prot · H10994 · 2014-04-02 00:00:00 — Även om det har kommit signaler om en ny praxis finns ännu exempel på arbetslösa som nekats a-kassa på grund av uppdrag i just sociala företag. Regelverket bör förtydligas så att en anställd i ett socialt företag ska kunna få a-kassa vid arbetslöshet även om hen sitter i styrelsen eller tecknar företagets firma. Slutligen vill jag lyfta fram reglerna för deltidsarbetslösa. Den så kallade 75-dagarsregeln som alliansregeingen införde har inneburit att många tvingas säga upp sig när rätten till ersättning tar slut . beslutade att avskaffa denna regel. Men regeringen har inte återkommit med något förslag, vare sig upp eller ned. Därför tycker att det är på sin plats att regeringen återkommer med förslag så att beslutet om avskaffande av 75-dagarsregeln kan verkställas. Detta regelverk gäller faktiskt även de som har ett deltidsföretag – den så kallade 10/17-regeln. Detta leder till att en egenföretagare som vid sidan av sitt deltidsföretag även varit heltidsanställd utan att drabbas negativt i ersättningssystemet kan fortsätta att driva sitt deltidsföretag. Men om företagaren har haft en deltidsanställning och drivit sitt företag på deltid kan denna person tvingas lägga ned sitt företag då rätten till ersättning från a-kassan upphör. Effekterna är att deltidsanställda tvingas välja mellan att jobba kvar på deltid med låg lön eller att säga upp sig för att kunna stämpla på heltid. Dessutom riskerar väl fungerande företag att läggas ned. Det är alltså ett dubbelfel. Detta är någonting som regeringen har vidhållit. Vi i förväntar oss att regeringen ser till att genomföra beslut inte bara på detta område. Därför har vi ett särskilt yttrande i dagens betänkande. Självklart står jag bakom samtliga reservationer, men för tids vinnande yrkar jag bifall endast till reservation 2. 134 (SD): Jag vill börja med att yrka bifall till reservationerna 7 och 8. Vi diskuterar arbetsmarknadsutskottets betänkande om arbetslöshetsförsäkringen. betraktar arbetslöshetsförsäkringen som en del av det grundläggande ekonomiska trygghetssystemet. Arbetslöshetsförsäkringen ska vara en garant för att tillvaron för den enskilde arbetstagaren och dennes familj inte fullständigt ska slås i spillror i händelse av arbetslöshet. Men den ska också vara ett smörjmedel på arbetsmarknaden som bidrar till optimal matchning, dämpade inlåsningseffekter och upprätthållandet av den inhemska konsumtionen i en lågkonjunktur. Vår långsiktiga vision är att a-kassan ska erbjuda en god grundtrygghet, vara enhetlig, jämlik och garanterad samtliga medborgare som uppfyller kraven för ersättning och att den ska vara solidariskt finansierad. Tyvärr befinner vi oss väldigt långt ifrån denna vision. När den borgerliga regeringen tillträdde tog man snabbt flera beslut om att allvarligt försämra villkoren i arbetslöshetsförsäkringen. Som ett resultat av detta ser vi en a-kassa i förfall. Endast en av tio som varit heltidsarbetande får ut av sin tidigare inkomst. I jämförelse med närliggande länder har sjunkit kraftigt. Innan den borgerliga regeringen tillträdde hade vi ett skydd för arbetslösa som gjorde att vi rankades högt och låg i topp bland . är vi nära att spela i bottenligan. Hundratusentals personer har lämnat a-kassan och står helt utan skydd i händelse av arbetslöshet. Svaga grupper med låga inkomster är överrepresenterade bland dem som har lämnat. Kostnaderna för det försämrade skyddet vid arbetslöshet har vältrats över på de arbetslösa och deras familjer, som har fått försämrade levnadsvillkor. Till stor del har man också vältrat över kostnaderna på kommunerna, där kostnaderna för försörjningsstöd har skenat med minskat utrymme för andra välfärdssatsningar som resultat. Enligt statistik från är det nu nära hälften av mottagarna av försörjningsstöd som primärt erhåller stödet på grund av att de är arbetslösa, och andelen som har fastnat i ett långvarigt beroende av försörjningsstöd är högre än på väldigt . Regeringens teoretiska