prot · H109123 · 2014-06-11 00:00:00 — De sliter för att räcka till. Men de räcker inte till. Jag har sett fantastisk verksamhet och personal som verkligen bryr sig om de äldre. Men jag har också sett en äldreomsorg med alltför lite resurser. Vi har knappt hunnit in förrän det har varit dags att gå igen. Mikrolådan värms, och bestick tas fram. Men när maten står på bordet och ska ätas är vi nästan ute genom dörren. Vi har blivit glatt bemötta av de äldre när vi har kommit, men tiden vi har haft för att möta dem har varit knapp. Många suktar efter sällskap, men vi har fått gå. Man har hållit mig i armen och frågat: Snälla kan ni inte stanna? Men vi får säga nej. De äldre säger: Kan ni inte stanna på kaffe åtminstone eller sitta ned ? Det gör ont i en att höra sådant. Jag ska inte möta det , men det ska de anställda i äldreomsorgen göra. Jag har varit i kommuner där all fortbildning är indragen och där delade turer är vardag. Jag har läst budgetar med vikariekostnader bara för sommarhalvåret, utan restider inlagda och med underbudgeterade bensin- och telefonkostnader och så vidare. Jag har mött chefer med ansvar för fler anställda än de kan hantera – 77 anställda per chef. Och vikarier är en ständig bristvara. De äldre som jag har mött har beskrivit hur tacksamma de är över den hjälp de får och hur beroende de är av att det faktiskt fungerar. De berättar att de gärna skulle vilja att personalen inte behövde stressa så mycket och att de tycker synd om personalen. Många tar upp att det kommer många olika personer och att de vill få mer tid. De vill ha sällskap, kunna prata, kunna fika och kunna göra något oväntat. Inte en enda har sagt att de vill välja mellan olika bolag i äldreomsorgen. Kommunerna kommer inte att kunna lösa resursbristen själva, hur mycket de än prioriterar. De måste få ökade statsbidrag. Äldreomsorgen måste få mer resurser. föreslår öronmärkta statsbidrag för att anställa fler i äldreomsorgen. Kommunerna ska få pengar till utbildning av de anställda och för att kunna ta in vikarier . Vi avsätter också pengar för att de äldre ska få mer tid som de själva kan bestämma över. Det är verklig valfrihet. Dessutom vill vi att avgifterna sänks till max så att alla som behöver hemtjänst också har råd att anlita den, även arbetarklassens kvinnor. Vi väljer välfärd före skattesänkningar och solidaritet och omtanke före girighet. när man skaffar barn ska man inte enbart planera för att man ska ha jobb och bostad med mera. Man måste också planera om förlossningsvården är tillräckligt bemannad vid den tid barnet kan tänkas komma. förlossningsvård har kris, och likaså. Mammorna i får åka till och mammorna i till eller till . I vet man inte riktigt vart man ska åka, och mammorna i får åka till eller till eller till vad? Det är svensk välfärd . har föreslagit en satsning på förlossningsvården och hela kedjan av kvinnohälsovården. Vi vill att kvinnor ska kunna föda tryggt. Genom medierna får vi ständigt ta del av berättelser om hur välfärden urholkas i jakten på snabba vinster. På Hälsans förskolor fick barnen knäckebröd och vatten till frukost och mellanmål i stället för riktig mat. När verksamhetschefen ingrep och köpte mat blev hon utskälld av styrelsen eftersom pengarna skulle gå till uppköp av nya förskolor och till fina bokslut. Vi har kunnat läsa om hur en dement man låstes in i en skrubb, om hur anhöriga blivit tvungna att gå in och jobba på underbemannade äldreboenden och om hur elever får se sina skolor stänga på grund av misskött ekonomi. Vi har läst att anställda på äldreboenden får tackbrev av bolaget de är anställda av när de äldre på boendet blir sämre; då får bolaget nämligen mer betalt. Detta är de konkreta resultaten av vinstjakten i den svenska välfärden som gärna hyllar. Det är riskkapitalbolag, holdingbolag, skatteplanering, skatteflykt, räntesnurror, ränteavdrag, vinster, uppköp, försäkringar mot skolnedläggningar, konkurser och företag som vare sig betalar avtalsenliga löner, pensionsinbetalningar