prot · H109112 · 2014-05-13 00:00:00 — Det som upplevs av många vårdbiträden och undersköterskor som stressigt och fragmentiserat skulle kunna bytas ut till ett arbetssätt som innebär att man kommer överens med vårdtagaren om vad som ska ske i . Detta innebär att man kan möta varje individs behov av hemtjänst på ett sätt som inte kan ske , när man ofta har redan förutbestämda kataloger som man hänvisar till. På detta sätt skulle man på allvar kunna ge äldre människor den rätt som vi alla har, och bör ha, att kunna styra över våra egna liv. Personalen skulle kunna utveckla sin professionalitet, och omsorgen skulle kunna utvecklas på ett mycket bättre sätt än vad den gör . Återigen, herr talman: Det är mycket tillfredsställande att vi har samma uppfattning om detta. Men jag måste ställa en fråga till ministern. , som förmodligen har kommit längst med att utveckla den modell som regeringen eftersträvar, jagas nu av Myndigheten för inspektion av vård och omsorg med hot om vite. Det kan bli så att man får ställa om till det gamla systemet igen i väntan på att utredningen blir klar och en lagstiftning kommer på plats. Dessutom är det många andra kommuner som skulle vilja införa denna modell, men de törs inte på grund av det oklara läget. Min fråga är: Har regeringen verkligen gjort tillräckligt mycket för att förhindra att en sådan utveckling sker? 21 Statsrådet (KD): Det är fantastiskt fint att höra tala så väl om rätten att få styra sitt eget liv och om självbestämmande – möjligtvis lite i kontrast till tidigare interpellationsdebatter med företrädare för samma parti. Jag har besökt . Jag känner mycket väl till deras arbete, och jag tycker att de på ett fantastiskt sätt har utgått just ifrån de äldres egna önskemål och behov. Man har sett att själva biståndsbedömningen är någonting som många upplever som väldigt svårt. Den är svårbegriplig, men det är också psykiskt pressande att ens behov ifrågasätts. I är man nöjd med det sätt man har arbetat på. Det har inte lett till exploderande kostnader, utan det bygger på att äldre inte önskar mer än de har behov av. Det tycker jag att detta visar. Jag brukar hävda att äldre inte önskar mer hjälp än de verkligen behöver, och det visas här i och med att kostnadsutvecklingen inte har förändrats. De äldre får sina behov tillgodosedda på ett något annorlunda sätt bara. Man träffar ett företag eller den som man önskar som utförare direkt. Det bygger på att det finns lite olika personer och verksamheter som man kan kommunicera med. Personal och kommunledning är också nöjda med att kunna få mer tid för uppföljning. Jag skulle vilja betona att mångfalden kräver att kommunerna verkligen tar sitt ansvar när det gäller uppföljning. Här hade man nu mer tid att disponera eftersom biståndsbedömningen inte tar så mycket tid i anspråk. Det finns alltså mycket positivt i Linköpingsmodellen. Det är också därför jag vill att det ska vara lagligt möjligt att använda sig av detta sätt. De äldre är nöjda med det, och då bör kommunerna kunna få välja det. Därför har jag tillsatt utredningen. Visst kan vi tycka att utredningen tar – alla vi som är otåliga tycker det – men vi måste ha respekt för att det är komplicerat att ta fram nya lagförslag. Det måste vara en utredning som kommer med förslag som är fullt användbara så att vi får till stånd den förändring som vi uppenbarligen är överens om. Direktiven är tydliga. De säger att ett sådant här förslag ska plockas fram. Men tills ett nytt lagförslag är på plats finns det inget lagrum som täcker detta, och det går inte att skynda fram mer än så. Jag tror dock att domstolar och tillsynsmyndigheter upplever att en process är igångsatt som kommer att förändra lagrummet för denna typ av verksamhet. 