prot · H109129 · 2014-06-23 00:00:00 — Lyssnar man till debatten låter det som att vi är överens om en sak, att det fortfarande behövs förenklingar, detta eftersom alla talar om krångliga regler som ett hinder, om snårigheter i , om risken för långa överklagandeprocesser. Ofta hör man, till och med från socialdemokratiskt håll, talas om en dysfunktionell bostadsmarknad. Det är ett uttryck som kommer från för att beskriva en situation där det är svårt att få tag i en bostad därför att bostadsmarknaden i det närmaste har slutat fungera. För att råda bot på den dysfunktionella marknaden föreslår Socialdemokraterna ett investeringsstöd på 1 miljard till små lägenheter i kombination med ett stöd till för att det ska bli möjligt för privata byggföretag att låna billigare. Att skattepengar stoppas i fickorna på privata fastighetsägare och byggföretag är inga problem alls. Visst är det paradoxalt när vänstersidan vill stoppa skattepengar i byggföretagens fickor, men är kritiska till att man som vård- och omsorgstagare, skolelev eller förälder till förskolebarn ska kunna välja ett privat alternativ som utöver att det har god kvalitet ger utdelning till ägarna. Strävan efter utdelning till ägarna utgår jag från är en drivkraft hos alla privata bostadsföretag och även de allmännyttiga. Om det är något som gör en marknad dysfunktionell är det subventioner av olika slag. Alla utom vänsterpartierna och möjligen är överens om det. Ingen i byggbranschen har heller framfört att det är bristen på kapital och kreditvillkoren som är problemet i branschen. Hur skulle mer subventioner och starkare reglering då kunna bidra till att marknaden skulle fungera bättre? Det handelskamrarna menar kännetecknar en dysfunktionell marknad är svarthandel med hyreskontrakt, osäker andrahandsuthyrning och ett utbud som inte räcker till. Den yttersta konsekvensen av att bostadsmarknaderna inte fungerar är att det blir för lite investeringar i nya bostäder och renoveringar. Efter denna oerhört långa inledning vill jag gå in på själva propositionen och betänkandet. Jag har försökt läsa i kapp och kan konstatera att det är komplex materia, till och med så komplex att man kan ha viss förståelse för att oppositionen inte begriper det. En enklare planprocess – det är ju vad alla önskar, eller hur? Det viktigaste som föreslås här är att detaljplanekravet ska begränsas och att det nuvarande enkla förfarandet ska vara standard. Att klara ut de svåra avvägandena och dialogen med medborgarna och intressenterna tidigt har varit receptet för de kommuner som varit framgångsrika, där exploateringstrycket är högt, där det finns svåra avväganden att göra mellan olika intressen och där risken för överklaganden är stor. Det gäller i högsta grad min egen hemkommun , som jag suttit i ökat sin befolkning med 3 452 personer. planerar man för och genomför byggnation av 500 bostäder . Väl inne i planskedet blir det genast svårare att justera. Man brukar säga att sitter i detaljerna när man pratar om en svår förhandling. Den stora risken när en idérik kommunfullmäktigeförsamling, svag för lokala opinioner men glömsk när det handlar om redan antagna översiktsplaner, sätter tänderna i en detaljplan är att det blir nya samråd och utställningar och att delar av processen måste göras om med åratals fördröjningar av genomförandet. Det kan gälla en mindre uppdatering, en komplettering eller en helt ny plan. Alla som har erfarenhet vet hur det ofta kan bli. Det säger sig självt att om en sådan ambition ska kunna fungera i realiteten måste man kunna slopa kravet på detaljplan helt, som regeringen föreslår, om byggnationen sker i enlighet med översiktsplanen, inte är av betydande intresse och inte heller antas medföra betydande miljöpåverkan. Om vi är ense om att det är en bra idé att ge översiktsplanen och de tidiga skedena större betydelse måste vi börja med att förenkla och minska behovet av detaljplaner, eller hur? Vi behöver också göra antagandet av detaljplaner snabbare och