eller moms och skatter. Det är fiffel och bedrägerier. Så ser svensk välfärd ut . Det är styrelser befolkade av män med erfarenhet från oljeindustri, elektronik och pappersservetter men utan erfarenhet från arbete i välfärden. Och det är knappast intresse för verksamheten som driver dem. Men till välfärden kommer de, och de blir inte besvikna på villkoren. Ingen annanstans kan de få sin verksamhet betald med skattebetalarnas pengar på detta vis. Det är vi som betalar vinster, konsumtion, produktion, löner, lokaler, reklam och uppköp av nya verksamheter. Det återstår bara att sälja i rätt läge. Då är högsta vinsten nådd. Denna utveckling har drivits av regeringen som har lagt fram förslag till tvingande lagstiftningar och bidrag till kommuner som privatiserar. Det är i grunden regeringens ansvar, ett politiskt ansvar, att situationen är så illa som den är. Det grundläggande problemet i välfärden när vinstintressena släpps fria är girigheten. Privata vinstdrivande bolag är just privata vinstdrivande bolag. Kapitalismen fungerar på det sättet. Om nu kvaliteten vore i fokus, som sade, skulle man se till att pengarna går dit de ska. Men 9 miljarder i privata vinster talar sitt tydliga språk. Det är 9 miljarder mindre till bättre kvalitet. Jag tycker att vi borde göra annorlunda. Det går att bygga en välfärd med omtanke och solidaritet som grund. Det finns starkt stöd för en sådan politik. Det är slut på att leka affär med välfärden. För de flesta väljare framstår det som naturligt att man inte leker affär med välfärden. Det är människan och inte marknaden som ska stå i centrum. modell för att få bort vinsterna ur välfärden är genomarbetad och ger möjligheter. De som driver privata välfärdsföretag kan göra detta om de ombildar sig till icke vinstdrivande bolag och förbinder sig att återinvestera vinsten, inte skattefiffla, inte ha skyhöga styrelsearvoden med mera. För den som är genuint intresserad av verksamheten borde detta inte vara ett problem. De som är där för egen skull lämnar nog däremot, och det ska de. vill stärka kvinnors rättigheter. Då är välfärdsverksamheterna centrala. Då behövs en ekonomisk politik som tar det ansvaret och inte prioriterar skattesänkningar och privatiseringar före allt annat – en politik som har kvinnors rättigheter för ögonen. vill bygga ett samhälle där kvinnors livsvillkor står i fokus och där våra rättigheter stärks. Därför anslår vi också mest pengar av alla partier till välfärden. 25 (C) replik: Det var närmast poetiskt – det måste jag ge . I en och samma mening kunde hon avfärda både RUT-avdraget och valfriheten i välfärden och sedan avsluta med att hon är för jämställdhet. Med kirurgisk precision lyckades hitta de två kanske skarpaste förslagen för att minimera antalet kvinnliga företagare och vd:ar i . Det är inom välfärdstjänsterna den stora tillväxten har skett när det gäller nya kvinnliga företagare. Vi vet att av alla företagare där är kvinnor. Vi vet också att RUT-avdraget, som avfärdade, har inneburit en helt ny kategori kvinnliga företagare och vd:ar liksom arbetsplatser för inte minst kvinnor. Min enkla fråga är: Har du gjort någon beräkning, , på hur många färre kvinnliga företagare och vd:ar det blir med politik? 26 (V) replik: Jag har gjort en jämförelse: 9 miljarder i privata vinster motsvarar löner för 23 000 undersköterskor. Vi skulle alltså kunna anställa 23 000 fler i välfärden med de pengarna. Det skulle också innebära att alla kvinnor som redan är anställda i äldreomsorgen kan springa lite långsammare och få en bättre arbetsmiljö och bättre arbetsvillkor. För det är ändå det som detta handlar om. I den privatiserade välfärden är det riskkapitalbolagen som dominerar. Åtta av de tio största aktörerna ägs av riskkapitalbolag. Dessa bolag ägs av män och styrs av män, medan de kvinnor som jobbar i verksamheterna inte får del av de privata vinster som görs. De får däremot betala väldigt mycket – med sin hälsa, för det är fler visstidsanställda, fler