22 (S): Den rapport som jag hänvisade till i början, och som jag antar att ministern har tagit del av, visar tydligt att de äldres vilja till valfrihet inte så mycket handlar om vem som ska utföra utan om innehållet i den. Att vara delaktig och kunna bestämma över sitt liv är viktigt. Men det vi har fått med LOV är en valfrihet för utförarna, en valfrihet att etablera sig och en fri dragningsrätt på skattebetalarnas medel. Det är det vi vänder oss mot. För mig är det självklart att kommunerna är huvudmän och har det yttersta ansvaret för att de gamla ska ha det bra. Då är det också rimligt att de ges möjlighet att planera. Det är också självklart att våra gemensamma skattemedel ska användas på bästa möjliga och mest effektiva sätt. Då bör kommuninvånarna ha kontroll över hur de används, och det har de genom sina valda politiker. Jag tycker att man ska förbehålla kommunernas medlemmar rätten att välja hur de vill ha det och hur det ska administreras. Det är inte heller så, och herr talman, att vi har fått någon egentlig mångfald med hjälp av privata utförare. Snarare har vi fått more of the same och en situation där de äldre har svårt att välja utförare. En god situation för de gamla, med möjlighet att styra över sina liv och få leva som de alltid gjort, uppstår inte i kommunens sammanträdesrum, i riksdag eller i bolagens styrelserum, utan den uppstår ytterst i mötet mellan vårdtagaren och personalen i äldreomsorgen. I stället för att fokusera på ägande och drift borde vi politiker försöka fokusera på hur vi ska skapa förutsättningar så att vårdpersonal och biståndshandläggare kan utveckla sin professionalitet för att på bästa möjliga sätt kunna se den enskilda människans behov och uppfylla dem. Då behövs det mer finurlighet och att vi tittar på sådana här åtgärder och hur vi kan vidta dem så snabbt som möjligt. Ministern svarade inte riktigt på min fråga. Det är flera kommuner som skulle vilja införa möjligheten till förenklad bedömning för att skapa bättre förutsättningar, utöka professionaliteten och göra det bättre för de gamla. Men de törs inte göra det utan får vänta till långt efter för att en lagstiftning ska komma på plats. I har man den modell som ministern refererar till och som både gamla och personal är nöjda med. Men måste man avveckla den och återgå till traditionell biståndsbedömning i väntan på att lagstiftningen kommer på plats. Vad säger ministern till invånarna, till de äldre, till personalen och beslutsfattarna i ? 23 Statsrådet (KD): Antingen finns ett lagrum eller inte, och vi håller på att ta fram ett lagrum. Det är det enkla svaret, och jag ser att interpellanten inte har några förslag på hur vi annars skulle kunna lösa det. Det är en signalgivning i sig att vi tillsätter en utredning med så tydliga direktiv att ta fram ett förändrat lagrum. Så ser verkligheten ut. Låt mig kommentera något av det var inne på. I har de en mångfald av utförare, och LOV finns där. Men det låter som att vill avskaffa LOV och som att hon tycker att det vore tillräckligt med enbart omsorg. Det vill jag gärna ha ett förtydligande av i så fall. Man har inte fri dragningsrätt på skattemedel bara för att man är en annan utförare. Kommunen upprättar kriterierna för omständigheterna kring företaget och vad det ska leverera. Kommunen är huvudman och bär ansvaret. Kommunen ansvarar för verksamheten gentemot den äldre också när det är en enskild utförare. Kommunen är skyldig att kontrollera och följa upp att det som levereras är av god kvalitet, att man får vad man har efterfrågat och att utföraren håller det den lovat. Detta har många kommuner försummat. är dock duktig på det, för man har jobbat med mångfald . Men jag uppfattar det nästan som att tycker att mångfalden i inte är bra. Jag skulle som sagt vilja ha ett förtydligande där. Precis som säger är det viktigt att vi kontrollerar att våra skattemedel används på bästa möjliga sätt. Det en del kommuner upptäcker när de infört LOV och går igenom sin verksamhet är att det har funnits ett slöseri i den egna verksamheten. Man har inte använt skattemedlen på ett effektivt sätt. Man har inte heller strävat efter det som är viktigt för de äldre, nämligen att minska antalet personer som kommer hem till en från . Många kommuner säger: Vi har fått mer lyhördhet