grund för försämringarna var att de skulle bidra till ökad sysselsättning, förstärka statsfinanserna och bidra till en mer återhållsam löneutveckling. Något vetenskapligt, empiriskt belägg för detta som var applicerbart på svenska förhållanden hade man dock inte, och de förväntade effekterna har också uteblivit nästan helt. De differentierade avgifterna i a-kassan ledde till att mängder av människor lämnade a-kassan och framför allt till att främst lågavlönade kvinnor i hotell- och restaurangbranschen fick högre avgifter än högavlönade män i akademikeryrken. Av de förväntade positiva effekterna syntes nästan ingenting, och till slut tvingades regeringen backa från sin egen åtgärd. När presenterade sin rapport kring effekterna av regeringens beslut om försämrade regler för deltidsarbetslösa kunde man konstatera att vissa positiva effekter hade uppnåtts i form av att vissa, relativt starka, grupper gått från deltid till heltid och att försämringen inneburit vissa besparingar för staten – även om dessa besparingar var betydligt mindre än vad regeringen väntat sig. Dessa besparingar elimineras dock sannolikt helt av det faktum att det försämrade regelverket också har tvingat ut tidigare deltidsarbetslösa i heltidsarbetslöshet. På en direkt fråga från mig svarade att den ekonomiska nettoeffekten för staten av det förändrade regelverket sannolikt är plus minus noll. För att åstadkomma en besparing på noll kronor har regeringen alltså tvingat deltidsarbetare att säga upp sig och knuffat ut svaga grupper från arbetsmarknaden helt och hållet. Sedan inträde i har det funnits en majoritet i som varit kritisk mot regeringens försämringar av arbetslöshetsförsäkringen, och flera tillkännagivanden har riktats till regeringen i dessa frågor – tillkännagivanden regeringen varit provocerande långsam med att hörsamma på något sätt. Efter påtryckningar valde man att kasta ifrån sig den heta potatisen och släppa den i knäet på , som behändigt nog inte ska redovisa sina förslag förrän efter valet. Regeringens senfärdighet när det gäller att få till stånd en översyn av förändringarna kritiseras också av . Att beslut måste beredas och utredas innan de verkställs förstår jag också, men man behöver inte vänta med att sjösätta utredningen. När det gäller frågor som handlar om en återgång till ett tidigare existerande regelverk borde heller inte utredningstiden behöva vara så lång. Bortsett från de negativa konsekvenser som uppstått för medborgarna anser jag personligen att regeringens hantering av frågan har varit problematisk också ur ett demokratiskt hänseende, på två sätt: Dels har man visat en sådan nonchalans inför riksdagsmajoriteten, dels gör man det genom förhalandet betydligt svårare för väljarna att i det kommande valet ta ställning till frågan om arbetslöshetsförsäkringens framtid. Det rimliga hade varit om samtliga partier i ord och handling, här i kammaren, innan valet, visade var de stod när det gäller de här frågorna. Det gäller såväl borgerligheten som Socialdemokraterna. Från sida har vi varit tydliga med att vi vill höja taket i a-kassan, återinföra den så kallade 100-dagarsregeln så att inte arbetslösa redan från dag ett ska tvingas bort från hem och familj samt förbättra villkoren för de deltidsarbetslösa. Vi har även anslagit pengar till detta i vår senaste budget. Var Socialdemokraterna egentligen står är faktiskt svårare att utröna. Med syftet att redan under innevarande mandatperiod få till stånd en förbättring för landets arbetslösa har vid upprepade tillfällen bjudit in Socialdemokraterna till diskussioner om en samsynsbudget. Vissa frågor kommer vi och Socialdemokraterna sannolikt aldrig någonsin att bli överens om, men det finns trots allt ett antal besparingar och ett antal satsningar där vi ligger ganska nära varandra. Socialdemokraterna har dock vägrat att ens löst diskutera saken. Man har valt beröringsskräck framför handlingskraft, och därför har det inte heller blivit några förbättringar för de arbetslösa. Kommer