deltidsanställda, färre anställda och lägre löner. Så betalar kvinnorna priset för den privatiserade välfärden. Men det är inte nog med det. Det är även vi som på vår fritid tar över när välfärden inte räcker till och som tvingas gå ned på deltid och att på obetald fritid göra det som till exempel äldreomsorgen inte räcker till för. 27 (C) replik: Att vill sätta dit stora företag med ibland utländska ägare är inte så förvånande. Det har någonstans varit livsluft . Problemet är att du, , inte ser situationen så pass bred som den är. Du har en iver att sätta dit stora bolag med utländska ägare, men det är inte de som kommer att bli de stora offren. De kommer att hitta andra saker att investera i. Offren för din politik är den enskilda företagaren, inte sällan en kvinna som vågade ta steget och starta eget, som blev vd men som ser sin marknad förbjudas. I din iver att sätta dit män i kostym blir de stora offren de nya kvinnliga företagare som vi har sett växa fram . Vi har vidtagit mått och steg för att få in mer skatt från stora företag. Vi har ändrat regler för räntesnurror och annat, men det gäller alla sektorer och riskkapitalbolag oavsett vad de investerar i. Kan vi inte se situationen så pass bred som den är och skilja på detta? Beskattningsfrågor och hur riskkapitalbolag ska betala skatt i kan vi prata om hur länge som helst. Men vi kan prata om det separat. Sedan kan vi också prata om det nya företagande behöver, inte minst när det gäller kvinnor. De är underrepresenterade i företagsamheten. Kan inte du och jag vara överens om att vi behöver fler kvinnliga företagare och vd:ar? Om vi är överens om det måste även du se det problematiska i att förbjuda de sektorer där kvinnliga företagare växer fram. Det är där politik inte hänger ihop. 28 (V) replik: Jag kan konstatera att leder gråtvalsen för riskkapitalisterna i välfärden. Avkastningen i den privatiserade välfärden är högre än i de privata tjänsteverksamheterna i övrigt. Det är högre avkastning på eget insatt kapital i äldreomsorgen än i till exempel banksektorn. Det säger ganska mycket om att något helt enkelt är väldigt fel. Det priset betalar vi egentligen alla – när välfärden har blivit en marknad och inte en rättighet, när vi sätter prislappar på människors ryggar, när barn väljs bort och får se sina skolor stänga, när föräldrar får se sina barn äta knäckebröd och när vi kvinnor tvingas springa allt fortare i våra arbeten för att män ska tjäna pengar, finansierat av skattebetalarna. Något har blivit väldigt galet. Jag tycker att det är tragiskt att väljer att inte se det. De kvinnor som är företagare i välfärden kan fortsätta i vår modell. Däremot förbinder de sig att inte plocka ut stora privata vinster. Man får statslåneräntan plus så att kapitalet inte urholkas. Om man är genuint intresserad av verksamheten är det bara att fortsätta. Om man däremot är där för att tjäna pengar packar man ihop, och det ska man också göra. För man ska inte leka affär med välfärden. Det är en rättighet vi har, och de pengar vi betalar dit ska gå till det de är avsedda för: vård, skola och omsorg. Vi har inte råd att lägga 9 miljarder av våra skattepengar på privata vinster. De ska gå till fler anställda och till bättre kvalitet, bättre omsorg och bättre utbildning. Det är vad detta handlar om. 29 (FP) replik: Efter att ha lyssnat till måste jag be om ursäkt för att jag en gång föddes till man. Jag lovar att inte göra om det. Att diskutera valfrihet med är verkligen roligt. För om det är någon som ger monopolisterna på kvinnlig arbetsmarknad ett ansikte är det . Man ska ha en arbetsgivare: kommunen eller sekundärkommunen – . Något annat ska inte förekomma. Så är det med den socialistiska feminismen. Det ska vara en enda arbetsgivare och inga alternativ över huvud taget. En kvinna, till exempel en sjuksköterska, ska inte kunna välja någon annan arbetsgivare, utan kommunen eller ska vara arbetsgivare. Vilken valfrihet ger det? Vad är det för socialistisk feminism? Det