från personalen nu när vi vet att det är viktigt att lyssna in de äldres önskemål. Det är kanske detta som gör att vi har nöjdare äldre än vi hade innan. De upplever att lyhördheten hos dem som de möter är större. Det är frukten av ett mångfaldsarbete. Detta bygger dock på att kommunerna har en fortsatt kontroll och uppföljning. Det är centralt. Kommunerna är fortfarande huvudansvariga. Många säger att det är svårt att välja och enklare om någon annan bestämmer åt dem. Men säger att de vill välja. Det är en viktig siffra för mig. Som politiker kan jag inte med gott samvete säga att jag vill bestämma åt andra. Det hör till gamla tider då man trodde att äldre var ett kollektiv, att alla ville ha samma och tyckte att de skulle stå med mössan i hand och vara nöjda med det de fick. måste vi ha en annan äldreomsorg som inkluderar de äldres delaktighet. 24 (S): Jag tror att vi alla kan hålla med om att det är svårast att välja när man inte har något att välja på. Den situationen har uppstått . Det finns många utförare, men alla gör ungefär samma sak eftersom de är uppbundna av de olika administrativa begränsningar som lagen ger. Det är viktigare att se till det som vårdgivaren, personalen, biståndsbedömarna och, i detta fall, de äldre kommer överens om. Det kan man enklast göra genom att förenkla lagstiftningen, ändra administrativa regler och framför allt satsa på kompetensutveckling i äldreomsorgen. Mångfald är bra. Men det ska vara på allvar, och det ska vara på de äldres villkor för att kunna tillgodose den enskilda människans behov. Ministern har tillsatt en utredning, som vi har hört talas om , som ska behandla just frågan om förenklad biståndsbedömning. I min hemkommun tillämpas också en förenklad variant av bistånd inom individ- och familjeomsorgen och missbruksvården. Jag vet att vi ska diskutera äldreomsorg här , men eftersom ministern är här vill jag ändå passa på och fråga om ministern tänker ta initiativ till att utreda om det går att förenkla biståndsbedömningen även för andra än äldre. Det finns nämligen likartade situationer när det gäller individ- och familjeomsorgen. Många familjer drar sig för att söka bistånd och gå igenom utredning och beståndsbedömning när det gäller känsliga saker inom familjen – det kan till exempel vara att någon i familjen har missbruksproblem. I har det visat sig att förenkling av biståndsbedömningen leder till väldigt goda resultat även här. Det skulle vara intressant att höra om ministern tänker ta några initiativ även när det gäller andra områden än äldreomsorgen. 25 Statsrådet (KD): Jag börjar från slutet. Socialtjänstlagen är en ramlag där flertalet paragrafer är tillämpliga för hela socialtjänstområdet. Jag kan inte föregripa vad utredaren kommer att föreslå, men om en förändring i socialtjänstlagen föreslås kan den bli tillämplig också för annat än äldreomsorg. Jag föreställer mig att utredaren kommer att lämna något i den vägen . Jag vill i alla fall påpeka att det absolut inte finns några hinder för att göra det. Jag vet, och har också följt, vad gör när det gäller att förenkla biståndsbedömning till andra grupper än äldre som behöver hemtjänst. Det är väldigt intressant, och det är ett utvecklingsarbete och pionjärarbete som har skett i . När det gäller mångfalden inom LOV skulle jag också vilja förtydliga att den verkligen har förbättrats. Det innebär att äldre, som ju är olika, har olika möjligheter att välja en hemtjänst med särskild inriktning i 50 kommuner i . Det är inte en pjåkig början. Det gäller ofta språk. Om man har glömt den svenska som man har lärt sig och kanske behöver hemtjänst på finska eller något annat finns den typen av inriktning i ganska många kommuner genom hemtjänstleverantörer där alla talar spanska, finska eller något annat språk. Det är också vanligt att man kan välja inriktning på vissa sjukdomar. Det finns utförare som har särskild kunskap om kost och nutrition, det finns utförare som är hbt-certifierade och det finns andra som erbjuder sociala hundar. Det har alltså skapats en mångfald som vi inte har haft förut. Därför tycker jag att det som händer är fantastiskt. Utgångspunkten måste nämligen vara att den äldre ska kunna fortsätta vara den man har varit tidigare i livet. Då behövs mångfalden. Då behöver vi ha en syn på att man kan få välja något som passar en själv. Överläggningen var härmed avslutad. 