prot · H109121 · 2014-06-09 00:00:00 — Jag välkomnar att det i biståndsplattformen finns ett litet stycke om att motverka könsrelaterat våld och människohandel, och jag hoppas att det också kan göra skillnad och påverka den faktiska politiken och prioriteringarna i biståndet. Regeringen talar ofta om vikten av arbetet med sexuella och reproduktiva rättigheter i biståndet. Vi är i utskottet eniga om att det finns många områden inom detta som är viktiga för utvecklingen. har också ett yrkande i en motion om mänskliga rättigheter gällande det här. Vi anser att det i arbetet för sexuell och reproduktiv hälsa bör finnas ett tydligare fokus än vad det gör på att minska antalet oönskade graviditeter och aborter. Jag tycker att man missar det perspektivet lite grann. Vi tycker också att det är viktigt att komma ihåg att abort faktiskt är ett svårt etiskt dilemma. Vi anser att internationellt borde inta en ödmjukare inställning och se till både kvinnans rätt och det ofödda fostrets rätt. Vi anser att det ska finnas möjlighet till fri abort i ett tidigt skede, och vi inser självklart att det är problematiskt med länder som förbjuder det. anser dock att vi i relationen till andra länder inte kan ta det för självklart att alla ska utgå från abortlag eller den syn som råder , att man talar ur kvinnans perspektiv och helt glömmer det andra perspektivet. Vi kan inte förvänta oss att alla ska tycka exakt som vi. Gränsen kan givetvis vara olika i olika länder. Abort är inte en internationellt erkänd mänsklig rättighet, och vi behöver vara medvetna om det i dialog med andra länder. Det finns olika åsikter om det och inga självklara svar. Jag tycker att detta är en svår fråga. Vi måste komma ihåg det. Det finns inga självklara svar på när det ofödda fostret eller barnet ska räknas som ett liv värt att skyddas. Jag tycker att vi ska lyfta kvinnans rättigheter, och vi ska lyfta det etiska dilemmat med det ofödda barnet, alltså båda sidor. I den biståndspolitiska plattformen lyfter man fram ett resultatbaserat bistånd och vikten av uppföljning. Vi ställer oss positiva till att regeringen försöker hitta nya former för en bättre styrning av gåvobiståndet. Traditionellt sett har bistånd på förhand finansierat en viss verksamhet som förväntats leda till vissa resultat, vilket är fallet i en stor del av det svenska biståndet. talar regeringen om att pröva ett resultatbaserat bistånd som skapar tydligare kontrakt mellan givaren och samarbetspartnern. Resultatbaserade biståndsformer kännetecknas av att biståndet betalas ut i efterhand när man har uppnått ett resultat. Vi anser att det borde vara en självklarhet i all styrning av det svenska biståndet att det krävs resultat för möjligheten till fortsatta utbetalningar oavsett om det gäller samarbete med svenska, utländska, lokala eller multilaterala organisationer och myndigheter. kan vi tyvärr se exempel på bistånd som fortsätter att betalas ut trots att uppenbara brister finns, till exempel biståndet till den palestinska myndigheten. Den nya expertgruppen för utvärdering startades och ersatte myndigheten . har det gått , men vi kan fortfarande inte se att några användbara utvärderingar eller uppföljningar har gjorts. Vi tycker att expertgruppen måste intensifiera sitt arbete för att vi faktiskt ska kunna uppfylla målet. När Sadev lades ned och expertgruppen startades skulle det inte uppstå något glapp. Jag tycker att det är beklagligt att det har varit så lite aktivitet från expertgruppen. Vad gäller bistånd till multilaterala organisationer har vi fört fram att mer bistånd ska vara öronmärkt till specifika projekt. Vi har sett för mycket bistånd som allmänt basbudgetstöd där det är väldigt svårt att följa upp vad svenska biståndsmedel egentligen används till. Vi kan ställa krav på vilken inriktning vi vill se i organisationerna, men mycket mer än så kan vi inte se eller följa upp. Vi tycker att det är en ohållbar utveckling och vill se en mycket större del som går till konkreta