Socialdemokraterna att agera på samma sätt om det nuvarande parlamentariska läget skulle bestå även efter valet? När det gäller försämringen av regelverket för de deltidsarbetslösa har Socialdemokraterna i olika sammanhang kritiserat regeringen hårt för detta. Mot bakgrund av den kritiken borde man rimligtvis kunna dra slutsatsen att Socialdemokraterna vill riva upp den nuvarande ordningen och utöka antalet deltidsdagar. Precis som i fallet med rätt till heltid finns det dock inte en enda krona avsatt i Socialdemokraternas senaste budget för detta ändamål. Vad vill socialdemokraterna egentligen i den här frågan, och hur ska de finansiera det? En ytterligare sak som är oroande ur ett väljarperspektiv är det faktum att Socialdemokraterna har ägnat sig åt dubbel bokföring. Man har ett stort gapande hål på 12 miljarder i sin budget. När budgeten togs var Socialdemokraterna emot det femte jobbskattavdraget och använde de pengarna till bland annat välfärdssatsningar. har man gjort helt om och accepterat samtliga steg i jobbskatteavdraget – men man har fortfarande kvar samma budget. Hur man ska lösa denna kraftiga underfinansiering är det ingen som vet, för märkligt nog presenterade Socialdemokraterna ingen flerårsbudget. Klart är i alla fall att Socialdemokraterna inte kommer att kunna genomföra alla de satsningar man presenterade i sin budget. Då undrar jag om förbättringarna av a-kassan kommer att bli en av de saker som får stryka på foten. Jag tycker att väljarna förtjänar ett tydligt besked kring detta. 135 (V): I detta betänkande kan man, precis som och alltför innan det, läsa följande: Omfattande reformer har genomförts i arbetslöshetsförsäkringen sedan alliansregeringen tillträdde . De har varit en del av en större helhet som Alliansens jobbpolitik, byggd på arbetslinjen, utgör. Detta är alltså ett slags pliktskyldigt mantra som vi har hört gång på gång och som i det kontinuerliga och brutala mötet med verkligheten har blivit allt tröttare och alltmer tröttsamt. Det är i och för sig riktigt att omfattande reformer har genomförts på a-kassans område. De så kallade reformerna har lämnat den svenska arbetslöshetsförsäkringen i ruiner. Det vore fel, menar jag, att inte använda dramatiska ord i det här sammanhanget, eftersom försämringarna har varit dramatiska. När regeringen tog över var det av de arbetslösa som kvalificerade sig till a-kassa. är det runt en tredjedel. Det är en helt exceptionell nedgång som i grunden förändrar arbetslöshetsförsäkringens funktion som en samhällelig försäkring vid arbetslöshet. har taket i försäkringen varit fastlåst. Det betyder att det är allt färre som får ut av tidigare inkomst, så som det är tänkt att man ska få – är det runt en av tio. Det betyder att a-kassans funktion som inkomstförsäkring i praktiken är avskaffad. Vad betyder det här för enskilda människor, för den svenska arbetsmarknaden och för som samhälle? Det betyder väldigt mycket. Sociala trygghetssystem som arbetslöshetsförsäkringen bygger på förtroende och växelspel – principen är att vi betalar in tillsammans, genom arbetsgivaravgifter och genom medlemsavgifter till a-kassan, till ett system som ska garantera en viss trygghet för oss själva och andra. Vad högerregeringen gjorde var att direkt efter maktövertagandet 2006 angripa det här systemet och utsätta det för en dubbelstöt: Det blev svårare att kvalificera sig och dyrare att betala in, som det – som jag var inne på – blev svårare att få ut något över huvud taget. Det man får ut är dessutom numera nästan aldrig en funktion av tidigare inkomst. Det är klart att förtroendet för ett sådant system blir lidande. Jag tror att det är viktigt att understryka att det här inte bara är något som drabbar den som faktiskt blir arbetslös utan att det är ett grundläggande problem för vår samlade välfärd. Precis som andra försäkringar är ju inte arbetslöshetsförsäkringen något vi bara drar nytta av vi eventuellt får en utbetalning, vilket var inne på. Den som till exempel omfattas