9 § Svar på interpellation 2013/14:423 om personaltillgången i äldreomsorgen 26 Statsrådet (KD): har frågat mig vilka initiativ regeringen har tagit för att komma till rätta med utmaningen att få fler händer i vården. har även frågat mig vilka konkreta resultat jag kan se av regeringens åtgärder. Jag delar uppfattningen att en av de största utmaningarna för äldreomsorgen kommer att vara att rekrytera och behålla personal. Frågan om bemanning och kompetens är ett arbetsgivaransvar. Arbetsgivare måste attrahera ny arbetskraft och göra yrkena inom äldreomsorgen attraktiva. För att öka intresset för att arbeta inom äldreomsorgen är det viktigt att skapa förutsättningar till kompetensutveckling och goda arbetsförhållanden för personal i äldreomsorgen. Kommunerna och de ansvariga för verksamheten måste ta ansvar för att utbilda sina chefer och sin personal. Kommuner och Landsting har i sin publicerade rapport möter vi rekryteringsutmaningarna i vården och omsorgen presenterat nio strategier för hur arbetsgivarna kan möta rekryteringsutmaningen. Rapporten bidrar till diskussionerna om både hur arbetsgivare kan påverka storleken på rekryteringsbehovet och möjligheterna att attrahera rätt personer. De strategier som SKL föreslår arbetsgivarna tror jag kan vara ett framgångsrikt sätt att möta framtidens behov av omsorgspersonal. har goda förutsättningar för att möta framtidens behov av personal med god kompetens. I of Health Care Quality: , som publicerades , framkommer det att har högst andel anställda inom äldreomsorg i förhållande till antalet personer inom hela . Enligt har antalet anställda inom den offentligt finansierade äldreomsorgen också ökat med ca 10 000 personer . Framför allt har det skett en ökning av antalet anställda inom enskilt driven äldreomsorg på kommunalt uppdrag. Kompetensen har också stärkts. Andelen personal med grundläggande utbildning för vård och omsorg har enligt Äldreguiden ökat från år 2013 i särskilt boende och från till när det gäller hemtjänst. Regeringen har bidragit till flera kompetensstärkande insatser för såväl personal som ledare inom äldreomsorgen sedan regeringen tillträdde 2006. Det är roligt att vi nu kan börja se resultat av våra satsningar. visar att allt fler goda äldreår läggs till livet med livskvalitet. Att det finns personal med lämplig utbildning och erfarenhet och att kvaliteten systematiskt och fortlöpande ska utvecklas och säkras är en av de viktigaste faktorerna för en god kvalitet. 27 (S): Vi fick ett ganska långt svar från statsrådet. Men jag skulle inte säga att jag är jättenöjd med statsrådets försök att svara på de frågor jag hade. I frågan är det nämligen klart att den allra största utmaningen inom äldreomsorgen handlar om att allt färre söker till vård- och omsorgsprogrammet. Mängden personer som har sökt till vård- och omsorgsprogrammet har sjunkit dramatiskt. Det är sant att det i rapporten som SKL har tagit fram, och som statsrådet hänvisar till, också framgår hur stort rekryteringsbehov man ser. Jag tror att det är nästan 150 000 personer som man ser behov av inom den kommunala sektorn . Och den stora utmaningen handlar som sagt om att få fler personer att intressera sig för den här banan . Det som är bra i statsrådets svar är naturligtvis de kompetensstärkande insatserna som har gjorts. Det är bra. Vi gjorde ju själva en kompetensstege, som vi kallade det. Det var en insats på lite drygt 1 miljard för anställda specifikt inom äldreomsorgen därför att man behövde höja kompetensnivån. Det är glädjande att regeringen har fortsatt det arbete som vi påbörjade, även om det faktiskt var av vakuum. Men även om svaret