prot · H109121 · 2014-06-09 00:00:00 — Därför finns flera olika förslag som kommer att riktas till barn. Flickor är också en del av barnen. Vi vill ha en diskussion om lagliga och säkra aborter. Vi försöker inte påverka andra länder och tvinga dem att stifta annan lag, men vi talar om hur vi jobbar och hur säkra och lagliga aborter kan ordnas. Det svenska sättet att jobba på handlar om öppenhet. Biståndet är öppet. Inget sker i hemlighet. kommer inte att lägga fram förslag i hemlighet. Allt är öppet och ska redovisas. Könsselektiva aborter har vi redan uttalat oss mot. 23 (SD) replik: Då tycker jag att också ska läsa vad det uttryckligen står i Biståndspolitisk plattform. Det står att den ska leda till förbättrade levnadsvillkor främst för kvinnor och flickor. Det är i första hand den meningen som jag tycker är lite olyckligt formulerad. Jag förstår att regeringen inte vill exkludera pojkar, men jag tycker att meningen är olyckligt formulerad. Det låter så när plattformen ska leda till förbättrade levnadsvillkor främst för kvinnor och flickor. Kvinnor kan användas som nyckelaktörer. Ja, men skriv det. Kvinnor är nyckelaktörer för utveckling för alla människor som lever i fattigdom och förtryck. Jag skulle absolut ropa högt – jippi! – för en sådan formulering. Men den här formuleringen är lite olycklig. Jag tror att vi vill uppnå samma sak men jag vill uttrycka det på ett annat sätt för att det ska bli tydligt så att män, små pojkar och familjer inte exkluderas. Sedan var det abortfrågan. Nej, jag tycker inte att vi bara ska diskutera. I det dialogmaterial som jag har kritiserat finns en attityd av ni att har rätt och vi har fel – punkt slut! Det finns inga nyanser däremellan. Det är beklagligt att med tanke på sin historia inte kan stå för en balanserande faktor i samtalen om hur diskussionen om abortpolitik med andra länder ska föras. Tillgång till abort är något som vi försvarar i . Men det finns två delar i frågan. Det gäller både kvinnans rättigheter och hur vi ska förhålla oss till det faktum att ett liv växer i magen. ställde sig undrande till mina formuleringar om medborgerliga och politiska rättigheter. Vi tycker inte att fokus ska ligga på institutioner och myndigheter utan att fokus ska ligga på den fattiga människans vardag. 24 (KD) replik: Det var många frågor. gör som när man läser , det vill säga tar en tumvers och skippar resten. Det går inte. Du måste läsa hela s. 16 i skrivelsen. Där står mer, förutom att lyfta fram kvinnor och flickor: Därför kommer svenskt bistånd även kunna riktas till andra målgrupper, utifrån deras behov och förutsättningar. Det kan till exempel handla om män och pojkar, barn, äldre, eller personer med funktionsnedsättning. Det finns hela textavsnitt om varför det är viktigt att satsa på kvinnor och flickor. Jag kan inte dra allt här eftersom det finns så mycket om varför kvinnor och flickor är nyckelaktörer. Det är tydligt. Sedan var det frågan om varför ett land ska acceptera biståndsinsatser. Alla diskussioner med bistånds- och samarbetspartner handlar om att insatser ska ske på deras villkor. De ska sätta villkoren. Ägarskapsfrågan är viktig. Dialogen ska ske med deras regeringar – ibland med olika civilsamhällsorganisationer. Varför skulle de ta emot ett bistånd som de inte vill ha? För mig verkar det märkligt. Självklart ska vi i dialog ta fram ett bistånd, även med , som är något som mottagarna behöver. Vi har sagt att sexualupplysning är viktigt. Det är viktigt med kunskap. Många människor vet fortfarande inte det mest självklara och enkla inom sexualupplysningens område. Vad är det för fel med att flickor får kunskap på det området? 