av en hemförsäkring går ju inte runt och är besviken de dagar huset inte brinner ner och de inte får ut något av försäkringen, utan värdet ligger i tryggheten att veta att det inte blir lika illa om nu olyckan skulle vara framme. På samma sätt ligger ett stort värde i en fungerande a-kassa, nämligen i tryggheten att veta att man kan undvika den värsta ekonomiska stressen och risken för fattigdom om man skulle bli arbetslös. Det är den tryggheten dagens regering aktivt har torpederat, och det är den trista utgångspunkten för dagens debatt. Regeringspartierna beskriver alltså ändringarna i a-kassan som en del av arbetslinjen. Med facit i hand kan vi dock se att det är ett väldigt missvisande begrepp; en riktigare beskrivning vore fattigdomslinjen. har fortfarande en högre arbetslöshet än det man betecknade som massarbetslöshet när man tog över. Sysselsättningsgraden är ungefär oförändrad. Men det har hänt andra dramatiska saker. Människor som drabbats av arbetslöshet och/eller sjukdom har blivit fattigare. De har pressats ut från den välfärdsstat vars själva syfte är att förhindra fattigdom. Andelen med låg ekonomisk standard tredubblades bland arbetslösa, sjuka och förtidspensionerade . Det är klart att detta är ett direkt resultat av en politik som just har gått ut på att försämra levnadsstandarden för de här människorna, och nedmonteringen av a-kassan är en av huvudkomponenterna i den politiken. Vi ser också en ökning av risken för fattigdom, alltså att man hamnar i en ekonomisk situation med väldigt små marginaler och där olika typer av oväntade negativa händelser snabbt kan leda till fattigdom. hör fortfarande till de länder som klarar sig bra, men det är på gamla meriter. Ändringstakten 2008–2012 var snabbare i än i alla andra EU-länder, med undantag av , när det gäller att hamna i risk för fattigdom. Detta är förändringar som kanske inte syns så tydligt på ytan i ett samhälle som det svenska. Och de är definitivt svårare att få syn på i de kretsar som har fått de största skattesänkningarna och som utnyttjar de största skattesubventionerna för att sätta guldkant på tillvaron. Men de utgör tveklöst ett problem för sammanhållningen och förtroendekapitalet i ett samhälle. Att läsa regeringspartiernas argumentation för den försämrade a-kassan är som att kliva in i ett slags parallell verklighet. I den teorivärld där regeringens politik för ekonomin och arbetsmarknaden hämtar sin näring hänger saker och ting väldigt väl ihop. Jobbskatteavdraget ska göra det mer lönsamt att arbeta – då får fler jobb. Sänkt a-kassa ska göra det jobbigare att vara arbetslös – då slutar fler att vara arbetslösa. Individer liksom shoppar fram sina livsbanor utifrån individuella preferenser för arbete och fritid. Det verkar vara svårt att nå fram med empiri och historiska jämförelser. Sambanden, som är mycket klara i enkelspårig ekonomisk teori, ser inte ut så i verkligheten. När gång på gång har sagt att sysselsättningen skulle bli si och så många tusen lägre om man höjde a-kassan med bygger det på antaganden som är både osäkra och ibland direkt orimliga. De faktiska resultaten av försämrad a-kassa är däremot väldigt synliga och konkreta. Jag vill understryka att vissa saker kan man få till med den politik som regeringen har genomfört. Man kan få människor att söka fler jobb om man inför ekonomiska bestraffningar. Ja, på den punkten har politiken fått resultat. Det kan vi läsa om, till exempel i regeringens budgetproposition. Men kommer arbetslösheten att sjunka om arbetslösa söker fler jobb som de inte får? Det är en helt annan historia. Det finns andra kostnader för den enskilde och för företagen förknippade med att Arbetsförmedlingen i så hög grad har fokuserat sitt arbete på kontroll och kvantitet. Det hänger då nära samman också med ändringar i reglerna för a-kassan. Det som har karakteriserat regeringens a-kassepolitik är att det har varit ett storskaligt experiment. Inom har sjunkit från toppnivåer när det gäller den andel av