prot · H109116 · 2014-05-28 00:00:00 — I regleringsbrev står det att läsa att myndigheten ska ha genomfört en utvärdering av nuvarande kontrollsystem och åtgärda eventuella brister vad gäller felutbetalningar. Att då med den vetskapen kunna kräva dröjsmålsränta på ett återkrav som är orsakat av myndigheten själv är bara fel och orättvist. Därför menar jag att en dröjsmålsränta i en sådan situation inte ska tas ut i de fall felutbetalningen är orsakad av själv. 33 (V): Det är ett tunt betänkande, och man kan tro att det inte är så viktigt. Det heter något så väldigt spännande som Vissa socialförsäkringsfrågor. Det finns ändå en del spännande och principiella saker som jag gärna vill ta upp. Det handlar om inkonsekvensen i hur man vill ta ut ränta eller återbetala ränta. Vi i tycker inte att det är konsekvent och rimligt att ta ut ränta på sjukersättning som ska betalas tillbaka om man har upprättat en avbetalningsplan eller har fått anstånd av myndigheten. Vi menar att personer som har följt reglerna om anmälnings- och uppgiftsskyldighet inte ska bestraffas med att betala ränta. Ett av skälen är att det slår mot ekonomiskt utsatta människor med mycket små marginaler. Därför yrkar jag bifall till reservation 2. Det blir väldigt konstigt att den enskilda människan som har försökt göra rätt för sig och som har fått en avbetalningsplan eller anstånd beviljat ska betala tillbaka med ränta när staten inte gör det i de fall där den enskilde har fått för lite pengar utbetalade. Vi tycker därför det vore rimligt att utreda hur det skulle gå till att i så fall debitera ränta i båda riktningarna när det gäller socialförsäkringsförmåner. Jag vet att det har utretts tidigare och ansetts för krångligt när det gäller hur staten ska betala tillbaka med ränta till den enskilde. Men jag förstår inte varför det ska vara så mycket besvärligare än att räkna ut hur mycket den enskilde ska betala tillbaka i ränta. Det är för oss i självklart att vi inte ska ställa större krav på den enskilda människan än de krav som ställs på staten när det gäller ränta i samband med återbetalning av de här förmånerna. Jag yrkar bifall till reservation 3. 34 (S): Vi socialdemokrater har valt att inte motionera på den här punkten, utan vi har skrivit ett särskilt yttrande. Det vill vi framhålla, och tycker jag att våra ståndpunkter har fått ytterligare tyngd när vi konstaterar att många av felen på detta område begås av . Därför har det vi tycker blivit ännu viktigare. När detta infördes kritiserade vi förslaget. Vi tycker att ränta borde gälla i båda riktningarna, och vi vidhåller den uppfattningen nu också. Det vore rimligt att nu verkligen utreda och se vilken omfattning det här har haft och hur det egentligen ser ut med felen hos kassan och hur det har hanterats i verkligheten. Det tycker vi att vi borde ha kunnat få som grund för detta. För en enskilde är detta en mycket viktig fråga. Vår ståndpunkt står kvar, och vi vill understryka värdet av en tvåvägslösning där ränta också kan betalas av när det blir långa fördröjningar för den enskilde. 35 FINN (M): Jag vill börja med att yrka bifall till utskottets förslag i det aktuella betänkandet, SfU15. Låt mig sedan fortsätta med att förklara vad det är som jag, och Alliansen tar ställning till i detta utskottsbetänkande, efter att ha hört oppositionens svartmålning av förslagen. Det första förslaget innebär en lagreglering som förenklar anmälningsskyldigheten för dem som har bostadstillägg eller så kallat äldreförsörjningsstöd. Dessa stöd påverkas av ändringar av inkomst- och förmögenhetsförhållanden, civilstånd och bostadsförhållanden. Som regelverket ser ut kan det i princip betyda att en enda krona i ökad inkomst kan vara anmälningspliktig. Detta är naturligtvis helt orimligt, och med det aktuella förslaget sätts en ny, rimligare gräns för betydligt högre belopp av arbets- eller kapitalinkomst eller förmögenhetsökning innan det måste anmälas som en ändring där bostadstillägget eller äldreförsörjningsstödet kan