är i alla fall inte en liberal feminism, för då finns det valfrihet. Men jag håller med beträffande den andra punkt som ni tar upp. Det gäller vinsterna i vården i privata företag. Det är ett problem. Även jag erkänner att det har blivit explosion i vinster där. Det stämmer inte överens med mitt och mitt partis sätt att se det. Så ska vi inte ha det. Men lösningen är inte att förbjuda all valfrihet. Lösningen är att tygla marknaden och se till att den privata sektorn utsätts för konkurrens från den offentliga sektorn. höll ett anförande men talade inte om den offentliga sektorns produktivitet i något enda avseende. Felet låg i den privata sektorn. Jag kan gå med på att det är alldeles för höga vinster, men det beror på att det är för dålig konkurrenskraft i den offentliga sektorn. 30 (V) replik: Man kan konstatera att vissa män kan sjunka väldigt lågt i sin argumentation när argumenten brister. försöker lägga ord i min mun som jag aldrig har sagt. Det är fritt fram att välja andra arbetsgivare. Däremot får ägarna inte plocka ut de skattepengar som vi betalar in som privata vinster. Det är det som är det stora problemet . När marknaden får styra i välfärden händer det saker. Barn väljs bort. Vi har sett otaliga exempel på att barn som väljs bort i skolor. Vi har sett skolor stänga där eleverna inte ens har en skola att gå till . Vi har sett barn som får äta knäckebröd i stället för mat för att ägarna ska köpa upp nya förskolor. Vi har sett hur anhöriga får hoppa in och jobba extra på äldreboenden som riskkapitalbolaget äger eftersom de är så underbemannade. Vi har sett dementa män låsas in i skrubbar eftersom äldreboendena är underbemannade. Vi ser hur de privata verksamheterna, oftast ägda av riskkapitalbolag, har färre anställda, har osäkrare anställningsvillkor och har fler deltider. Allt det som kännetecknar god kvalitet i välfärden är goda arbetsvillkor. Det är människorna som jobbar där som är helt avgörande för kvaliteten. Om de fick 9 miljarder mer till sitt förfogande och kunde få fler arbetskamrater och bättre villkor skulle de kunna göra ett mycket bättre jobb än vad de kan göra , och därmed skulle alla kunna få tillgång till bättre kvalitet i välfärden, och alla anställda i välfärden skulle kunna få fler arbetskamrater. Vore inte det bra, ? Eller är det viktigare att försvara de privata riskkapitalbolagen och deras möjligheter att fortsätta att plocka ut privata vinster? Det är ju ändå det väljer att göra. 31 (FP) replik: Varenda en kunde nu höra att tillvitade mig och mitt parti åsikter som vi inte har och som jag i den första repliken dementerade. Argumenten blir inte starkare, inte ens när upprepar dem. Jag säger att det är problem med de höga vinsterna. Men ska jag gå över till något annat, för jag kan inte fortsätta att diskutera åsikter som jag inte har – det är omöjligt. Jag vill fråga : Hur är det möjligt för privata företag inom omsorgssektorn eller lärarsektorn att över huvud taget rekrytera kvinnor, om arbetsförhållandena skulle vara så som beskriver dem? Varför stannar de då inte i den skattefinansierade offentliga sektorn? Varför finns det över huvud taget någon som går till privata företag? Jo, det beror naturligtvis på att de anställda uppfattar arbetsvillkoren som mer attraktiva, och ofta tycker de till och med att lönerna blir bättre. Jag lade märke till att i sin första replik med exemplarisk noggrannhet undvek att använda ordet valfrihet. Hon säger att det går bra att välja, men valfrihet vill hon inte tala om. Jag tycker för min del att valfriheten är det viktiga för patienterna, för eleverna och till och med för lärare och anställda. Men jag håller med om det säger om att bolagen och företagen har fått möjlighet att ta ut väldigt höga vinster, på grund av bristande konkurrens från den offentliga sektorn. Det är ett samhälleligt problem, men det löser man inte genom valfrihetsförbud, för det är det som i själva verket pläderar för. Det är ett valfrihetsförbud för patienter, elever och lärare. 