insatser, för att vi ska kunna följa upp vad de svenska biståndsmedlen används till och följa upp resultat. Regeringen talar i den biståndspolitiska plattformen om att möjliggöra för humanitära aktörer att bistå flyktingar och internflyktingar med effektivt skydd oavsett om de tagit sin tillflykt till flyktingläger, värdfamiljer eller miljöer. Vi instämmer givetvis i att detta är väldigt viktigt, men vi kan inte se att det är någonting som gäller i den praktiska politiken, med tanke på att man prioriterar det så lågt ekonomiskt och prioriterar asylmottagande i högt. Det här tycker vi är ett kort stycke i den biståndspolitiska plattformen. Vi tycker att detta borde kunna uppta mycket mer plats och prioriteras mycket högre. Det har framkommit kritik från Röda Korset att den humanitära delen tar för lite plats och att styrningen kanske riskerar att försämras. Detta är någonting som vi tycker borde prioriteras och lyftas fram mer i den biståndspolitiska plattformen. 4 HANS (V): Jag får inleda med att säga att jag håller med om väldigt mycket av det som och har sagt och om nästan ingenting alls i det som precis sade i talarstolen. Jag skulle vilja börja mitt anförande med att lite höja blicken. Jag tycker att detta viktiga ämne faktiskt förtjänar det. Vi ska komma ihåg att kommer 18 000 små barn att dö runt om på jordklotet. De kommer att dö av diarré efter att ha druckit orent vatten, av undernäring eller på grund av enkla och botbara sjukdomar. Vi ska komma ihåg att vaknade 870 miljoner människor runt om på jordklotet och var hungriga. När de går och lägger sig igen kommer de fortfarande att vara hungriga. De lever ett liv i hunger. Sedan den här debatten började har 24 kvinnor runt om på jordklotet dött i samband med en graviditet. De har dött efter en infektion efter missfall, efter att ha fött barn i hemmet utan hjälp från en barnmorska eller efter en illegal och osäker abort. Det värsta trots allt med hungern och fattigdomen, med mödradödligheten och med barnadödligheten är att det är alldeles i onödan. Vi vet vad som krävs för att rädda livet på små barn. Vi har tillräckliga resurser för att se till att ingen ska behöva gå hungrig. Och vi i har i praktiken utrotat mödradödligheten. Det skulle man också kunna göra i , och . Runt om på jorden visar dessutom enskilda människor, regeringar, frivilligorganisationer och biståndsaktörer att förändring är möjlig. Fantastiska framsteg görs i vissa delar av jorden. I och minskar barnadödligheten nu snabbt. I och överlever allt fler mammor sin graviditet. I länder som och växer en ny medelklass fram när fattigdomen minskar. Vi skulle utan tvekan kunna bli generationen som utrotade fattigdomen. Det är en enorm möjlighet, men ett än större ansvar. Försitter vi denna unika chans i mänsklighetens historia kommer framtidens dom över oss att bli hård. Detta är utgångspunkten för dagens biståndspolitiska debatt. Visserligen kan inte biståndet ensamt förändra världen, men biståndet har en viktig roll att spela. Rätt utformat kan biståndet både rädda liv och förändra samhällen. Hur vi väljer att utforma vårt svenska bistånd kommer att få konsekvenser i miljoner människors vardag runt om på jordklotet, på gott och på ont. Efter en rad förseningar finns det så till slut en biståndspolitisk plattform. ser och har sett behov av en tydlig och skarp biståndspolitisk plattform, för vi ser stora behov av att reformera det svenska biståndet. Som biståndsvänner har vi haft mycket att vara bekymrade över . Det svenska biståndet har blivit alltför splittrat, och vad som egentligen varit fokus och syfte har varit oklart. Men vi beklagar att denna biståndspolitiska plattform framtagits genom förhandlingar mellan fyra djupt oeniga borgerliga partier bakom stängda dörrar. har i stort frikopplats från den processen. Dagens biståndspolitiska debatt handlar om en skrivelse där regeringen informerar om den plattform man har antagit. Det är djupt olyckligt. Ska biståndet vara framgångsrikt