25 HANS (V) replik: Det är möjligt att jag ger något slags politisk dödskyss genom att tacka för att hon så tydligt står upp för frågor om jämställdhet, SRHR-frågor och aborträtt. Det gjordes på ett förtjänstfullt sätt av . har också ifrågasatt att vi från sida har varit tydliga med att vi vill att av det svenska biståndet, med betoning på minst, ska gå till SRHR, det vill säga sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter. Vi vill att av det svenska biståndet ska gå till kvinnor. Jag är förvånad över att man är så kritisk till dessa mål. Om det är något som regeringen har gjort är det att göra frågorna om mätbarhet och resultat till sina honnörsord. Om det ska finnas mätbarhet och resultat måste man veta vad man vill uppnå. Vi kan fråga oss hur stor andel av biståndsbudgeten som kommer att gå till SRHR. Hur stor andel kommer att gå till kvinnor, och hur stor andel kommer att gå till män? Det vet vi inte eftersom det inte finns tydliga mål och det därför inte går att mäta resultaten. Detta skapar problem. Det blir problem i ansvarsutkrävandet. Vi vet att talare efter talare, både nuvarande och tidigare biståndsminister, har talat om kvinnors rättigheter och SRHR, men vad har retoriken egentligen betytt? På vilket sätt är den omsatt i satsningar? Det är svårt att se . Därför behöver vi mätbara mål. Vi vet att i det samhälle vi lever i, den världsordning vi lever i, är mannen norm och kvinnan undantaget. Om det inte finns med en tydlig genusanalys är risken att biståndet utgår från mäns erfarenheter och mäns perspektiv. Då tappar vi bort kvinnorna. Det skulle vara farligt. Varför är ni så rädda för att ha med mätbara mål när det handlar om kvinnors rättigheter, ? 26 (KD) replik: Det är farligt att ha mätbara mål. Det ska vara till SRHR och till kvinnor. Andra vill ha till barn. Vad finns kvar till miljö, att motverka konflikter och livsmedelstrygghet? Det är svårt, , att sätta upp exakta tal. Framför allt gäller det om vi ska betona – undrar om inte gör det i sina motioner – ägarskapet hos dem som ska ta emot biståndet. Det måste ske utifrån deras behov. Vi kan inte avsätta en pott och om den sedan inte utnyttjas undra vart de pengarna ska ta vägen. Det måste finnas en viss flexibilitet. Det viktigaste här är att frågan har blivit ett prioriterat mål. Sedan är förväntade resultat viktiga, och de finns uppräknade i betänkandet och i skrivelsen. Vilka resultat vill vi uppnå? Vi måste ändå ge ett erkännande till tidigare biståndsministern som satt med i högnivåpanelen inför diskussionen om de nya millenniemålen. Jag vet hur kämpade för att få in SRHR-frågorna i den nya post-2015-processen. Där finns de tydligt angivna. Här ligger fokus på ett sådant sätt att tycker att det finns för mycket fokus på SRHR-frågor. Det blir svårt att ta kritiken på allvar när den ena säger att det är för mycket prioritering och den andra säger att det är för lite prioritering. 27 HANS (V) replik: Regeringen kan inte vara nöjd eller luta sig bakåt bara för att är missnöjt med insatserna i fråga om SRHR. Då sätter ni ett lågt lägstagolv för utvecklingspolitiken. Även detta område visar på skiljelinjerna mellan oss som företräder feministiska partier och de som inte gör det. ser en kollision mellan att satsa på kvinnor och SRHR och att jobba med livsmedel, konfliktfrågor eller miljöfrågor. Det är precis tvärtom. Det är därför det behövs tydliga mätbara mål i fråga om hur stor andel som går till kvinnor. När vi till exempel går in i jordbrukssektorn ser vi till att det inte bara är männen som får stödet. Vi ser till att vi inte glömmer bort de kvinnliga jordbrukarna som oftast jobbar mer småskaligt och har mycket tuffare förhållanden därför att de har svårare att få tillgång till lån och andra resurser. När det gäller konflikter ser vi det finns ett tydligt samband mellan väpnade konflikter, sexualiserat våld och mödradödlighet. Vi ser att miljöfrågorna slår olika mellan män och kvinnor. Klimatförändringarna slår mycket hårdare mot kvinnor och slår sönder deras livsförhållanden på ett helt annat sätt än de drabbar män runt om på jordklotet. Vi kommer då till ägandeskapet, som nu tycker är viktigt. Det har knappast varit en röd tråd i den borgerliga biståndspolitiken . Det må vara att ägandeskapet nu är viktigt. Om vi ser runt om på jordklotet finns det inte ett land där det inte finns behov av satsningar på sexuell och reproduktiv hälsa och de rättigheterna. Det efterfrågas överallt, och det behövs överallt. Dilemmat är att väldigt få givare är beredda att gå in just på de kontroversiella områdena. Väldigt få givare är beredda att satsa pengar på tillgången till lagliga och säkra aborter. Tyvärr finns det alldeles för många givare som håller med i de frågorna. Alldeles för få vill jobba med sexualupplysning och preventivmedel. Här ser vi att har ett enormt mervärde. Vi har ett parlament med en ganska stor enighet på detta område. 