komma att påverkas. Det andra förslaget gäller en lagändring om det visar sig att för mycket sjukersättning, tidigare kallad förtidspension, har betalats ut till en enskild individ. Lagändringen innebär att ränta och dröjsmålsränta kommer att utgå i samband med ett sådant återbetalningskrav på för mycket utbetald sjukersättning, på motsvarande sätt som gäller om för mycket utbetalt bostadsbidrag återbetalas, där då också ränta utgår. Vi tycker att det är rimligt att all gemensamfinansierad ersättning som utgår från våra socialförsäkringar och som blivit felaktig rättas till. Rätt person ska så långt det är möjligt få rätt ersättning, varken för mycket eller för lite – detta för att legitimiteten och tilltron till våra gemensamma trygghetssystem ska förbli intakta och hållbara . När pensionsgrundande inkomst har fastställts för det aktuella året beslutar om en slutlig sjukersättning. Om den försäkrade då har fått för mycket preliminärt utbetalt ska det överskjutande beloppet plus en avgift betalas tillbaka. Om den försäkrade däremot har fått för lite betalar ut det utestående beloppet plus ett tillägg. Det är viktigt att konstatera att det handlar om en preliminär förtidsutbetalning som sedan justeras i samband med att man fastställer den pensionsgrundande inkomsten. Man kan inte alltid säga att det handlar om felaktigheter, utan det är en förskottsbetalning som man sedan justerar . För att staten ska säkra att återfå för mycket utbetalad ersättning har det i praktiken visat sig att tillägg av ränta och dröjsmålsränta är effektiva medel för att så verkligen ska ske. Men detta vill inte vänstern, bland annat med hänvisning till att det rör sig om ekonomiskt utsatta personer med små marginaler. Vänsterns logik bygger alltså på att om fel har begåtts till förmån för en enskild men till nackdel för kollektivet som är försäkrat, så ska man se mellan fingrarna med detta för att det nog gäller en utsatt person. Men hur är det då med alla andra utsatta personer i systemet som fått rätt belopp? Ska de då inte också få lite mer än de är berättigade till, för de är ju också förmodligen lika utsatta som den som av en tillfällighet felaktigt råkat få mer än man är berättigad till? vill, eftersom ränta och dröjsmålsränta kan utgå till enskild som fått för mycket ersättning, att det omvända ska gälla för staten om en enskild person inte har fått det man haft rätt till av . Vid en första anblick ter sig detta förslag som rimligt och sympatiskt. Men i utredningen , Kompensationstillägg – om ersättning vid försenade utbetalningar, slås fast att sådana kompensationstillägg i form av ränta i de allra flesta fall skulle bli mycket små. Beroende på vilken typ av ersättning det gäller skulle i genomsnitt kompensationsutbetalningarna vara på för exempelvis föräldrapenning och inte för för lite utbetald sjukpenning. Att rigga ett administrativt system för denna typ av kompensationsutbetalningar skulle enligt utredningen vida överstiga de sammanlagda kostnader som skulle utbetalas som kompensation, och för att hushålla med skattemedel avrådde därför utredningen från att införa ett sådant system. Jag finner ingen anledning att ifrågasätta denna analys av utredningen och föreslår därför att samtliga följdmotioner i detta betänkande avslås. Avslutningsvis, herr talman, kan man reflektera över den ideologiska skillnaden mellan hur Alliansen och den samlade oppositionen ser på förvaltningen av våra gemensamma skattemedel. Medan Alliansen noga överväger varje skattehöjning som kan drabba enskilda negativt, och sedan hushåller på ett sunt sätt med de resurser som vi gemensamt samlat in till förmån för de mest utsatta att fördela på ett så rättvist sätt som möjligt när så behövs, höjer oppositionen gladeligen skatten med mångmiljardbelopp, mer än Alliansens partier, för att sedan gärna sprida pengarna ut till långt fler än enbart de mest behövande på ett sådant sätt att ansträngning till arbetsinsatser blir mindre självklart och skatteviljan och legitimiteten för våra gemensamma trygghetssystem hotas. Denna den rödgröna oppositionens logik är i sanning att göra enskilda utsatta, som är i störst behov av att våra gemensamma trygghetssystem är långsiktigt hållbara och av att samhällets fortsatta välfärdsreformer i stort kan värnas, en riktig björntjänst. (Applåder) I detta anförande instämde (M). 