måste det vara långsiktigt. Därför har vi i historiskt eftersträvat breda överenskommelser om biståndet som kan hålla och över maktskiften. ser vi att de många svenska folkrörelserna med stor erfarenhet av bistånd knappt har informerats, än mindre inkluderats i processen att ta fram denna plattform. Dagens plattform är snarare grundad i hemmasnickrade marknadsliberala teorier än i decenniers kunskap och erfarenhet som faktiskt finns om hur biståndet fungerar. Det kan vara på sin plats att påminna om att det nu är sedan biföll proposition 100 och inledde sitt bilaterala utvecklingssamarbete. Vi har under dessa fem decennier lärt oss vad som fungerar och vad som inte fungerar. Vi har lärt oss av våra framgångar, och vi har lärt oss av våra misslyckanden. Väljer man att ignorera vår historia och dessa erfarenheter är risken överhängande att man i bästa fall tvingas uppfinna hjulet en gång till och att man i värsta fall upprepar gamla misstag. Det är det som är det största problemet med den bristfälliga processen bakom den biståndspolitiska plattformen: Man har i stora delar ignorerat den kunskap och den erfarenhet som finns i . Genom den bristfälliga processen när man har tagit fram plattformen har man tappat bort det som borde vara utgångspunkten, nämligen kunskapen och erfarenheten som finns om hur vårt bistånd kan användas så effektivt som möjligt för att utrota fattigdomen runt om på jorden. anser därför att det är dags att göra om och göra rätt. Vi bör skicka tillbaka den biståndspolitiska plattformen till regeringen och uppdra åt regeringen att inleda en bred, öppen och inkluderande process med civilsamhället, forskare och partier. Därefter bör regeringen återkomma till med en proposition så att det blir som fattar beslutet. Om vi vill och förväntar oss att vi riksdagsledamöter ska äga och ta ansvar för den svenska biståndspolitiken måste det också vara som fattar besluten om biståndspolitikens grunder och utgångspunkter. Jag vill därför, herr talman, yrka bifall till reservation 3. Skulle det nu bli så att inte bifaller vår reservation och regeringen väljer att inte ta ett omtag förväntar jag mig – jag skulle faktiskt säga att jag förutsätter – att en ny rödgrön biståndsminister kommer att göra det. Biståndsviljan är stark i . Det finns ett starkt folkligt stöd i vårt land för att vi ska ha ett högt bistånd av hög kvalitet. Det är egentligen inte så förvånande. Solidariteten är stark i . Vi har lärt oss av vår egen historia att fattigdomen slår sönder den enskildes liv och även bryter ned hela samhällen. Därför är fattigdom ett gemensamt samhällsproblem som vi behöver möta gemensamt och tillsammans. Vi i vet av egen erfarenhet att jämlika samhällen som grundas i rättvisa och omtanke är mycket starkare än samhällen där girighet får styra. Om man skulle fråga människor i vårt land varför vi ska bedriva utvecklingssamarbete med andra länder är jag övertygad om att de allra flesta skulle svara: för att bekämpa fattigdom. Men har det skett något dramatiskt med svenskt bistånd. Det har i grunden förändrats. Under den borgerliga regeringen har fattigdomsbekämpningen fått en alltmer undanskymd roll när strukturerat arbete för att minska fattigdom och ekonomiska klyftor ersatts med en allt högre tilltro till marknadslösningar, ekonomisk tillväxt, handel och utländska investeringar. Arbetet med att bryta ned de ekonomiska och politiska strukturer som skapar fattigdom har tydligt nedprioriterats av den borgerliga regeringen. Vi ser konsekvenserna. Allt mindre av det svenska biståndet når de fattigaste på jorden. När konsultbyrån Indevelop genomförde en utvärdering av svenskt bistånd fann man att av Sidas insatser över huvud taget inte nådde de fattigaste. Det som borde vara biståndets huvuduppgifter har tydligt nedprioriterats. Med dagens biståndspolitiska plattform tar svenskt bistånd ytterligare steg in på denna inslagna kurs. Jag vill ge tre tydliga exempel på det. För det första föreslår nu