är bra tar det inte riktigt sikte på den grundläggande frågan om det grundläggande personalbehovet. Och detta gäller oavsett om det är kommunalt bedriven verksamhet eller om det är någon annan som bedriver verksamheten. Den stora utmaningen ligger i att få fler unga människor att välja vård- och omsorgsprogrammet och att känna att det är en framtidsbransch. Det är det nämligen, onekligen. Vi kommer att behöva många människor som jobbar inom äldreomsorgen. Jag tror också att äldreomsorgen successivt kommer att bli ett mer och mer kvalificerat arbete. Åtminstone har utvecklingen sett ut så . Kompetensförstärkning är alltså bra. Det behövs dessutom ytterligare kompetensförstärkning inom områdena geriatrik, demens, rehabundersköterskor och så vidare. Det behövs alltså ytterligare insatser. Det är också fint att statsrådet tycker sig se en del resultat av det som har gjorts genom procentsiffrorna som redovisas. Det är inte alls dåligt att kompetensnivån höjs. Det hade varit förfärande om de kompetensförstärkande insatserna inte hade lett till något resultat alls. Men det förändrar ändå inte att grundproblemet är att vi måste få fler personer att vilja söka till vård- och omsorgsprogrammet på gymnasienivå. Jag tror att en av de saker som kanske skulle behöva ådra sig statsrådets uppmärksamhet är frågor om arbetsmiljön. Där kan man på den nationella nivån göra saker för att underlätta och skapa en bättre arbetsmiljö, eller åtminstone skapa uppmärksamhet kring de frågorna. Likadant är det med heltids- och deltidsfrågorna. Också där finns saker som man skulle kunna göra på nationell nivå för att understödja det arbete som behöver göras ute i kommunerna. När det gäller LOV, som vi debatterade , är regeringen helt övertygad om att ingenting kommer att hända om regeringen inte tvingar kommunerna att göra någonting. Därför kan man undra varför regeringen inte med samma ambition tar sig an arbetsmiljöfrågor och heltids- och deltidsfrågor inom vård och omsorg. Det är några tankespår som statsrådet kanske kan utveckla i nästa inlägg. 28 (S): Jag begärde ordet eftersom den här diskussionen lite grann tangerar den som vi hade tidigare om möjligheter till digital hälsa och möjligheter att använda sig av den digitala tekniken i till exempel hemsjukvården och hemvården. Då behövs mer kompetens hos personalen och en tydligare satsning, en central satsning, från regeringens eller statens sida. Som vi diskuterade tidigare, ministern och jag, blir vi fler och fler i det här landet; vi är över nio miljoner invånare. Vi har också fler äldre och därmed behöver allt fler äldre tas om hand. En stor mängd människor behöver arbeta inom äldrevården , och betydligt fler behöver därför utbildas. som vi har den utmaning som ministern diskuterar med kan man ta in detta med digitalisering och de möjligheter som kommuner och landsting har att använda sig av den digitala tekniken eller e-hälsan, vad vi nu ska kalla det. Om man har digital uppkoppling i hemmet får man också större möjlighet till kontakt med läkare, hemtjänstpersonal och så vidare. Jag vill skicka med i diskussionen att den personal som behöver rekryteras för att vi ska ha en bra kompetensförsörjning måste få möjlighet att kompetensutvecklas också när det gäller den digitala hälsan. 29 Statsrådet (KD): Jag tycker nog att jag svarade på frågan, men jag tar det gärna en gång till. Till att börja med måste vi vara överens om att det är kommunerna som har huvudansvaret för att personal finns tillgänglig. Vi har velat stötta kommunerna, och vi har gjort det på en rad olika sätt. Omvårdnadslyftet, som tycker har varit bra, har fått . Sedan starten har 10 000 personer påbörjat sin utbildning inom ramen för Omvårdnadslyftet. Det tycker jag är mycket bra. Vi har haft en ledarskapsutbildning för chefer i äldreomsorgen. Det har funnits länge för ledare inom skolvärlden, men det har inte funnits inom äldreomsorgen. Det är mycket angeläget, och vi har avsatt för det . Utbildningen består av delkurserna värdegrund, lagstiftning, ledningsstöd, upphandling samt evidensbaserad praktik. 