36 (MP): Den här debatten handlar om vissa socialförsäkringsfrågor och om principen om ränta åt båda håll. Det är en fråga som vi har diskuterat både den här mandatperioden och framför allt förra mandatperioden. Regeringen föreslår nu att det ges utökade möjligheter till ränteuttag för sjukersättning i syfte att skapa enhetlighet för ränteuttag inom socialförsäkringen. har förståelse för det syftet men anser att man även som en viktig princip ska kunna kompensera åt andra hållet om det dröjt för den enskilde att få ut pengar från socialförsäkringen. Vidare föreslås att anmälningsskyldigheten ska förenklas för den som får bostadstillägg eller äldreförsörjningsstöd, och det förslaget stöder vi fullt ut. Men vi beklagar att regeringen återigen går fram med ett ensidigt krav på att ränta ska betalas av den enskilde utan att ge samma människor möjlighet att få ekonomisk kompensation när ska återbetala pengar eller kassan har orsakat fördröjd utbetalning. Som jag sade har denna fråga diskuterats tidigare, bland annat –2007, där utskottsmajoriteten i betänkandet då svarade på motion: Utskottet vidhåller sitt ställningstagande men förutsätter att regeringen överväger frågan om en eventuell skyldighet för att betala ränta till enskilda när dessa drabbas av en försenad utbetalning på grund av ett felaktigt beslut eller i övrigt bristande handläggning hos . Det dröjde ända till 2009 innan en utredning tillsattes och då först efter att , och kommit med förslag till utskottsinitiativ i socialförsäkringsutskottet. Den utredningen presenterade sitt förslag 2010. Utredningen presenterade ett förslag på hur man skulle kunna göra men valde att säga: Nej, det här är inte tillräckligt bra. Man hade räknat på de administrativa kostnaderna utifrån vad och hade räknat fram. Men då förutsätts också att myndigheten kommer att ha förseningar. När frågan var uppe till allmän debatt förra mandatperioden kallades dåvarande socialförsäkringsministern till utskottet, och det fanns en ganska stor politisk enighet om principen om ekonomisk kompensation åt båda håll. anser att det är viktigt att handläggningstider är rimliga och att samma resonemang som alliansregeringen haft om ekonomiska drivkrafter för de försäkrade människorna även kan appliceras på myndigheten. Om regeringen vore konsekvent skulle resonemanget gälla åt båda håll. När myndigheten håller handläggningstiderna, , behöver regelverket inte innebära några ökade kostnader. Och det är rimligt att man sätter upp regler, exempelvis som skattemyndigheten har, om att beloppet ska vara över en viss summa för att det ska utbetalas. Då blir det inte som Finn sade, att det kan handla om småsummor. Det är självklart att man kan ha en sådan beloppsgräns. När det går över den beloppsgränsen faller det ut ränta. Det är precis det som skattemyndigheten har. Det handlar om principen och om man vill det här eller inte. Därför anser vi från att vi behöver en ny utredning som kan titta närmare på frågan om ränta åt båda håll och ge incitament för myndigheten att hålla handläggningstiden . Jag yrkar bifall till reservation 3. 