inkomst som tidigare ersattes vid arbetslöshet till nivåer långt under genomsnittet. Det borde ha gett tydliga positiva utslag och en väldig dynamik med arbetslösa som plötsligt blir supermotiverade och får alla de där jobben som ingen kände till, men så har det alltså inte blivit. Det finns inte heller några historiska skäl eller internationella jämförelser som har pekat i den riktningen. har snarare kombinerat en generös a-kassa med mycket låg arbetslöshet tidigare, som också var inne på. Det är heller inte så att de länder i världen där arbetslösheten är hög präglas av generösa a-kassesystem direkt. Det vi däremot kan se i den svenska statistiken, också den som redovisas i regeringens egen budgetproposition, är snarare att arbetslösheten fördjupas. Långtidsarbetslösheten har ökat kraftigt. Det faktiska utanförskapet, att hamna helt snett i förhållande till samhällets hjälpinsatser, fördjupas, och det är alarmerande. menar att förtjänar en bättre arbetslöshetsförsäkring och en helt annan politik som kan leda till full sysselsättning. Det är arbetslösheten som ska bekämpas – inte de arbetslösa. Detta är den röda tråden i vårt alternativa budgetförslag där vi alltså gör andra prioriteringar än regeringen för fler jobb och för en starkare arbetslöshetsförsäkring. Vi vill göra det enklare för fler att vara med i försäkringen. Vår utgångspunkt är att alla som uppfyller grundvillkoret enligt lagen och som har varit inskrivna utan arbete ska ha rätt till ersättning med grundbeloppet i a-kassan. Är man arbetslös i betydelsen att man vill ha ett jobb och aktivt söker jobb kan man också omfattas av arbetslöshetsförsäkringen. Vi vill höja golvet, alltså grundbeloppet i försäkringen. Det har stått stilla och tryckts längre och längre ned i förhållande till den allmänna lönenivån. motsvarar det brutto . När regeringspartierna fortfarande säger att det måste löna sig att arbeta när de hårdnackat avvisar förbättringar av a-kassan ger det en indikation på hur man ser på lönebildningen och på framtidens arbetsmarknad i . Vi vill höja taket, alltså det högsta belopp som man kan få. Vårt mål är att av löntagarna ska kunna få av tidigare lön vid arbetslöshet. Det vill säga att vi vill att arbetslöshetsförsäkringen faktiskt ska vara en inkomstförsäkring för fler. Det vi har finansierat i ett första steg är en höjning till , men det kommer att behövas ytterligare höjningar . En närmast ironisk effekt av regeringens nedmontering av arbetslöshetsförsäkringen är de regeländringar som har drabbat deltidsarbetslösa, människor som ofta redan har en svår ekonomisk situation. Genom att begränsa möjligheten till deltidsstämpling från tidigare är det nu många som förlorar på att arbeta jämfört med att vara heltidsarbetslösa. Den som har haft ett deltidsföretag vid sidan av en deltidsanställning, och som därefter har blivit av med sin anställning, drabbas särskilt hårt. Argumentet från regeringens sida var att detta skulle stimulera till fler heltidstjänster. Det har, som väntat, knappast materialiserats. Vi har drivit frågan om att ändra reglerna. Vi har också avsatt medel i vårt alternativa budgetförslag. gav regeringen besked om att den skulle se över reglerna så att inte deltidsarbetslösa diskrimineras. Regeringen har valt att hänskjuta frågan till den parlamentariska , men vi förväntar oss att regeringen inte drar benen efter sig utan faktiskt ser till att ordna upp i det här. Det har vi också nämnt i ett särskilt yttrande. Apropå den parlamentariska kan man konstatera att det nu hänvisas saker dit lite slentrianmässigt av regeringspartier. Det hade ju varit en sak om utredningen hade varit på väg att landa i något avgörande. Men är uppdraget förlängt till långt efter valet, så det måste vara möjligt, och jag tror också nödvändigt, att ha en ordentlig diskussion nu och i valrörelsen om vilka principer som ska vägleda arbetslöshetsförsäkringen. förtjänar en fungerande, generös och flexibel arbetslöshetsförsäkring. Dagens betänkande och majoritetens svar på motionerna visar igen att det förutsätter att vi får en ny regering. Avslutningsvis står jag bakom samtliga reservationer, men för tids vinnande yrkar jag bifall bara till reservation nr 6. 