regeringen helt nya målgrupper för det svenska biståndet. Men inga av de målgrupperna är fattiga. anser att målgruppen för svenskt bistånd måste vara de fattigaste i allmänhet och fattiga kvinnor i synnerhet. Med regeringens nya målgrupper är risken helt överhängande att alltmer av det svenska biståndet går till människor som inte är fattiga. Det må vara människor med behov och människor som kommer att få ett bättre liv av svenskt bistånd, men det är inte de fattigaste människorna. För det andra slår regeringen fast att bara ska ge bistånd till de fattigaste länderna, de länder som räknas som låginkomstländer. Men i politik för global utveckling säger vi tydligt och klart att svenskt bistånd ska präglas av de fattigas perspektiv på utveckling. Då måste vi utgå från var de fattiga individerna finns och rikta insatserna utifrån deras olika och skilda behov. Med regeringens inriktning är risken överhängande att kommer att missa majoriteten av jordens fattiga. För det tredje genomsyras den biståndspolitiska plattformen av ett starkt individfokus som man ignorerar det faktum att de allra flesta individer – jag skulle faktiskt säga alla – lever i samhällen och i ekonomiska och politiska strukturer som upprätthåller och skapar fattigdom. Samhället och dess institutioner beskrivs nästan uteslutande som problem och hinder i regeringens plattform. Fattigdomens strukturer har förändrats under de gångna decennierna. lever den stora majoriteten av världens fattiga, kanske så mycket som , i medelinkomstländer. Fattigdom kan därför inte bara ses som en brist på resurser. Vi måste se att fattigdom också är ett resultat av att resurser fördelas orättvist och ojämlikt. Vi har vår egen erfarenhet med oss från vårt eget land. Vår historia visar att ensam inte är stark. Starka blir vi tillsammans. Framgångsrika samhällen bygger vi gemensamt genom att tillsammans bygga upp effektiva skattesystem, gemensam välfärd och sociala trygghetssystem och genom facklig organisering och kollektivavtal på våra arbetsplatser. Det är då vi kan garantera att samhällets resurser kommer fler till del och att vi bygger jämlika samhällen. Jag vill därför också yrka bifall till reservation 20. Det finns en rad ytterligare punkter där jag som vänsterpartist har invändningar mot regeringens plattform. Vi tycker att fokus på jämställdhet och sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter är alltför svagt, detta i rak motsats till tidigare talare från . Vi tycker att miljö- och klimatperspektivet i mycket stora delar saknas trots att det utan tvivel är vår tids största utmaning. Vi tycker att regeringen har misslyckats med sin ambition att tydliggöra fokus för svenskt bistånd. Vilken roll kommer politik för global utveckling att ha ? Vad händer med millenniemålen och de nya globala utvecklingsmålen? Hur hänger plattformen ihop med det globala arbetet för biståndseffektivitet och dess tydliga fokus på ägandeskap och ansvarsutkrävande? Jag tycker att den biståndspolitiska plattformen både i hur den har processats och i sitt politiska innehåll är symtomatisk av borgerlig biståndspolitik. Därför vill jag avsluta med att säga att mitt tydliga mål med valet kommer att vara att vi ska byta inte bara regering och biståndsminister utan också biståndspolitik och att vi tillsammans ska ta fram en ny biståndspolitisk plattform. 5 (M): Det är vi stod här i kammaren och diskuterade politik för global utveckling, vår så kallade PGU, som är samlade arbete för att vara med och bidra till global utveckling och en bättre värld. debatterar vi en del av detta arbete, nämligen vårt utvecklingsbistånd och den plattform som vi tar fram för det. Under Alliansens år i regering har biståndspolitiken varit central. Debatten har varit omfångsrik, och det har varit stort fokus på de här frågorna. Vi har gjort reformer och förstärkt olika delar. Vi har fokuserat geografiskt och även tematiskt med målet att öka effektiviteten och förstärka utvecklingseffekten. Det handlar