enklare. Det enkla förfarandet kommer dess värre aldrig att kunna göras till huvudregel om vi har kvar nuvarande krav på när en detaljplan måste antas. Här är inte oppositionen tydlig. Flera har varit inne på det. Menar man att det system som vi har och som ger långa och oförutsägbara planprocesser är bra och till varje pris måste behållas? Oppositionen har uppenbarligen tagit kritiska kommuners och myndigheters parti och går helt och hållet emot vad remissinstanser som byggföretag och fastighetsägare vill. har intagit en särskilt gåtfull inställning här, när de snöat in sig på hur de nuvarande reglerna för godkännande av vindkraft är utformade. Därför säger de nej till regelförenklingar som regeringen föreslagit. Att de inte önskar att befolkning ska öka känner vi ju till, men att sättet är att förhindra och krångla till planering för bostäder är en nyhet för mig. Detaljplaner som inte är av principiell betydelse eller av större vikt ska kunna behandlas av en kommunstyrelse eller byggnadsnämnd. På så sätt kan man spara tid och undvika risken för havererade processer som stjälper bostadsprojekt, framför allt dem som drivits fram av små markägare och byggherrar som saknar ekonomisk uthållighet och kompetens att ta sig an och fullfölja långa och komplicerade planprocesser. Småföretagen missgynnas när de här förslagen inte kan genomföras. Är det den utvecklingen Socialdemokraterna önskar? Ja kanske, för det är så det fungerar i det rödgrönt styrda , där man inte på långt när lyckas bygga ens vad som utlovats, än mindre vad som skulle behöva byggas. Tillväxten hämmas på grund av bristen på bostäder. Det ligger ju väl i linje med vad vill, men är det genom att begränsa tillgången på bostäder ni menar att vi ska nå målet? värnar det kommunala självstyret och ansvaret för bostadsbyggande och planering. I det ansvar som folkvalda kommunpolitiker och tjänstemän har ingår det att ge förutsättningar för skola, omsorg, kollektivtrafik, arbetsplatser och infrastruktur. Där ingår att planera för bostäder genom att använda sitt allmännyttiga bostadsföretag och planeringsinstrumentet för att skapa förutsättningar för en långsiktigt hållbar befolkningstillväxt, med företag som skapar jobb och ger skatteintäkter som kan ge en trygg och rättvis välfärd, bygga gröna städer och åstadkomma en attraktiv landsbygd med service och delaktighet för medborgarna. Därför, herr talman, tycker vi att det är rätt att låta kommunerna själva bestämma när detaljplaner behövs och själva bestämma när och om dessa ska föras till kommunfullmäktige för beslut eller delegeras till någon annan nämnd. En normal planprocess kan ta och sträcka sig över tre eller fyra mandatperioder. Man kan räkna med att halva fullmäktigeförsamlingen byts ut från det att frågan om planläggning ställs till dess att planen vinner laga kraft och kan genomföras. Det säger sig självt att det krävs en översiktsplan, konsekvens, kontinuitet, enighet över partigränserna och en stark vilja från politiskt håll om man ska kunna fullfölja ett så komplicerat arbete. Här föreslås bland annat att man efter genomförandetidens slut, det vill säga efter minst 5–, ska kunna göra mindre förändringar av sådant som vid beslutstillfället kändes viktigt och aktuellt men som visar sig utgöra ett hinder för det som åsyftades med planen eller hindrar en nödvändig utveckling. Det kommer det annars att göra i evinnerliga tider, eller till dess att en kommunfullmäktigeförsamling har modet eller kraften att ändra eller upphäva detaljplanen. Jag har varit inne på hur komplext och långdraget ett sådant arbete kan vara. Regeringen föreslår att detaljplanebestämmelser om arkitektonisk och estetisk utformning upphör att gälla efter genomförandetidens slut, så att man till exempel ska kunna förändra lägenheters storlek och disposition. Vi ser i det ett typiskt exempel på en bra förenkling som underlättar för byggandet. Men det är ett av de tre konkreta förslag från regeringen som en majoritet här tycks