32 (V) replik: Jag tror att vi kan konstatera att den gemensamma välfärden behöver mer resurser för att kunna förbättra arbetsvillkoren för alla de kvinnor som är anställda där. Det är ett grundläggande problem. Men det problemet avhjälps inte av att en del av de resurser som du, jag och alla andra betalar till välfärden i stället går till privata vinster, för det är ju det som faktiskt händer. är väldigt mycket pengar, . Det motsvarar lönerna för 23 000 undersköterskor, och eleverna i skolorna kunde ha 18 000 fler lärare. Tänk så mycket mer tid varje elev kunde få enskilt med en lärare i stället! Det viktigaste för patienterna i sjukvården är att det finns kunnig och kompetent personal som har tid för dem, att det finns vårdplatser på sjukhusen och att den senaste tekniken finns tillgänglig. Då har man inte råd med 4 miljarder i privata vinster, som sjukvården hade 2011. För de äldre är det viktigaste att ha inflytande över den omsorg som man får, att personalen har tid för en, att den äldres behov står i centrum. Men tittar man på den privatiserade äldreomsorgen kan man se att en utvärdering som har gjorts konstaterar att det är de multisjuka äldre som har betalat det högsta priset. Det blir ju så när vinst ska plockas ut. Den vinsten får man genom färre anställda, personal med lägre utbildning, fler visstider och deltider och så vidare – gentemot allt det som enligt forskningen inom äldreomsorgen kännetecknar god omsorg och god kvalitet. De äldre vill kunna välja. De vill kunna välja den omsorg som de får – inte välja mellan olika riskkapitalbolag registrerade i skatteparadis, för det är inte vad de äldre efterfrågar. Det tycker jag att ska tänka lite på . 33 (KD): Vi diskuterar den kommunala utvecklingen. Jag tycker att det är väldigt intressant att följa diskussionen, även om den ibland blir snuttifierad. Lite övergripande om kommunsektorn kan jag konstatera att vi har kommunföreträdare som väldigt tydligt säger: Låt oss sköta vårt – lägg er inte i så mycket från håll! Sedan har vi de som står här i talarstolen och säger: Nej, vi kan sköta det här bättre än vad ni kan. Och så föreslår de en mängd olika åtgärder. Det är bara att titta på den motionsflora som dyker upp , hur många åtgärder man vill vidta, hur man vill inskränka på kommunernas möjligheter att själva avgöra hur de vill hantera olika saker. Då måste man fråga sig: Hur ska vi ha det? Var ligger balanspunkten för lagar och regler som vi beslutar om här och möjligheten för kommunerna och landstingen att agera själva utifrån de lokala förutsättningarna? Lyssnar man på är det självklart: De duger inte till något, utan vi ska styra och ställa över dem och tala om exakt hur det ska gå till. Vi på allianssidan vill däremot ge ett så bra utrymme som möjligt för kommuner och landsting och skapa förutsättningar för att de ska få så goda intäkter som möjligt och själva kunna avgöra utifrån lokala förutsättningar i större utsträckning hur man ska göra. Det finns självklart en balanspunkt. Vi från alliansregeringen har också styrt upp vissa statsbidrag och pekat och sagt: Ni måste göra mer så här, och då får ni pengar, och gör ni så här får ni pengar till det och det. Det ligger i svårigheten att hitta balansen inom landet för hur vi ska hantera välfärdsfrågorna. Men den brytpunkten håller på att förskjutas till att staten enligt vänstersidan mer och mer ska gå in och styra och ställa över de kommunala möjligheterna och självstyret i kommuner och landsting. Det är en utveckling som åtminstone jag som kristdemokrat inte är intresserad av. Vi måste komma ihåg att av intäkterna för kommuner och landsting sker utifrån lokala skattebärare, alltså de som jobbar och sliter runt om i vårt land. Ju fler de arbetade timmarna är, ju större utväxling får det lokalt – det är så det fungerar. Det är av intäkterna till kommuner och landsting som är statsbidrag från staten. Om vi för en politik i vårt land som gynnar tillväxten, gynnar det på en gång