136 (M): Jobben är vår viktigaste fråga. Det tror jag att alla partier är överens om. Vi i vill att alla som kan arbeta ska ha ett jobb att gå till och kunna arbeta efter egen förmåga. Fler i arbete minskar klyftorna i samhället och säkrar en uthållig finansiering av välfärden. Med jobb kommer också gemenskap, trygghet och känslan av att vara behövd. Trots att vi har gått igenom en djup och varaktig lågkonjunktur är 200 000 fler personer i sysselsättning än när Alliansen vann valet . Detta är inte en slump utan ett resultat av alliansregeringens jobbpolitik. Men det krävs mer än ett enkelt handgrepp för att långsiktigt öka sysselsättningen. Därför har Alliansen genomfört en rad olika reformer för att stärka arbetslinjen. Vi har till exempel gjort det billigare att anställa genom den sänkta arbetsgivaravgiften för unga. Vi har sänkt restaurangmomsen och infört och som har gett många arbeten. Vi har gjort det mer lönsamt för de lite äldre att fortsätta att arbeta, och vi har gett företagen förbättrade förutsättningar. Det går inte att se på reformer en och en, utan man måste se dem i sin helhet – en helhet som syftar till att fler jobb skapas och att fler kommer i arbete. Det handlar om en kombination av utbildningspolitik och en aktiv arbetsmarknadspolitik för att skapa förutsättningar för tillväxt och företagande, men det handlar också om aktiva insatser för omställning. Det ska löna sig att arbeta, och det ska vara lönsamt att anställa. Vi debatterar nu ett motionsbetänkande om arbetslöshetsförsäkringen med 43 motionsyrkanden, 13 reservationer och 6 särskilda yrkanden. Arbetslöshetsförsäkringen ska fungera som en omställningsförsäkring, en försäkring som syftar till att ge trygghet för den som går från ett arbete till ett annat. Utformningen av arbetslöshetsförsäkringen påverkar arbetsmarknaden. Forskning som baseras på både svenska och internationella data pekar tydligt på vilka effekter en alltför generös arbetslöshetsförsäkring riskerar att få på arbetslösheten. Svårigheten är att hitta en balans mellan trygghet och svaga ekonomiska drivkrafter för jobb. Alliansens reformering av arbetslöshetsförsäkringen har syftat till att bidra till en högre sysselsättning genom att öka sökaktiviteten och sannolikheten att acceptera ett jobberbjudande. Dock har detta gjorts också med beaktande av hur negativt arbetslöshet är för varje enskild person och för samhället i stort. Det är viktigt att det finns ett skyddsnät vid arbetslöshet, men lika viktigt är en aktiv arbetsmarknadspolitik för att främja omställning. Det handlar dels om att skapa bättre förutsättningar för tillväxt och sysselsättning, dels om insatser för aktivitet och omställning. Vårt mål är full sysselsättning, och vi kan se att jobben framför allt skapas i företag som växer och anställer. Vår prioritering är arbetslinjen och en aktiv arbetsmarknadspolitik. Lösningen är att rusta personer så att de får en bra grund att stå på och blir anställbara som företagen ges incitament att anställa. Vad avser detta betänkande vill samtliga fyra oppositionspartier på olika sätt göra en översyn av arbetslöshetsförsäkringen, bland annat när det gäller taket för ersättningsnivåerna. Förslag på höjda ersättningar finns, men ett gemensamt ställningstagande hur stor höjningen ska vara eller utformas saknas i betänkandet. En del av kritiken rör att avgiften till arbetslöshetsförsäkringen är för hög. avskaffade regeringen den arbetslöshetsavgift som arbetslöshetskassorna betalat till staten och som arbetslöshetskassorna i sin tur tog ut genom en högre avgift. En parlamentarisk socialförsäkringsutredning har fått i uppdrag av regeringen att se över de allmänna försäkringarna vid sjukdom och arbetslösheten. Syftet är att överväga förändringar som ger hållbara försäkringar för framtiden.