ha bestämt sig för att gå emot. Vi är överens om att det behövs fler regelförenklingar och ytterligare förändringar av . Det märkliga uppstår när fyra partier inte ens vart och ett för sig kan presentera en politik för en enklare planprocess. Hur ska man då som väljare och tv-tittare av den här debatten förstå vilka motiven är för , , Socialdemokraternas och Sverigedemokraters agerande när de ställer sig i vägen för regelförenklingar som föreslagits, utretts och remissbehandlats? Inte minst känner man med dem som har skickat förtryckta vykort till oss i förhoppningen att ska verka för att förenkla bostadsbyggandet och bygga bort bostadsbristen. Vad tänker de när en majoritet i riksdag vill krångla till det ytterligare? Lite vägledning får vi från oppositionens motioner och reservationer om fortsatt översyn av . Inte minst Socialdemokraterna har emellanåt uttryckt att borde utredas och göras om från grunden. Det är lätt att föreställa sig hur många bostäder som skulle byggas medan ett sådant arbete pågick. En byggbroms, ett totalstopp och en ovisshet om inriktningen på bostadspolitiken väntar vid ett regeringsskifte. De som hoppas på att vi snabbt ska få fram många och billiga bostäder kommer att bli grymt besvikna, inte minst de som skickat kuvert. Att lyssna och låta utreda för att få en probleminsikt och ta fram lösningar som ger resultat innebär att våga föra fram förslag till förändringar i både stort och smått. Självklart ska man lyssna till kritik och ta intryck, men som det är på bostadsbyggandets hinderbana är det många intressen att ta hänsyn till, och vissa förslag klarar sig inte undan kritik på vägen fram till beslut. Att hellre hade sett att kommuner i egenskap av markägare, precis som vilken annan markägare som helst, ska ha rätt att ställa krav på dem som bebygger deras mark anser vi vara en del i det kommunala självstyret som inte skulle behöva inskränkas på det sätt som görs. har vi respekt för den entydiga bild som byggföretag, inte minst de utsatta tillverkarna av småhus, fört fram om svårigheter att få rationalitet och kostnadseffektivitet i produktionen när samma hustyp måste modifieras för att kunna användas i olika kommuner. Vi har sett de vidlyftiga BBR-reglerna, byggregler, som det stora problemet och orsaken till att kommuner har känt sig tvingade att ställa energikrav för att ta sitt ansvar för de 16 nationella miljömålen och tillgodose medborgarnas och bostadskonsumenternas önskemål om klimatsmarta, energieffektiva och tillgängliga bostäder. Vi är därför mycket belåtna med att regeringen också har gett i uppdrag att ta fram nya byggregler som ska träda i kraft som stopplagen mot tekniska egenskapskrav . får vi äntligen byggregler som är i takt med tiden, som är i nivå med vad byggföretagen vill ha och klarar av, som gör att vi kan fortsätta ha många världsledande hustillverkare, även vad gäller bra energi- och klimatlösningar, dessutom kombinerat med ett industriellt byggande av småhus och lägenheter. verkar helt ha missat att har haft framgång i den frågan. Det leder till att det höga golvet och det låga taket hamnar i den sydligaste klimatzonen. Jag är snart färdig. Jag ser detta som en bostadspolitisk slutdebatt och en upptakt inför valet där bostadspolitiken kommer att få stort utrymme. Vi kan konstatera att tillsammans med Alliansen står för en probleminsikt, det vill säga en lösningsinriktad politik som redan har visat sig ge hållbara resultat. Något tydligt och samlat alternativ till den politiken varken hör vi eller ser vi. Det är fråga om fortsatta subventioner, mer krångel och fler regler. Man är inte nöjd med de 65 utredningar och 112 förslag som lagts fram utan vill tillsätta ytterligare utredningar som skapar osäkerhet och bromsar byggandet, som , visar det sig, återhämtar sig i snabb takt. Det är bra att det blir tydligt för väljarna att skiljelinjen står mellan oss som vill vara bostads- och samhällsbyggare och dem som bara kan vara överens när det gäller att kritisera och säga nej. Jag yrkar bifall till reservation 4. 