höjd marginalskatt incitament för skattebetalarna att lägga tid och resurser på att skatteplanera. För företagaren blir det naturligtvis mer lönsamt att försöka plocka ut sina inkomster i form av kapital och inte som tjänst. Den som skaffar sig en längre utbildning i kanske väljer att efter examen flytta utomlands, för det lönar sig då inte lika mycket att arbeta här. Sådana beteenden, som lockas fram av höjda marginalskatter, får genomslag i den offentliga ekonomin. Genom att skruva bara lite grann på skattesystemet riskerar vi på att se enorma konsekvenser. Utredningen av de konsekvenserna saknar jag i regeringens budget. Detta är bakgrunden till min fråga till finansministern. Finansministern anger också mycket riktigt i sitt svar att det är högst osäkert vilka effekter regeringens förslag kan få för antalet arbetade timmar. Regeringen räknar ändå med att skatteintäkterna till staten ska öka med till följd av den ändrade skiktgränsen. När det gäller avtrappningen av jobbskatteavdraget tror man på ökade intäkter med 2,36 miljarder. Det är alltså totalt 4,27 miljarder i ökade skatteintäkter. Varenda en av de kronorna har finansministern intecknat. Arbetsförmedlingen, och , för att bara nämna några av de remissinstanser som är kritiska, anser att de långsiktiga effekterna av regeringens förslag måste analyseras ytterligare, inte minst vad gäller antalet arbetade timmar. Jag vill därför fråga finansministern: Om effekterna nu är så osäkra, men regeringen ändå redan har använt varenda en av dessa osäkra kronor, finns det då några marginaler alls i regeringens budget? Jag vill också passa på att fråga ministern: Om det är ett tydligt mål för regeringen att antalet arbetade timmar ska öka, varför genomför man reformer med så tvivelaktig inverkan på antalet arbetade timmar? Finansministern menar väl inte att det där jourpasset som läkaren inte tar ska ersättas av en traineearbetare? 66 Finansminister (S): Precis som säger bör jag ta ansvar för helheten. Då kan man inte bara titta på effekterna av en skatteförändring. Man måste också titta på effekterna av det man använder pengarna till. Eftersom vi i den här budgeten satsar på viktiga åtgärder i ekonomin som kan öka arbetskraftsutbudet och öka sysselsättningen är min bedömning att de åtgärderna sammantaget – skattehöjningarna och det man använder pengarna till – kommer att leda till ökad sysselsättning. Vi skriver i finansplanen: ”Sammantaget bedöms BNP-tillväxten och sysselsättningen bli något högre som arbetslösheten blir lägre … till följd av de insatser som föreslås eller aviseras i denna proposition.” Bedömningen är att sammantaget, om man tittar på både inkomstsidan och utgiftssidan, kommer tillväxten att öka liksom sysselsättningen. Det beror på att vi använder pengarna till viktiga åtgärder för att fler ska kunna arbeta, till exempel förbättra kvaliteten i skolan, låta fler få möjlighet att läsa klart gymnasiet via utbildningskontrakt, bygga ut komvux och yrkeshögskola, stoppa neddragningar av den högre utbildningen och låta fler ungdomar få en högre utbildning. Ett ökat arbetskraftsutbud kan också ske genom en förstärkning av äldreomsorgen så att fler kvinnor som har anhöriga som behöver vård i äldreomsorgen eller kan få möjlighet att jobba heltid. uppger över 100 000 kvinnor att de har gått ned i arbetstid därför att äldreomsorgen inte håller tillräckligt hög kvalitet. De investeringar som vi gör i vår gemensamma välfärd är också investeringar som möjliggör för människor att arbeta. Äldreomsorgen är ett sådant exempel, och barnomsorgen med förskolan är ett annat exempel. Man kan inte bara titta på var skatteintäkterna kommer in, utan man måste också se på hur skattepengarna används. Därför är det viktigt, precis som du säger, att titta på helheten. Om man tittar runt om i världen ser man att det inte generellt är så att länder som har lågt skatteuttag har högre sysselsättning eller lägre arbetslöshet än länder som har högre skatteuttag. Så länge man kombinerar ett förnuftigt skatteuttag med ett väl avvägt sätt att spendera pengarna kan man skapa samhällen som håller samman och välfärdssamhällen som har hög sysselsättning och låg arbetslöshet. Det är det som är utgångspunkten för den här regeringen. säger att man bara ska beskatta sådant man tycker är dåligt. Men om man bygger en välfärdsstat på tobaks- och alkoholskatter, fordonsskatter och miljöskatter har man inte särskilt höga ambitioner med välfärdsstaten. Därför är det nödvändigt att ta ut skatt på arbete. 