818 chefer sökte vid första ansökningstillfället. Det finns alltså ett efterfrågetryck på en sådan utbildning. Tillsammans med SKL har vi ledarprogrammet Ledningskraft, som påtagligt har bidragit till att upprätta gemensamma kvalitetsledningssystem mellan hälso- och sjukvården och äldreomsorgen. De är mycket betydelsefulla för framtiden, skulle jag vilja säga. Till detta kommer våra värdegrundsutbildningar. 2 100 personer från 215 kommuner har gått den grundläggande kursen i värdegrundsutbildning. Den riktade sig framför allt till ledare, biståndshandläggare, chefer, . Dessutom har 300 deltagare gått fördjupningskursen. Kommunerna har haft möjlighet att söka statsbidrag för att utbilda personer till värdegrundsledare. av landets kommuner har sökt bidraget och utbildat värdegrundsledare som finns ute i verksamheten och utbildar andra. har tagit fram ett vägledningsmaterial om värdegrunden. Den har beställts i 20 000 exemplar. Det är nästan deras bestseller. Från finns dessutom en webbutbildning på Kunskapsguiden om värdegrunden. Alla de olika verktygen har fått ett mycket gott mottagande i verksamheterna. Till detta kommer att vi gett ett uppdrag till Svenskt Demenscentrum, som gjort en webbutbildning om demensfrågor, Personcentrerad omvårdnad. Den har 54 000 personer gått. De har gjort en särskild del som handlar om att ta del av kunskapen om hur man arbetar med . Den utbildningen har 3 000 personer påbörjat. Det har alltså funnits fantastiska utbildningsmöjligheter där vi verkligen bidragit till att kommunerna ska få en kompetenshöjning. Jag är mycket glad för att det finns en sådan respons och receptivitet ute i verksamheterna, och jag tror att det är oerhört betydelsefullt för framtiden att det finns en möjlighet att fördjupa kunskapen, att specialinrikta sig. Jag håller med om att detta är en framtidsbransch, och då måste det finnas möjligheter att få specialisera sig, att få ledarskapsutbildning men också att få driva egen verksamhet. Allt det hör ihop för att öka attraktiviteten för yrket. Jag nämnde tidigare de utbildningsinsatser som har gjorts på digitaliseringens område. Också det är naturligtvis en viktig del i det hela. I framtidens äldreomsorg finns det sådana inriktningar. 30 (S): Ja, vi fick återigen höra om de satsningar som regeringen har initierat, eller egentligen fullföljt de satsningar som vi började göra när det gällde äldreomsorgen. Det är absolut inget fel på att jobba med kompetensutvecklingsinsatser. Det är oerhört viktigt av flera skäl. Inte minst för dem som ska få ta del av vården och omsorgen är det viktigt att vi har personal som har den kompetens som behövs och ständigt har möjlighet att utveckla sig i sitt arbete. Även det är en viktig del i att göra arbetet attraktivt. I min interpellation säger jag följande: står inför stora utmaningar när det gäller vård och omsorg om våra äldre, nu och . En av dessa utmaningar handlar om att få fler händer i vården. Till viss del är det naturligtvis en resursfråga i kommunerna, men det handlar också om att det ska finnas arbetskraft att tillgå: personer som vill och kan jobba med vård och omsorg om våra äldre. Frågan är därför: Hur ska de bli fler? Det är jättebra att de som vi redan har blir mer och mer kompetenta, att de kan ha fler och mer avancerade arbetsuppgifter, men vi måste se till att de blir fler. Där kan jag trots allt konstatera, och jag tror att statsrådet blir tvungen att hålla med mig även om jag förstår att det smärtar, att regeringen inte har tagit några initiativ till att ta tag i den stora utmaningen. Regeringen har gjort en del för att fortsätta det arbete som vi påbörjade med att ytterligare kompetensutveckla personer. Det är bra. Men fortfarande gäller det att ta tag i den stora saken. Vi har i vår budget för hösten sagt att det behövs ett mycket mer långsiktigt arbete när det gäller äldreomsorgen. Vi har talat om en kvalitetsplan fram med olika mål och delmål.