34 (SD): Efter att ha lyssnat till flera företrädare behövs kanske inte någon detaljerad beskrivning över vad vi tar ställning till . Kortfattat föreslår regeringen ändringar i för att göra plan- och byggprocessen enklare och effektivare. Regeringen kommer även med förslag om en ny lag om riktlinjer för kommunala markanvisningar. Det som legat till grund för regeringens förslag är bland annat betänkanden från två offentliga utredningar samt tre promemorior från . Personligen måste jag säga att jag tycker att förslagen är förhållandevis väl genomarbetade, även om de givetvis inte gör att allt är bra. Vissa av lagförslagen från regeringen kan bidra till en förenklad planprocess och leda till en ökad transparens och en bättre förutsägbarhet. anser dock, i likhet med andra företrädare för oppositionen, att några av de föreslagna lagändringarna riskerar att få motsatt effekt. Några av förslagen riskerar att skapa begränsningar för arbetet med utvecklingen i exempelvis utanförskapsområden. Det handlar om utvecklingen i områden som utöver det rent generella behovet av en radikalt förändrad politik är i stort behov av en stark och positiv utveckling på bostadsfronten – snarare än det motsatta. Av den anledningen anser vi att det är av stor vikt att de sammantagna effekterna samt tillämpningen av alla dessa lagändringar noga följs upp och utvärderas. har ställt sig bakom delar av propositionen just för att de fyller ett gott syfte och för att de både kan effektivisera och förenkla plan- och byggprocessen. Även har förslag från regeringen faktiskt varit välkomna och varit sådana som även har förespråkat, vilket möjliggjort ett genomförande. Förenklingar och effektiviseringar är välkomna, och arbetet med detta bör fortgå. Det finns dock delar i propositionen som är problematiska, vilket är anledningen till att vi också lämnat in två reservationer – reservationerna 6 och 8. Tillsammans med övriga oppositionen skapar en ny majoritet för att fälla delar av regeringens förslag, och tillsammans med en enig opposition föreslår vi på tre områden att inte ska anta regeringens lagförslag. ställer sig således bakom utskottets beslut att avstyrka förslagen som syftar till att detaljplanebestämmelser om byggnaders utformning ska upphöra att gälla efter det att genomförandetiden har löpt ut, även om vi delvis instämmer i de skäl som anförs i förslaget. Regeringen framhåller i propositionen att inaktuella detaljplaner ibland försvårar eller omöjliggör önskvärda förändringar. Att ytterligare förenkla förfarandet för kommunerna att upphäva en detaljplan kan vara ett bättre sätt att lösa detta problem. De negativa konsekvenser som blir resultatet av ett delvis upphävande kan då undvikas. Regeringen bör alltså återkomma till med ett förslag om ett enklare förfarande för att upphäva en detaljplan. Förslaget att fler planer ska kunna antas av kommunstyrelsen eller kan tyckas vara smidigt och enkelt, men vad det faktiskt innebär går inte att bortse ifrån. Givetvis finns det alltid en förlorare med i spelet när man diskuterar eller debatterar maktförskjutning eller möjligheten för ett beslut att fattas i annan instans. Förslaget innebär kortfattat att demokratin för dessa frågor blir inskränkt eftersom det inte är säkert att alla invalda partier i en kommun är representerade i eller i kommunstyrelsen. Det blir ett mycket enkelt sätt för vissa styrande att strunta i medborgarnas vilja och i stället fortsätta med hårt kritiserade planer utan offentlig granskning och utan att offentligt bli emotsagda. För flera av dem som lyssnar på detta kanske det inte känns som en jättestor fråga eftersom majoritetsförhållandena i nämnderna eller i kommunstyrelsen ska spegla valresultatet i den aktuella kommunen. Det räcker dock inte att se det så svartvitt eftersom verkligheten ser annorlunda ut. Varje invalt parti representerar olika , och som sverigedemokrat och tillhörande ett parti som i många fall