67 (FP): Finansministern försöker konsekvent här i kammaren sätta välfärd mot skattesänkningar. Om man tittar tillbaka har alliansregeringen visat att man kan göra både och. Man kan både öka drivkraften för människor att arbeta och låta människor få större marginaler i sin ekonomi och satsa och utveckla välfärden. Det har skett . Det du gör systematiskt är att försöka skapa en motsättning däremellan. Jag tycker att det är olyckligt. Det är inte så att om du inte hade gjort de skattehöjningar som du ska låta 1,1 miljon människor utsättas för hade du inte kunnat satsa på en ganska rejäl välfärd. Det är inte ett eller noll, att vi har en välfärdsstat eller inte har en välfärdsstat. Den finns ju där, och vi är alla med och finansierar den. Här handlar det om: Hur kan vi få svensk ekonomi att stå starkare? Hur kan vi se till att det lönar sig mer att arbeta och utbilda sig? Hur kan vi se till att vi långsiktigt skapar en större kaka så att välfärden kan växa? Då säger och en rad andra bedömare att de förslag du, , lägger fram för den här kammaren är dåliga för sysselsättningen. Det innebär, direkt och indirekt, att antalet arbetade timmar i ekonomin blir mindre och därmed att välfärden blir sämre. Vi kommer att se effekten av det . Du kan ju själv tro att de förslag du lägger fram inte kommer att få effekt, men vi kommer från oppositionens sida se till att granska den här politiken och följa mycket noga vilka effekter den får. Jag är helt övertygad om att det i längden kommer att innebära att vi får mindre pengar till vår gemensamma välfärd. Det är det jag menar när jag säger att om man står i valet mellan att inte ha utrymme att genomföra skattesänkningar och ha stora välfärdsambitioner, och ökade välfärdsambitioner i förhållande till , får man använda de skattebaser som inte är skadliga för ekonomin. Vi bygger ju inte hela välfärdsstaten på basis av dem. Jag har nog tänkt att vi också ska betala en och annan inkomstskatt. Men när jag står i det valet väljer jag att hellre beskatta det som är dåligt för ekonomin än det som är bra för ekonomin. De två exempel som jag tar upp i min interpellation handlar om att 1,1 miljon människor får högre skatt och att uppskattningsvis 70 000 människor går från att betala av sin sista hundralapp till att få behålla knappt hälften. Det tycker jag rimmar illa med en politik som gör att det lönar sig att arbeta och utbilda sig. Det rimmar illa med tron att vi långsiktigt bygger starkt genom att höja skatterna. Jag tror att vi bygger långsiktigt starkt genom att få människor att arbeta mer. Vi kan göra den gemensamma kakan större genom att få ekonomin att växa. I grund och botten tror jag att detta handlar om en ideologisk skillnad mellan socialism och liberalism. Jag tror nämligen inte att rättvisa handlar om att alla ska tjäna lika mycket eller att samhället ska straffbeskatta dem som vill utbilda sig, har höga ambitioner och är drivkraftiga på jobbet. Jag tror inte på socialismen som ideologisk bas, utan jag vill att människor ska kunna växa självständigt och att vi ska ha ett skattesystem som uppmuntrar människor att arbeta, utbilda sig och ta ansvar. Gör man det är jag helt övertygad om att man också kan få den gemensamma kakan att växa och bli större. Det är det som indirekt säger till dig, , och till regeringen: Gör inte de här skattehöjningarna! Det är skadligt för sysselsättningen, och det finns risk att det indirekt leder till mindre pengar till välfärden. Då kommer du att stå där om och inte kunna göra de välfärdssatsningar som du vill göra. I min värld är det att skjuta sig själv i foten. Då tycker jag att det är bättre att se till att drivkraften finns kvar för att arbeta, för att utbilda sig och för att ta ansvar och vara driftig på jobbet. 