prot · H109122 · 2014-06-10 00:00:00 — På frågan om att Statsrådsberedningens svar till KU innebär att inget tyder på att en beredning har gjorts och att det saknas dokumentation svarar att gav ett muntligt besked. Finansminister uttalade i medierna: Ja det är klart att vi på också reste ett antal frågor och det är ju de som sedan också återspeglas i vad undrar om, nämligen klarar man avkastningskravet givet den här stora investeringen. Och ställs den frågan till styrelsen och dom gör då bedömningen att så är fallet. Vid KU:s utfrågning av finansminister säger han att det han avsåg var själva upphandlingen av konsultfirman . Men konsultfirmans genomgång av affären innehåller inga uppgifter om avkastningskraven. slår också fast att han genom medierna fick kännedom om att köpt Nuon först och att han då ringde statsministern som också han av medierna hade fått reda på att köpt Nuon. Hur frågor om avkastningskrav och kontakter med kan ha skett innan lagt ett bindande bud på , då han enligt egen utsaga kände till köpet först efter det att lagt ett bindande bud på att köpa Nuon, är mycket märkligt och inte klarlagt. Dåvarande vice statsminister , som då var näringsminister, uppger i medierna att hon förankrade affären hos de övriga partiledarna i regeringen. Hon nämner också att de ställde samma frågor som hon hade ställt sig, nämligen om man kommer att klara avkastningskraven. Då styrelsen i hade sagt att man skulle klara avkastningskraven hade partiledarna ingen anledning att betvivla det. Dåvarande vice statsministerns uttalande i medierna stämmer också väl överens med de anteckningar som finns upprättade i . De beskriver i korta drag datum för datum olika händelseförlopp och kontakter i samband med köp av Nuon. Bland annat framgår i dessa anteckningar – som upprättades i – att samtalat direkt med . Som jag tidigare nämnde säger och vid KU:s utfrågningar att de först genom medierna fick veta att hade köpt Nuon och att detta var en nyhet för dem. Dessa två versioner kan inte stämma . Om det är dåvarande vice statsministern eller nuvarande statsministern och finansministern som far med osanning vet jag inte. Det är näst intill helt osannolikt att de enda som inte över huvud taget känner till att är intresserat av att köpa Nuon är statsminister och finansminister . finns uppgifter i utländska medier om att Nuon kan vara ett företag som kan vara intresserat av att köpa. har en stor artikel om att Nuon intresserar . finns i uppgifter om att skulle kunna vara intresserat av att köpa Nuon. Regeringen sammanträder den 12 och . Förutom beslutsärenden är det också allmän beredning. och är närvarande på dessa regeringssammanträden. På fråga till statsministern om verkligen inte frågan om köp av Nuon var uppe på dessa regeringssammanträden är svaret nej. Statsministern säger att han fick reda på att köpt Nuon i medierna . Om detta verkligen skulle stämma, vilket vi inte vet, då uppgift står mot uppgift, ger det en tydlig bild av en regering som över huvud taget inte fungerar. Det är en statsminister och en finansminister som inte har en aning om att de som ägare håller på att medverka till statens största affär någonsin på nästan . De tar inte in något som står i medierna och pratar tydligen inte alls med varandra om viktiga frågor för det svenska folket. En sådan regering förtjänar kritik på både politisk och konstitutionell grund. Dåvarande vice statsministern har vägrat att delta vid KU:s utfrågningar. KU har kallat henne. Detta är ytterst ovanligt. Endast ett tidigare statsråd, som också satt i en borglig regering, har vägrat att komma till KU:s utfrågningar i modern tid. Att KU ska kunna uppfylla sin uppgift att på och svenska folkets uppdrag granska regeringen bygger på att så väl sittande som avgångna statsråd kommer om KU kallar. Detta har fram till nu varit en självklarhet, och hela vår konstitutionella granskning