om att skapa ett öppet, modernt och effektivt bistånd som ger konkreta resultat och nytta för dem det är till för: de människor som lever i fattigdom och förtryck. Det är också viktigt att vi kan berätta om vårt bistånd och förklara och visa för de svenska skattebetalarna vad vi gör med pengarna, att deras pengar används på ett ansvarsfullt sätt och att de gör verklig nytta för människor i behov av dem. Den biståndspolitiska plattformen som vi diskuterar här är ett centralt dokument för den svenska biståndspolitiken. Dokumentet kommer att vara utgångspunkten för styrningen av det svenska biståndet. Därtill finns alla strategier som i detalj reglerar de bitarna och ett antal policyer – räknade förtjänstfullt upp dem – som upphör. Det är tydligt och berättar exakt vad som händer och sker, helt i enlighet med vad Statskontoret har kommit fram till, rekommenderar och tycker. Tydligare styrning och stärkt fokus på resultat ökar våra möjligheter att nå effektiv fattigdomsbekämpning. Statskontoret såväl som Dac har utvärderat och granskat vår biståndspolitik och styrmodellen för denna. Det konstaterades att har kommit långt i utvecklingen mot tydligare styrning av biståndet. gavs en rad rekommendationer, och resultatet av dessa kan vi delvis se här i hur vi förbättrar styrningen av vårt bistånds- och utvecklingssamarbete. Den biståndspolitiska plattformen är alltså ett tydligt steg i just det arbetet. Vi bedömer att denna biståndspolitiska plattform ger goda förutsättningar att bidra till att göra biståndet än mer effektivt, resultatinriktat, långsiktigt, innovativt och öppet. När vi beslutar om plattformen och om de förslag och riktlinjer som jag nämnde ligger dessa alltså i linje med de rekommendationer som gavs för att minska komplexiteten gällande styrningen av vårt bistånd och vårt utvecklingssamarbete. Vi vill att vårt bistånd ska vara riktat till människor som lever i fattigdom eller förtryck i länder med låga inkomster, det vill säga fattiga länder. Därutöver tycker vi att det är rimligt att vi även i länder som inte är fattiga är med och bidrar till att främja demokrati och mänskliga rättigheter, fred och försoning och även göra miljö- och klimatförbättrande insatser. Det har tidigare här diskuterats ett nytt, förtydligat biståndspolitiskt mål. Därutöver finns sex delmål som i sin tur har underordnade delar för att nå det övergripande målet att skapa förutsättningar för bättre levnadsvillkor för människor som lever i fattigdom och förtryck. Regeringens tre tematiska prioriteringar – demokrati och mänskliga rättigheter, miljö och klimat samt jämställdhet och kvinnors roll i utvecklingen – är centrala i svensk biståndspolitik. De vägleder det svenska biståndet och ska därutöver genomsyra samtliga delmål. I stora delar råder en bred samsyn i denna kammare mellan den större delen av partier. Det är bra! Högst sannolikt, utifrån vad vi som sitter här i kammaren eller de som ser debatten på tv har hört här i talarstolen , är det inte helt enkelt att höra nyanserna. Men i de allra flesta delar finns det som sagt en del samsyn. Yrkanden och reservationer presenteras, men i det stora hela slår man in öppna dörrar. Ja, i vissa lägen finns det nog inte ens några dörrar där. Men det är valår, och jag förstår att det är viktigt att försöka profilera sig och lyfta fram vissa delar. Det finns förslag från oppositionen om att satsningar och finansieringar ska redovisas öppet. Ja, jag har ingen annan åsikt. Det är precis det vi har jobbat för. Vi har infört och beslutat om en transparensgaranti som gör det möjligt att följa biståndet. Alla allmänna handlingar och all offentlig information om biståndet ska finnas att tillgå på internet. Där ska framgå tydligt när, till vem och varför biståndsmedel har betalats ut men också vad resultatet blev. Det väcker frågor när från Socialdemokraterna inte vill se någon plattform alls som tydliggör mål och styrning och framför allt förfasas över att plattformen inte ser ut