hålls utanför dessa församlingar både i fråga om insyn och representation känns det extra angeläget att vidhålla den demokratiska process som finns . De diskussioner som berörs är av stor vikt för kommuninvånarna, vilket också gör det viktigt att de förs hundraprocentigt offentligt. Att de ska ske inför öppen ridå sker enklast som , det vill säga i kommunfullmäktige – inte i någon sluten församling. För småpartier och för demokrativänner är det mycket viktigt att behålla beslutanderätten så nära kommuninvånarna som möjligt. Innan jag lämnar plats åt nästa talare vill jag även passa på att yrka bifall till reservationerna 6 och 8. Jag önskar dem jag inte träffar igen en glad sommar. 35 AMINEH KAKABAVEH (V): växer, och det finns ett skriande behov av nya bostäder. Majoriteten av landets kommuner står därför inför stora utmaningar på området boende och stadsplanering. Det finns ett stort behov av att rusta upp miljonprogramsområdenas bostadsbestånd som klimatomställningen ställer krav på energieffektivt och transportsnålt boende. Problemen har på många håll förvärrats av en borgerlig politik som gynnat bostadsrätter och villor framför hyreshus, bilar framför andra färdmedel samt arenor och köpcentrum framför allmänna miljöer som bibliotek och grönytor. Kort sagt är det en politik som gynnar grupper som män, höginkomsttagare och stora byggbolag framför övriga invånare och framför samhällets långsiktiga intressen. Den hittillsvarande politiken har främst fokuserats på att omvandla flera förstahandsboenden till andrahandsboenden som är utan besittningsskydd genom att göra det mer lönsamt för den som äger sin bostad att hyra ut den. Även i övrigt har man lämnat ifrån sig till marknaden alltmer av det som borde vara politikens ansvar. Regeringen har varit och är helt tomhänt och handfallen när det gäller att få bukt med den förödande bostadsbristen i . I brist på konkreta förslag har man lagt in en så kallad redovisning av sin bostadspolitik i den proposition som vi nu diskuterar. I själva verket handlar den om helt annat än det som regeringen skryter om i debatten och i denna proposition. Trots att över 100 utredningar gjorts har det inte genererat ens 5 000 billiga hyresrätter för de ca 300 000 ungdomar som söker en bostad. syn är att bostadsbristen måste lösas genom ökat bostadsbyggande. En viktig förklaring till att det byggs för lite är de höga produktionskostnaderna. Flera faktorer verkar fördyrande på byggandet, till exempel den bristande konkurrensen på byggmarknaden liksom det faktum att bostadsbristen driver upp markpriserna. En annan viktig aspekt handlar om rättvisare ekonomiska villkor mellan de olika upplåtelseformerna. Rättvisa villkor skulle öka förutsättningarna att få i gång bostadsbyggande, just billiga hyresrätter. Bostadsbristen i sig, liksom de skattefördelar som ägda boenden har gentemot hyresrätten, driver upp priserna på bostadsrätter och villor. Prisnivåerna för att bygga bostadsrätter påverkar produktionskostnaderna även för hyresrätter. Därför föreslår vi att fastighetsskatten på hyresrätter ska tas bort. Det är viktigt att regler som rör planering och byggande är begripliga och inte onödigt krångliga så att både medborgare och professionella på området förstår dem och tolkar dem rätt. Regelverken i sig skapar visserligen inga nya bostäder, men genom enkla och tydliga regler ges förutsättningar för en effektiv planprocess och förutsättningar för kommunerna att tolka regelverken på ett likartat sätt. Den plan- och bygglag som infördes har brister och har inte lett till en enklare och snabbare hantering av bland annat plan- och bygglovsärenden, så som avsikten var. I regeringens proposition En enklare planprocess föreslår regeringen en mängd förändringar av PBL, . Framför allt berör förslagen detaljplaneinstrumentet och har fått mycket kritik. Vi i anser att propositionen innebär en klåfingrig totalombyggnad av lagstiftningen som riskerar att motverka sitt eget syfte. Genom propositionen