ekonomin för kommuner och landsting. Det är inte för ro skull som vi i alliansregeringen har sett till att skapa dessa förutsättningar, trots den enorma kris som vi i och världen har befunnit oss i, och har den högsta sysselsättningsgraden i hela EU. Vi för en sådan politik. Det sker genom att företagen ges förutsättningar så att de kan skapa resurser och anställa folk. På det viset kan resurser skapas i kommunsektorn. Det är så vi jobbar. Vi gör inte som vill göra och slå sönder möjligheterna för företagen som är de som skapar en ekonomi för att se till att folk anställs, för att därigenom putta in resurserna i kommunsektorn och styra och ställa. Det kommer att sluta med kaos, så att vi inte har några pengar att fördela. Det kommer att sluta med att och i stället framöver kommer att få stå här i talarstolen och fördela nedskärningar. En sådan situation vill vi absolut inte ha. från Socialdemokraterna har också varit inne på kommunernas ekonomi och radat upp en hel del olika negativa saker. Det är klart att man alltid kan hitta sådana om man letar. Men jag tycker att vi måste hålla oss lite grann till det övergripande planet. Vi har 290 kommuner som kämpar på, och vi har en mängd olika landsting. Varje kommun brottas med vilket bygge man ska satsa på härnäst, hur man ska ploga sina vägar, vilka kommunala bidrag som ska gå till enskilda vägar, om man ska ha hundlatriner eller inte och om kollektivtrafiken ska vara gratis eller om man ska ta ut avgifter för den. Sedan handlar det om barnomsorg, äldreomsorg och sjukvård. Det finns alltså en mängd frågor som man lokalt brottas med. Men här låter det ibland som om man med ett trollspö ska kunna komma till rätta med de enorma differenser som vi har i vårt land genom att bara föra in mer pengar och försämra för företagen när det gäller att kunna generera dessa pengar. Hur den ekvationen ska kunna gå ihop är fullständigt obegripligt för mig som kristdemokrat. Men , Per och ska kanske förklara det för mig . Jag får vänta och se. var skatteintäkterna till kommunsektorn . , 2014, är prognosen . Siffrorna är hämtade från . Det är en enorm utväxling. I reala pengar handlar det om runt 100 miljarder mer än vad som var fallet 2006. Är det en bra utveckling eller en dålig utveckling, ? När du stod i talarstolen lät det som om du tyckte att det var en dålig utveckling. , är det en bra eller en dålig utveckling? Vi har realt skapat 100 miljarder mer i skatteintäkter till kommunsektorn. Jag ser det som en mycket bra utveckling. har resultatnivåerna när det gäller kommunsektorn legat på 2,6 procents överskott när man tittar på skatteintäkter och statsbidrag. Man brukar ha en fingervisning om att är det som bör gälla. Sådana siffror har aldrig funnits under de socialdemokratiska åren vid makten –2006. De fanns inte ens på kartan. När jag själv satt i Kommuner och Landsting sades det: Höj statsbidragen så att vi åtminstone kommer upp över ytan. Nej, sådant gör man inte. Man lyckades inte ens skapa resurser och få folk i arbete så att kommunernas ekonomi kunde få utväxling den vägen i form av lokala skatteintäkter. Men det har vi lyckats med, trots en lågkonjunktur. När det gäller hur pengarna används finns det en enorm differens. Jag sitter i kommunfullmäktige i där sitter och styr tillsammans med Socialdemokraterna. Det är klart att vi är lite oense om hur pengarna ska användas. Vi brottas med det och har funderingar kring det. Men det ser självklart inte ut på samma sätt som i . Där har man andra funderingar och andra frågor som man diskuterar och brottas med. Om man inte har respekt för detta när man står i talarstolen måste man våga säga det, och säga: Vi ska ta bort självstyret för kommuner och landsting. Men då måste man ha ett annat förslag på hur man ska hantera dessa frågor. Det tycker jag vore ett sjyst sätt att debattera. Det finns jättemycket att göra på sjukvårdsområdet, och det görs en hel del. Med kömiljarden har vi sett till att öka tillgängligheten till sjukvården.