68 (M): I finansplanen skriver regeringen att avtrappningen av jobbskatteavdraget och utökningen av den statliga inkomstskatten sker för att minska inkomstskillnaderna. Man är alltså tydlig med att reformerna egentligen genomförs av ideologiska skäl. Det kan i och för sig framstå som hederligt att ange de verkliga skälen till att man höjer skatterna. De är i det här fallet alltså ideologiska och inte ekonomiska. Detta bekräftas i finansministerns interpellationssvar till mig och . Hon skriver att de här åtgärderna har en ”god fördelningsprofil”. Det är alltså inte jobben eller antalet timmar som står i centrum för regeringens politik. Det är fördelningen. Regeringens fördelningspolitik bygger på att de offentliga finanserna handlar enbart om fördelning – man utgår alltså från att den gemensamma kakan är , och man tror inte att den kakan kan växa. Det kan den. Men då måste man se till att det finns drivkrafter för människor att utbilda sig. Det måste finnas drivkrafter för att arbeta och för att arbeta extra. För att illustrera det här med fördelning och drivkrafter: Om en miljardär lämnar och bosätter sig i ett annat land, ja, då minskar statistiskt sett inkomstskillnaderna i . Men har en låginkomsttagare per automatik fått det bättre för att medelinkomsten har minskat? Ja, statistiskt sett ligger han närmare medelinkomsttagaren, men de flesta skulle nog ändå stämma in i påståendet att låginkomsttagaren inte har fått det bättre. Fördelningen är inte det centrala. Det centrala är att få ekonomin att växa och att det kommer alla till del. Med alltför höga skatter på arbete kanske unga inte tycker att det lönar sig att skaffa sig en längre utbildning. Man ska ju inte bara betala tillbaka sina CSN-lån med den lön man får när man väl får arbete. Man ska också med sin inkomst täcka upp för de på arbetsmarknaden som man har förlorat när man har studerat och för den tid man inte har intjänat några pensionspoäng. Det är inte särskilt lätt i , och det blir inte lättare med det förslag som regeringen nu har lagt på bordet. Med försämrade incitament att utbilda sig och att arbeta fler timmar blir kakan till slut mindre. Det är svårt att säga precis när den börjar minska; det kan jag hålla med finansministern om. Men forskarna tycks vara överens om att den börjar minska. ”Även en liten procentuell förändring av det totala arbetsutbudet kan innebära en stor total effekt på skatteintäkten”, konstaterar exempelvis och . Med minskade incitament riskerar vi att de som har låga inkomster får det sämre. Det blir färre arbetade timmar. Det blir mindre att fördela. Det begränsar möjligheten att investera i viktiga områden som vi alla vill investera i: vård, skola, omsorg, infrastruktur, rättsväsen och försvar. Men långsiktighet tycks inte rymmas i regeringens fördelningsprofil. Det bekymrar mig. Finansministern håller med om att de höjda skatterna leder till minskad tillväxt, men det lovar hon ska motverkas av regeringens investeringar. Varifrån ska finansministern få pengarna till investeringar om tillväxten minskar? Det hänger inte ihop, fru talman. Forskning och rationella argument talar alltså emot en höjning av marginalskatterna. En sådan minskar kakan. Ändå genomför man den – av ideologiska skäl. Därför vill jag fråga finansministern: Hur långt ska svenska folket framöver förvänta sig att regeringen kan gå när det gäller skattehöjningar? Jag vill också ställa följande fråga. Finansministern menar att man inte enbart kan se till effekten av skattehöjningarna utan att man också måste se till vad pengarna kommer att användas till och att de investeringar som görs kan öka skatteintäkterna . Hur kommer det sig att vi inte har fått se några sådana beräkningar i finansministerns budget? 