28 (KD) replik: Jag håller med om mycket av det tar upp. Det gäller vikten av att kvinnor jobbar med småskalighet i jordbruket, kvinnors utsatthet i väpnade konflikter och hur miljö- och klimatsatsningar slår mot kvinnor. Kvinnors roll i miljöfrågan är någonting som jag själv har jobbat med en hel del tidigare. ställde en konkret fråga om de . Den dag du ger mig en hel lista för och exakt vart de procenten ska gå blir det mer trovärdigt. Jag tror ärligt talat inte riktigt att det är en bra strategi att rycka ut här och där. ska göra skillnad där vi vet att vi är bra. Vi är duktiga på SRHR-frågor, och därför är vi en av de största bidragsgivarna till UNFPA som jobbar med de frågorna inom FN-systemet. Många är väldigt intresserade av svenskt bistånd. Vi har stora resurser, och vi har också trygghet och stabilitet i vårt biståndsgivande. Vi har ett kit av olika saker som vi erbjuder i biståndet. Vi säger: Vill ni satsa på SRHR-frågorna, och här tror vi att ni behöver det, kan vi hjälpa och stötta er i det. Vi måste jobba som ett erbjudande om ett bistånd och inte som ett påtvingande av bistånd. Det måste vara ett erbjudande där ägarskapet ändå någonstans ligger hos det egna landet. Vi kan vara med och hitta ingångar och visar varför det är viktigt och hur man kan skydda barn, kvinnor och flickor . Det är det enda sättet vi kan jobba på. Kanske biståndsministern kan komma in lite på de frågorna och ge ytterligare svar. Jag nöjer mig med detta. 29 Statsrådet (M): Det har varit intressant att följa diskussionen och alla inlägg. Jag uppskattade särskilt resumé av tiden . Jag var inte så insatt i vad som då hände på biståndsområdet. Under de senaste drygt sju åren har regeringen genomfört avsevärda förbättringar av det svenska biståndet. Regeringens fokus har varit att hjälpa människor där det behövs, när det behovs, utifrån den enskilda människans behov. Biståndet har utvecklats och förbättrats, och det är jag och regeringen stolta över. Det vi har gjort och gör följs också väldigt noga av andra länder ute i världen och inom EU. Agenda for Change är till exempel någonting som bygger vidare på det som har gjort inom biståndet. Svenskt bistånd ska göra skillnad i fattiga och förtryckta människors liv. Det ska leda till konkreta resultat, och det ska bidra till långsiktigt hållbar utveckling. Svenskt bistånd ska vara tydligt i sina värderingar om jämställdhet, demokrati och mänskliga rättigheter. Biståndet ska komma dem allra fattigaste och mest förtryckta människorna till del. Grunderna för regeringens biståndspolitik finns nu samlade i den biståndspolitiska plattformen. Bakom skrivelsen ligger ett gediget och omfattande arbete. Arbetet har gjorts inom och av oss som är politiskt förtroendevalda och av våra väldigt duktiga tjänstemän. Men ett arbete har också skett ute i samhället. Det är drygt 120 organisationer, myndigheter och enskilda som engagerat sig i arbetet genom ett omfattande arbete med remissvar. De har delat med sig av sin kunskap inom biståndsarbetet. Det är jag väldigt glad för. Regeringen har lyssnat och tagit in väldigt många synpunkter som har kommit oss till del. Jag vill tacka för det engagemanget och också det som skedde på remissmötet. Där deltog väldigt många personligen och berättade om vad vi borde tänka på. Det som inte har tagits med har snarare varit små detaljer där varje organisation har velat få med väldigt detaljerade synpunkter. Men annars har vi lyssnat in