37 FINN (M) replik: Tack, , för den historiska genomgången av hur det har gått till! Jag ska ändå förtydliga lite grann. Det är inte så att vi lever i ett rättslöst samhälle. Frågan om huruvida vid försenad utbetalning bör betala dröjsmålsränta till den försäkrade har, som nämndes, behandlats tidigare av utskottet, 2006 och 2007. I betänkandet konstaterade utskottet att det faktiskt saknas en laglig möjlighet att betala ut sådan ränta men att ersättning för ränteförlust kan ges i form av skadestånd enligt skadeståndsrättsliga principer. Staten kan alltså åläggas ett skadeståndsansvar för skador som vållats genom fel eller försummelser vid myndighetsutövning i verksamhet för vars fullgörande staten ansvarar. Det här innebär att skadeståndsanspråk mot staten handläggs av Justitiekanslern, som då kan meddela ersättning om anspråket grundas på påstående om felaktigt beslut eller underlåtenhet att meddela beslut. Det finns alltså en rättsordning för detta som är väldigt viktig. Men det är också viktigt att konstatera en annan sak om man skulle föra in det system som önskar. Utredningen har entydigt visat att det handlar om småbelopp och att kostnaderna för att införa detta administrativa system vida skulle överstiga de utbetalningar som görs. Då handlar det i slutändan om hur vi hushållar med våra skattemedel. Ska vi införa administrativa system som konsumerar skattemedel men inte gynnar enskilda som vi har en säkerhet i att lagstiftningen ändå ger en möjlighet till kompensation om man har drabbats av allvarligare förluster av ersättning? Detta är den syn som man ofta har i den rödgröna oppositionen. Man ska gärna ta in mycket skattemedel och sedan kasta ut dem till och med på administrativa system som inte är motiverade. 38 (MP) replik: Jag tror inte att vi ska ha en skattedebatt här. I så fall skulle jag kunna säga: Ja, men Alliansen prioriterar skattesänkningar före allting annat. Det handlar om två olika principer. Ska det vara en skadeståndsreglering för den enskilde och en avgiftsreglering när det är myndigheten? Det är två helt skilda principer. Det skiljer också när det gäller byråkrati, enkelhet och förståelighet. anser att det är viktigt att man har socialförsäkringar som är enkla att förstå och att ta till sig och att man kan förstå regelverkets principer. Utredningen tog inte hänsyn till idén om att man skulle ha en viss beloppsgräns, så som skattemyndigheten har. Det är det vi säger – försök inte lägga någonting annat i förslag. Därför anser vi från inte att vi ska avslå den här propositionen i dess helhet men däremot att man ska göra en utredning av den del som handlar om principen om att ha ränta åt båda håll. Att ha en skadeståndsreglering är en helt annan sak än att ha en avgiftsreglering. Därför menar vi att det behöver göras en ny utredning. Det har nämligen inte tagits hänsyn till detta. Det var inte heller riktigt så att ni från början ville ha den här regleringen. Det var först efter ett utskottsinitiativ som utredningen kom till stånd. 39 FINN (M) replik: Om vi nu ska tala om principer, , vill jag säga att det faktiskt är så att det handlar om inkomster och utgifter. Detta är gemensamma resurser som ska förvaltas på bästa sätt och på ett rättvist sätt för medborgarna. Då är det väldigt viktigt att notera en sak. När det gäller skatteintäkter, alltså statens intäktssida, är de rödgröna väldigt på tå och vill gärna höja skatterna för att få in mycket medel. När det sedan gäller utgiftssidan är man inte lika noggrann med detta. När vi ville införa en bidragsbrottslag just för att beivra allvarliga missgrepp i fråga om att tillskansa sig av den gemensamma kakan var man emot detta från de rödgröna. Man var alltså inte alls bekymrad över utgiftssidan. Detta ligger i sakens natur. Det finns en utredning som har borrat djupt i detta och konstaterat att det inte är effektivt använda skattemedel – för det kommer att kosta mycket mer i administration. Då faller principen tillbaka på att man gärna slösar med skattemedel på ett system som ter sig mer rättvist än vad det egentligen är i förhållande till den kostnad som det driver skattebetalarnas medel till. Jag tycker att det är en ganska viktig ingång i diskussionen att ha detta klart för sig. Varje gång man talar om en utgift för staten måste man också ställa den i relation till hur den faktiskt drabbar det gemensamma kollektivets resurser, i det här fallet socialförsäkringssystemen, som är utsatta för en väldig press. Det är väl viktigare att vi ser till att vi kan ha resurser för att utveckla vår välfärd med de skattemedel vi har och att skatteintäkterna är rimliga, så att den som arbetar inte får göra en överdriven skatteinbetalning, vilket dessutom kanske motverkar arbetslinjen. Det är den logik som jag inte tycker framskymtar när man föreslår det man nu gör i reservationen. 