69 (M): Finansministern stod här och försökte göra gällande att den borgerliga tidigare regeringen har förstört offentliga finanser. är det ju så att och resten av världen, hela världsekonomin, har genomlidit den kanske värsta ekonomiska krisen . Det har inneburit att vi i linje med keynesiansk ekonomisk politik har haft som utgångspunkt att vi måste upprätthålla efterfrågan i ekonomin och stimulera ekonomin. Tittar man på de oppositionsbudgetar som Socialdemokraterna och själv har lagt fram som alternativ till den borgerliga regeringens förslag ser man att ni också har varit med på exakt de nivåer – det är bara några ynka miljarder som skiljer – som har föranlett att vi nu har hamnat i en situation där vi har ett mindre underskott. Det här är någonting som alla bedömare är överens om att vi var tvungna att göra och någonting som Socialdemokraterna själva föreslog. försöker påskina att det är våra tidigare skattesänkningar som är boven i dramat. I själva verket ville ni göra exakt lika stora ökningar av statsskulden för att i stället finansiera bidragsutbyggningar. I den politik som ni för nu – det är ändå framtiden som är intressant att titta på – lägger ni fram en budget som enligt era prognoser ska innebära ett underskott på 46 miljarder , på 14 miljarder året därefter och på 1 miljard året därefter. innebär den ett överskott på 23 miljarder. Ni ökar de offentliga utgifterna med 120 miljarder under den här mandatperioden – 120 miljarder ökar ni utgifterna med. Om man adderar underskotten som ni nu planerar för blir det ett underskott på 40 miljarder. Hur kan du stå här, , och tala om att ni finansierar era utgifter fullt ut? Du ökar ju statsskulden med nästan 40 miljarder i kronor räknat. Vi är i då vi borde samla i ladorna och se till att bygga offentliga finanser starka för framtiden och framtida kriser. Då öppnar skattebetalarnas plånböcker för att spendera mer, och det ni i huvudsak spenderar på är ineffektiva arbetsmarknadsåtgärder och höjda bidrag för dem som inte arbetar. Många tidigare talare har argumenterat väl för den negativa effekten av att höja marginalskatterna. Någonting som jag tycker att man borde belysa mer är att det långsiktigt kommer att slå mot innovationskraften i svensk ekonomi. Svensk ekonomi och svenskt välstånd bygger i huvudsak på att vi har kreativa, duktiga människor i kreativa näringar som vill arbeta här i . Då ska jag berätta någonting för : Världen blir alltmer globaliserad. Unga människor är inte alls lika bundna till och rotade i som de kanske var när lämnade högskolan. De blir alltmer benägna att flytta någon annanstans. Är det så att bygger upp ett skattesystem där det inte lönar sig att ha skaffat sig en utbildning eller att vara en kreativ och duktig entreprenör, då kommer de människorna att flytta. Du kan inte tro att du kan lura den här kammaren eller svenska folket med tal om att du försöker upprätthålla balansen i de offentliga finanserna när du ökar utgifterna med 120 miljarder och underskottet med 40 miljarder och sedan av ideologiska skäl för att tillfredsställa vänsterkanten höjer skatterna för dem som tjänar mer än 35 000 . Det är inte en seriös politik. 70 Finansminister (S): Vad begreppet fullt ut finansierade reformer innebär bör i huvudsak diskutera med mina företrädare och . Det var de som lanserade begreppet krona för krona och menade att nya reformer måste finansieras med ökade intäkter. Det är den principen som vi har följt, och det har mina företrädare – dina partivänner – menat vara full finansiering. Vi ärver ett underskott på . Det är fakta. Det är resultatet av borgerlig politik. Vi har inte kritiserat den borgerliga regeringen för de insatser man gjorde under själva finanskrisen. Det är lämpligt att driva ekonomin med underskott då. Den kritik vi har haft är att man , när konjunkturen har vänt uppåt, ändå har fortsatt att öka underskotten. Underskottet i de statliga finanserna är större än det var under krisåren 2008, 2009 och 2010. Det är ingen keynesiansk politik. Det är en politik man för av en enda orsak, nämligen att man vill sänka skatten. Det har man också gjort. Man har sänkt skatten . kommer vi att beta av underskotten. Vi lägger nu fram den stramaste budget som lagts fram i riksdag sedan budgetsaneringen, där vi halverar budgetunderskotten .