som alla de remissvar som kommit in efter det att vi har träffat civilsamhällets organisationer och skickat ut dokument och remisser. Den tidigare biståndsministern hade en lång rad överläggningar med civilsamhällets organisationer. , som är biståndsminister, har samlat civilsamhället och träffat organisationerna enskilt. Det har förts en dialog . Självklart finns det olika åsikter här i samhället; alla tycker inte exakt likadant. Men det är politiska partier som folk går och röstar på. ska svenska folket lägga sin röst på något av de politiska partier som kandiderar till riksdag. Vi har en vision om vad vi vill. Vi arbetar med att ta fram förslag med fakta som grund, vi lyssnar in synpunkter och tar till oss dessa, och vi har just en dialog. Men det innebär inte att allt som sägs blir exakt återskapat i vår politik. Menar verkligen att om det allvarliga skulle hända, det vill säga att Socialdemokraterna och andra partier skulle hamna i regeringsställning efter valet, är det inte de som styr utan lite organisationer som skickar in remissvar till departementen som kommer att göra det? I så fall vore detta uppmaningen till de partier som i det läget skulle sitta i opposition: Starta en organisation och driv era frågor där, för då får ni igenom er politik med Socialdemokraterna! Det kan inte riktigt vara så. Vi måste självklart ha ett politiskt ledarskap, men vi ska lyssna in och vara lyhörda. Både och kritiserade att en rad policyer upphävs och ersätts av plattformen. Men det är ju inte den som lägger fram flest policyer som vinner, och dubbel styrning är inte alltid dubbelt så bra. Det handlar till syvende och sist om vilken politik man för. Som sagt: Vi har regleringsbrev under plattformen och det finns strategier, så det är väldigt tydligt vad som ska gälla. Hela tanken med plattformen är ju att styrningen ska bli tydligare, enklare och lättare att följa men framför allt att resultatet av vår biståndspolitik ska bli bättre. är en stor och viktig aktör inom biståndsvärlden, vilket är viktigt att poängtera. Vi hörde kritik mot tillväxt, satsningar på marknaden, men jag tror att det är bra. Satsningar på marknaden och tillväxt här i plus givetvis en ambition från regeringen och riksdagsmajoriteten har gjort att vi kan ha ett högt biståndsmål. Den ekonomiska utvecklingen har inneburit att biståndet har ökat med i häradet 25 miljarder till drygt 38 miljarder som Alliansen varit i regeringsställning. Vi är som sagt stora i biståndsvärlden, och vi är med och bidrar på många områden som jag har redogjort för. Svenskt bistånd ska göra nytta. Det ska minska fattigdom, stärka kvinnors och barns rättigheter, minska förtryck och öka friheten. Ja, mycket handlar om att stärka de mänskliga rättigheterna och att verka för att tillväxt skapas. Min kollega kommer att gå in mer specifikt på frågorna om kvinnors rättigheter och de så viktiga SRHR-frågorna, det vill säga de frågor som rör sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter. De är en förutsättning för kvinnors rättigheter, som givetvis är en del av de mänskliga rättigheterna, men också för att nå ekonomisk utveckling, tillväxt med mera. Jag har sagt det förut, och jag säger det igen: Vi ska stå upp för frihet, demokrati och mänskliga rättigheter. Mitt mål är fortfarande att varje diktator, var den än finns i världen, ska frukta det svenska biståndet och känna att det utgör ett hot mot den som förtrycker och mot övergrepp i alla dess former. Genom en tydlig frihetsagenda kan vi vara med och göra världen lite för dag. Därmed vill jag avslutningsvis yrka bifall till utrikesutskottets förslag till beslut i betänkandet. 6 HANS (V) replik: säger att skillnaderna är små i svensk biståndspolitik. Det är väl en del av valstrategi. Det är väl så här triangulering ser ut i verkliga livet. Men skillnaderna är betydligt större när det gäller biståndspolitiken. Det är därför vi har haft omfattande debatter de gångna åtta åren om inriktningen på biståndspolitiken.