och också ändrat den ursprungliga skrivelsen så att den har blivit mycket bättre tack vare engagemanget. Plattformen handlar inte om någon ny politik. Därför är det inte heller en proposition, som en del har önskat. Det handlar i stället om att konkretisera det biståndsarbete som har bedrivits under de drygt sju åren med alliansregeringen. Det handlar om att sammanfatta regeringens synpunkter och värderingar inom det svenska biståndet. Det handlar också om att konsolidera de policyer och den politik som finns inom biståndet som har styrt. De policyerna har i sin tur tagits fram i samråd med det svenska civilsamhället och de viktigaste biståndsaktörerna. Plattformen är en brett förankrad produkt, och så måste det vara, eftersom biståndet genomförs av väldigt många aktörer och inte minst av civilsamhällets alla organisationer. Det är också viktigt för skattebetalare att veta hur biståndets styrs och att de medel på som avsätts kommer människor till del. Regeringens biståndspolitik handlar om fokusering, ökad transparens och ökad effektivitet. Regeringen menar att en ansvarsfull biståndspolitik måste förmå att prioritera. Det kravet är lika viktigt inom biståndspolitiken som inom alla övriga politikområden. Vi ska helt enkelt inte vara överallt. Vi ska vara i de fattigaste och mest utsatta länderna, och där vi är ska vi fokusera på resultat, göra skillnad och möjliggöra. Det innebär inte att vi bara är i de drygt trettiotal länder som vi har fokuserat på. Tittar vi på civilsamhällets organisationer, som totalt sett får , är de ute i 60–70 olika länder med sitt arbete. Det är viktigt att komma ihåg liksom EU-biståndet och det multilaterala som finns i många fler länder. Att stärka transparensen är en fråga om ansvar mot de människor som biståndet ska nå, liksom mot riksdag och svenska skattebetalare. Därför försöker vi att fortsätta att utveckla Open Aid. Information om det svenska biståndet ska inte bara vara öppet och tillgängligt. Det ska också vara begripligt och lättillgängligt. Där kan vi göra mer. En stärkt effektivitet främjar bättre resultat. Vi kan och vi ska göra skillnad för barn, kvinnor och män som lever i fattigdom. är ett generöst biståndsland. gav skattebetalare strax i bistånd. ger svenska skattebetalare . Att resurserna har ökat så kraftigt beror främst på två saker. För det första har alliansregeringen levt upp till enprocentsmålet, som vi för övrigt är ett av de få länderna i världen som gör. Det är , och , om det inte har tillkommit något ytterligare land. För det andra har vi haft en sund ekonomisk politik som har inneburit hög sysselsättning och tillväxt. När ekonomi har växt kan vi också lindra nöd, förhindra död och hjälpa så många fler människor än om vi hade varit ett land med stagnation som många länder i omvärlden har varit. Att vi växer och har en bra ekonomi gör att vi kan hjälpa så många fler människor. gav mest i bistånd i hela världen sett till vår inkomst och befolkningsmängd. Till exempel har det humanitära biståndet ökat från till . Vi är en av världens största givare till , , Program och till exempel Röda Korset. Det är förstås ett privilegium, och det ger oss också som land ett stort inflytande över vad våra pengar ska användas till. Det är inte någon slump att det är så, utan beror på att har växt och fokuserat. Det är också någonting som vi vill att andra länder, fattiga länder, ska kunna komma i åtnjutande av. Vad är då syftet med plattformen? Den handlar framför allt om att vara tydlig med regeringens biståndspolitiska prioriteringar, både för att de ska få genomslag i verksamheten och för att vi ska kunna följa upp det resultat vi uppnått. På så sätt förbättrar vi förutsättningarna för en effektiv resultatstyrning inom biståndet, vilket sedan i slutändan underlättar för dem som genomför det svenska biståndet, så att vi får ett ännu bättre resultat inom svenskt bistånd. beslut om ett nytt, enklare och mer uppföljbart övergripande mål, som vi fattade beslut om , handlar också om att skapa