40 (MP) replik: Det är märkligt att höra förespråka ekonomiska drivkrafter utifrån att det bara skulle gälla från en individ till en annan, inte när det gäller myndigheter. Ni var emot trängselskatter för att ni inte trodde att de skulle förändra beteenden. Ni ändrade er till slut när ni insåg att det har effekt hur man gör med ekonomiska drivkrafter kopplat till avgifter och regler. Jag kan också konstatera att inte ser till individernas rättigheter i första hand. Det handlar om tillit och tilltro till socialförsäkringssystemen. Det är skälet till att vill ha en ny utredning som på ett seriöst sätt tittar på en beloppsgräns, precis som skattemyndigheten har. Det är skälet till att vi vill ha en ny utredning. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 13 §.) 9 § Mer fokuserad nedsättning av socialavgifterna för de yngsta betänkande 2013/14:SfU18 Mer fokuserad nedsättning av socialavgifterna för de yngsta (prop. 2013/14:116) föredrogs. 41 (M): Alliansen har haft största fokus på att bryta utanförskapet och inte minst att underlätta för unga att komma i arbete. har antalet unga i jobb ökat med 47 000 personer. Halverade arbetsgivaravgifter för unga, sänkt restaurangmoms, jobbskatteavdrag samt RUT- och ROT-avdrag har kraftfullt bidragit till den ökade sysselsättningen. När vi nu vill gå vidare och förstärka insatserna för att underlätta än mer för de yngsta att kunna ta sig in på arbetsmarknaden genom att förstärka nedsättningen av arbetsgivaravgiften säger nej till det här. De är inte beredda att ta till de tänkbara åtgärder som finns för att sänka trösklarna in på arbetsmarknaden för unga. De har inte något enigt alternativt motförslag. De är helt enkelt bara emot, emot att underlätta för ungdomar att komma i arbete. Socialdemokraterna erbjuder förvisso Amsåtgärder som ett alternativ till riktiga jobb, men i övrigt är det tomt. Det är tomt på reformer som hjälper våra unga att komma in i arbetslivet och bygga upp sina egna liv som vuxna. Detta är huvudlöst och oförståeligt. I IFAU:s rapport om sänkta arbetsgivaravgifter för unga anges att nedsättningen av arbetsgivaravgifterna för unga har haft tydliga positiva sysselsättningseffekter, främst för de yngre i målgruppen. Den första sänkningen, som infördes , uppskattas av IFAU ha skapat 6 000–10 000 nya jobb. De nedsatta socialavgifterna för unga underlättar främst arbetsmarknadsinträdet för ungdomar med gymnasieutbildning som saknar tidigare arbetslivserfarenhet. Unga som redan har en fast förankring på arbetsmarknaden och unga med högskoleutbildning bedöms inte vara i samma behov av sänkta socialavgifter. Att därför rikta en större del av sänkningen mot de yngsta i målgruppen bedömer vi leda till en effektivare nedsättning och därmed högre varaktig sysselsättning samt lägre arbetslöshet bland unga, vilket även ligger i linje med de slutsatser som dras i IFAU:s rapport. Nära hälften av de unga arbetslösa är heltidsstuderande som söker arbete vid sidan av studierna. För de flesta unga är arbetslöshetsperioderna relativt korta, och de etablerar sig relativt snabbt på arbetsmarknaden. finns en grupp bland de unga arbetslösa som befinner sig långt från arbetsmarknaden med svårigheter att hitta vägar in i arbetslivet. De möter höga trösklar in på arbetsmarknaden. Den största risken för långtidsarbetslöshet och framtida arbetsmarknadsrelaterade problem finns hos unga som saknar fullföljd gymnasieutbildning, är utrikes födda eller har nedsatt arbetsförmåga. Långtidsarbetslösheten bland unga är dock jämfört med andra åldersgrupper och i förhållande till andra länder relativt låg. I likhet med regeringen anser vi att nedsättningen av socialavgifterna för unga har varit en viktig reform för att underlätta