görs dess värre inte mer begriplig och därmed mer tillgänglig ur ett demokratiperspektiv. I stället ska aktörerna på bostadsmarknaden lära sig ett nytt system som delvis är krångligt. Inte ens sakkunniga på området kan tolka det rätt. Det är svårt att bedöma den samlade effekten av propositionens förslag, dels för att propositionen bygger på flera utredningar, dels för att regeringen i de flesta fall har modifierat utredningsförslagen. I propositions femte och sjätte kapitel finns till exempel förslag dels om att krav på detaljplan begränsas, dels om att förändringar görs i detaljplaneprocessen. Vi är kritiska till det förslag som innebär att kommunfullmäktige ska få uppdra åt kommunstyrelsen eller byggnämnden att anta en plan som inte är av större vikt. Boverkat har kritiserat detta utredningsförslag, som ligger till grund för propositionen, för att vara tveksamt ur ett demokratiperspektiv. Man poängterar att kommunfullmäktige, till skillnad från de kommunala nämnderna, är en direktvald församling och att dess möten är öppna för allmänheten. instämmer i kritik och menar att det är kommunfullmäktige som ska anta detaljplaner. Om man hade förkortat överklagandetiden och tagit bort möjligheten för miljöorganisationerna att överklaga i fallet miljöskandalen Förbifart , hade bygget varit i gång för länge sedan. Men tack vare överklagandemöjligheten och att många engagerat sig har bygget av förbifart än så länge stoppats. Detta är ett gott exempel på den demokratiska ordning som detaljplaneprocessen medger. Därför har vi också yrkat avslag på förslaget som innebär att bestämmelserna i en detaljplan som avser utformning av byggnader och tomter under vissa förutsättningar ska upphöra att gälla när detaljplanens genomförandetid löper ut. Vi finner flera skäl för vårt ställningstagande. Bland annat menar vi, i likhet med de flesta remissinstanser, att det är en märklig ordning att ha en gällande demokratiskt beslutad plan där bara vissa bestämmelser ska tillämpas. Vidare finns det en risk att kommunerna utvecklar olika syn på reglernas tillämpning och att bygglovsprövningen blir mer oförutsägbar. Propositionens mest kontroversiella förslag är enligt uppfattning att införa en ny bestämmelse i med, i korthet, innebörden att kommunerna inte får ställa egna krav. Förslagen kommer från den så kallade , vars slutsats var att olika kommunala krav vid byggande är fördyrande och därmed leder till ett minskat bostadsbyggande. Många kommuner ställer skarpare krav på energieffektivisering och tillgänglighet än vad som anges i nationella regler, BBR. Kommunerna bygger med andra ord mer miljövänligt och mer anpassat för personer med funktionsnedsättning än de måste. Det är denna möjlighet för kommunerna till energisnålt och hållbart byggande som regeringen nu alltså vill beröva dem. utgör användningen av energi i bostäder och lokaler av totala energianvändning. Bostadssektorn måste därför i större utsträckning än bidra till klimatomställningen. EU-direktiv om byggnaders energiprestanda anger att alla hus som byggs ska vara nära-nollenergibyggnader. Om vi ska klara den målsättningen är det av avgörande betydelse att minska energianvändningen både genom att renovera dagens bostadsbestånd och genom att ställa strängare krav på energianvändning vid nybyggnation. menar att krav på energianvändning är alldeles för låga, och de kritiseras av den anledningen, med rätta, också av såväl byggindustrin som forskare och miljöorganisationer. I likhet med flera remissinstanser anser vi i att man kan ställa sig frågande till slutsatser att de kommunala särkraven är fördyrande, inte minst för att utredningen bara tittar på själva byggkostnaden och inte ser till de långsiktiga besparingar som till exempel energisnåla bostäder innebär. Vi har länge föreslagit att alla nya bostäder ska byggas med så kallad passivstandard. Om byggregler inte moderniseras och förändras i den riktningen måste kommunerna få behålla rätten att bygga energisnåla bostäder.