bättre förutsättningar för människor som lever i fattigdom och förtryck. Även detta är ett led i tydligheten med ett bättre biståndsmål. Det övergripande målet är utgångspunkten för hur regeringen ska rapportera till om biståndets resultat. Regeringen har självfallet tagit intryck av den kritik som förts fram från till exempel Statskontoret och OECD-Dac när det gäller styrning och prioriteringar. Plattformen anger den inriktning regeringen vill att det svenska biståndet ska ha framöver. Det finns också ett demokratiskt värde i att regeringen redogör för gemensamma biståndspolitiska utgångspunkter som ska forma framtidens bistånd. För att användas rätt och för att kunna nå resultat måste biståndet också anpassas till behov och förutsättningar i länderna där vi har vår verksamhet. Det ska vara efterfrågat och utgå från medborgarnas önskningar och behov där och då. I de resultatstrategier som sedan styr själva biståndet i enskilda länder eller regioner, inom tematiska områden eller genom multilaterala organisationer är det alltså strategierna som styr. ställde i sitt anförande frågan hur den biståndspolitiska plattformen kan styra. Det ska den alltså inte göra, utan den ligger som en kappa kopplad till resultatstrategier, budgetproposition, instruktioner, myndighetsdialog och andra styrdokument. Genom resultatstrategierna tydliggörs även rollerna. Regeringen sätter målen och lämnar över frågan om genomförande till biståndets olika aktörer. Tydliga och klara roller är en förutsättning för en god styrning. PGU:n, politiken för global utveckling, är en viktig utgångspunkt, som flera varit inne på. Biståndet ska bidra till PGU:ns mål om en rättvis och hållbar global utveckling. De politiska områdena ska vara samstämmiga, vilket också är tydligt i plattformen. Men PGU:n är tydligare än så vad gäller biståndet. Genom PGU:n har särskilt och i bred enighet beslutat om det svenska biståndets inriktning. Biståndet ska – jag citerar direkt ur en proposition om PGU – främja och präglas av respekt för de mänskliga rättigheterna, demokrati och god samhällsstyrning, jämställdhet mellan kvinnor och män, hållbart nyttjande av naturresurserna och omsorg om miljön, ekonomisk tillväxt och social utveckling och trygghet. Särskilda ansträngningar skall göras för att stärka arbetet vad gäller konflikthantering och globala gemensamma nyttigheter. Regeringen har tagit PGU:n i beaktande när de sex delmålen tagits fram. Men det finns en klar och tydlig linje mellan dessa delmål och de åtta huvuddragen i PGU:n som slagit fast. PGU är nämligen mycket mer än bistånd. Det är något som vi arbetar med inom hela politiken. PGU:n är allas vårt ansvar, och biståndet är en del. Det svenska biståndet ska främja långsiktig hållbarhet. ska det vara resultatorienterat. De här två utgångspunkterna är inte motstridiga, tvärtom. Låt mig ta ett exempel! Svenskt bistånd prioriterar millenniemålen fyra och fem, att minska barnadödligheten och att förbättra mödrahälsan. Millenniemålen har inneburit konkreta mål kopplade till att barns och mödrars liv ska räddas. Genom tydliga mål och uppföljning har ansvarskänsla, engagemang och ägarskap ökat. När mödrars hälsa förbättras räddas liv. Därigenom får också barn ökade och förbättrade livschanser. Och när kvinnors hälsa förbättras blir förutsättningarna för en hållbar utveckling så mycket bättre. Biståndet handlar främst om människor. Svenskt bistånd ska utgå från den enskilda människans behov och rättigheter. Det ska se vilka hinder som finns för hennes självförverkligande och sträva efter att minska dessa hinder. Plattformen är tydlig med att kvinnor och barn är särskilt viktiga målgrupper, som betydelsen av jämställdhetsintegrering betonas. Svenskt bistånd har en lång och stolt tradition av att arbeta med jämställdhet, och vi lyfts ofta fram som världsledande inom området. driver också tillsammans med till exempel de övriga nordiska länderna att jämställdhet ska vara ett eget mål i de nya utvecklingsmålen. Det är en väldigt