arbetsmarknadsinträdet för ungdomar. Den förstärkta nedsättningen av socialavgifterna för de yngre i målgruppen som Socialdemokraterna, , och valt att avslå bedöms, tillsammans med tidigare gjorda nedsättningar, enligt beräkningar från ha lett till 16 500 fler unga i arbete. har antalet sysselsatta ökat med 250 000, och av dessa är 47 000 unga i åldern 16–. Trots denna positiva utveckling behöver mer göras, och i ett läge då alla säger sig vilja bekämpa ungdomsarbetslösheten är det högst motsägelsefullt – för att inte säga provocerande – när Socialdemokraterna, , och väljer att inte föreslå nya åtgärder som skulle bidra till att ge tusentals unga möjligheten att komma in i arbete. Den samlade oppositionen är dessutom inte bara nöjd med att säga nej till den nu föreslagna förstärkta sänkningen av arbetsgivaravgiften för de yngsta; i själva verket vill den ju fördubbla arbetsgivaravgiften för unga, det vill säga göra det dubbelt så dyrt att anställa unga. Den vill i själva verket göra tusentals unga, som med hjälp av de åtgärder vi genomfört har fått jobb, arbetslösa. Oppositionen manifesterar i och med detta betänkande sin gemensamma ungdomsfientliga politik, sin gemensamma vilja att göra dagens ungdomar arbetslösa. Med detta, herr talman, ber jag att få yrka bifall till reservation 1 och därmed bifall till regeringens förslag till beslut i propositionen. Detta anförande är sannolikt mitt sista i denna kammare – åtminstone såvitt nu kan överblickas. Jag har hört någon annan kollega hota med en framtida återkomst. Jag vill därför slutligen passa på att tacka alla de kolleger av olika åsiktsuppfattningar som jag under dessa haft förmånen att få samarbeta med och debattera emot och som alla har brunnit för att göra vårt samhälle bättre. Vi må ha olika uppfattningar ibland, men tillsammans utvecklar vi och slår vakt om den demokrati som aldrig får tas för given utan som vi måste vårda och vidmakthålla . Jag vill också tacka alla de högst kompetenta och skickliga tjänstemän här i , i olika funktioner och professioner, som ser till att utskotts- och riksdagsarbetet blir praktiskt möjligt att genomföra. Ett avslutande och extra varmt tack till socialförsäkringsutskottets tjänstemän, som har varit ovärderliga för mig under mina år som ordförande för utskottet. I detta anförande instämde (M). 42 HANS (FP): Jag ska också börja med att yrka bifall till reservation 1 av , , och . Arbetslösheten är betydligt högre bland unga, 15–, inräknade även de som går i skolan, än för andra åldersgrupper och har ökat sedan finanskrisens utbrott . Vi måste självklart jobba för att vidta åtgärder och ta fram förslag som är effektiva och verkningsfulla. Dörren till arbetsmarknaden är stängd för många unga – trots att de söker alla jobb de kan. De regler som en gång skapades för att ge anställda trygghet riskerar att i vissa fall stänga ute dem som vill in. Det händer att den som är fast anställd inte vågar byta jobb i och med att man blir sist anställd, och det händer att arbetsgivare inte vågar anställa någon som saknar yrkeserfarenhet. Vi i vill göra det lättare att anställa, tryggare att byta jobb och lättare att skaffa sig yrkeserfarenhet. Vi vill också ge fler möjlighet att lära sig ett yrke som lärling. Det kan ske genom en lärlingsutbildning på gymnasiet. Även yrkesintroduktionsavtal ger unga utan erfarenhet en fot in på arbetsmarknaden. Här får de inledningsvis lägre lön samt handledning. På så vis blir det enklare för unga att få jobb och lättare för arbetsgivare att våga anställa unga utan erfarenhet. vill skapa fler vägar in på arbetsmarknaden för unga med hjälp av lärlingsanställningar och kortare yrkeskurser på gymnasiet. Studietiden ska vara flexibel, och eleverna ska efter godkänd utbildning tilldelas yrkeskunskapsbevis. En annan reform som gör stor skillnad för ungdomar är sänkningen av restaurangmomsen. Den ger bättre förutsättningar för arbetsgivare i restaurangbranschen att anställa. Var tredje anställd i restaurangbranschen är ung.