viktig prioritering för regeringen och för de flesta partier i den här kammaren, är jag övertygad om. Individen är vår utgångspunkt, men samhällsförändring och utveckling skapas också när människor går samman och arbetar för gemensamma mål. I plattformen beskriver vi civilsamhällets stora betydelse som förändringskraft. Ett annat sätt att stärka individen kan ofta vara att stärka samhällsinstitutioner, institutioner som kan skipa rätt, skapa fred och ge människor den samhällsservice de behöver för att kunna leva sina liv. Institutionsbyggande är därför en viktig del i att stötta den enskilda människan. Att regeringen tar sin utgångspunkt i fattiga och förtryckta människors egna perspektiv på fattigdom bygger på övertygelsen om människans egenmakt. Människor som lever i fattigdom eller förtryck kan själva definiera sina problem och kan också ofta komma med förslag på hur de ska lösas. De är subjekt och aktörer, inte objekt eller passiva mottagare. För att biståndet ska utformas rätt behöver kunskaperna om fattiga och förtryckta människors problem, behov och prioriteringar bli bättre i hela biståndsförvaltningen. De olika delarna av det svenska biståndet kompletterar varandra: det bilaterala biståndet, det multilaterala biståndet och biståndet genom EU tillsammans med det bistånd som kanaliseras via civilsamhällets olika organisationer. Genom ett starkt multilateralt engagemang kan vi delta i arbetet med globala utmaningar och stärka det viktiga normativa arbete som bedrivs inom olika multilaterala forum. På så sätt får våra prioriteringar också ett brett genomslag. Vi lyfter bland annat frågor som jämställdhet och vikten av sysselsättning för en hållbar ekonomisk utveckling. Biståndet kan inte verka isolerat från resten av samhället. Vi måste se alla möjligheter och öppna för nya tankar och nya vägar för genomförande. Detta är ingen specifikt svensk idé utan en global trend. För att klara av de djupa och svåra utmaningar världen står inför måste biståndet breddas. Inte minst FN:s arbete med de nya globala utvecklingsmålen visar på detta behov. Ska vi klara av de nya utvecklingsmålen måste vi också hitta nya former för finansiering av desamma, även med nya länder, nya aktörer och nya innovationer. Regeringen ser vikten av kunskap och samverkan med andra aktörer. Det finns en imponerande kompetens och ett brett kunnande inom den svenska biståndsförvaltningen. Men för att bli relevanta i en föränderlig värld måste vi lyssna på andra och nya aktörer och ta in deras kunskap i vårt arbete. Det handlar inte minst om näringslivet, det civila samhället och nya givare. Bara på så sätt kan vi säkerställa att svenskt bistånd används på rätt sätt. 30 (S) replik: Till att börja med vill jag säga till , , , och även att jag beklagar att jag inte tog repliker på er. Jag tror att ni hör på min röst varför. Här gäller det att hushålla med röstresurserna, och jag väljer att ta replik bara på den som ändock har huvudansvaret för biståndspolitikens genomförande, nämligen biståndsministern. Jag vill tacka för att hon bemödade sig om att svara på två av de frågor som jag ställde i mitt anförande. Att vi kanske inte behöver vara överens om svaren är en annan sak. Men jag uppskattar verkligen biståndsministern för detta. Biståndsministern menar att det inte är någon ny politik i skrivelsen. Det har vi också fått höra tidigare i debatten. Men låt mig då ta ett exempel, målformuleringen för den svenska biståndspolitiken. Regeringen föreslog i budgetpropositionen ett nytt mål, men biståndsministerns egna närmaste tjänstemän kunde inte ens reda ut vad det egentligen betydde och hur saker förhöll sig till varandra, eftersom man blandade ihop begreppen fattiga och förtryckta. Det fick sedermera omformuleras i utrikesutskott, och vi har ett nytt mål beslutat här i . Men jag tycker inte att det är någon lyckad process, och jag tycker ändå att det är ny politik. Det borde vi ha haft en mer omsorgsfull process kring. Går det att styra biståndet med hjälp av detta?