av regeringar, såväl nuvarande som tidigare, bygger på detta. Det är därför oerhört allvarligt när statsminister uttalar att det är upp till var och en att själv avgöra. Kombinationen av att vägrar och att statsministern tycker att det är helt i sin ordning har på ett allvarligt sätt undergrävt KU:s framtida möjligheter att granska regeringsmakten i . I princip är det nu helt okej för tidigare statsråd att vägra delta med hänvisning till statsministerns uttalanden. KU har därför tillsatt en utvärdering av frågan om statsråds medverkan i KU:s granskning. Där ska bland annat följande frågor belysas: Bör det införas författningsmässiga krav på statsråds och före detta statsråds medverkan i KU:s granskning? Bör det införas sanktion om ett statsråd eller före detta statsråd vägrar att medverka i KU:s granskning? Bör sanningsplikt införas? KU:s majoritet anser att dåvarande vice statsministern och näringsministern inte kan undgå kritik för brister i regeringens hantering av förvärv av Nuon. KU:s majoritet anser att statsministern har det övergripande ansvaret för att beredningsprocesser, information och kommunikation inom fungerar. KU:s majoritet vill betona att medvetet vilseledande uppgifter aldrig kan accepteras. Det står i strid med saklighetskravet i 1 kap. 9 § regeringsformen. 16 PER (M) replik: Jag hade först inte tänkt ta replik, för jag tyckte att den kritik som framförde var av politisk natur. Det står det naturligtvis alla fritt att göra. När det gäller att statsministerns uttalande har gjort att vi får en ny praxis när det gäller huruvida före detta statsråd ska komma till KU eller inte tycker jag dock att det hela blir direkt osakligt. Vad statsministern konstaterar är ju hur regelverket ser ut. I så fall ska vi i KU vara ännu mer kritiska till oss själva eftersom vi ju ska göra en utvärdering. Sanningen är ju den att det har byggt på frivillighet. Det har också statsministern svarat. Jag har väldigt svårt att förstå hur det kan vara klandervärt att statsministern håller sig till sanningen. 17 HANS (S) replik: Först och främst vill jag säga att mitt anförande inte på något sätt var politiskt, utan det var en beskrivning av det ärende som vi granskar, alltså hur regeringen har hanterat frågan om besked till och de oklarheter som finns. Dem tror jag att också Per håller med om. Kan han bringa klarhet i någon av de frågeställningar som jag har fört fram vore jag väldigt tacksam. Vi har hamnat i situationen att ett före detta statsråd har vägrat delta. Det är en av de faktorer som har gjort att vi inte fullständigt har kunnat klarlägga detta. Statsministern har då uttalat att hon har möjlighet att vägra delta. På det sättet har vi i hamnat i den diskussionen och tvingats tillsätta en utredning eller utvärdering för att bland annat ta upp de saker som jag nämnde, alltså om man ska ha någon form av författningsmässiga krav och sanktioner om man inte kommer samt om det ska råda sanningsplikt. Det är en direkt konsekvens av det händelseförlopp som vi har sett. Om vi nu får en praxisändring som innebär att det är helt okej att regeringar säger nej, socialdemokratiska eller borgerliga, är det mycket olyckligt. kommer då inte att å vägnar kunna granska regeringsmakten längre. 18 PER (M) replik: Jag tycker också att det är beklagligt att vi nu har brutit en praxis, och jag hoppas att den utvärdering vi nu ska göra liksom den debatt som har varit både i och i medierna bidrar till att nuvarande och framtida statsråd tänker sig för innan de tackar nej. Även om det är lagligt att tacka nej får man faktiskt klä rätt mycket skott för det hela. Jag hoppas och tror att redan den debatt som har varit här i och i medierna gör att detta kommer att vara ett olyckligt engångsexempel. Jag tyckte att en del av din kritik, , var politisk. Framför allt tycker jag att du ger de dagboksanteckningar som har fört ändå får sägas vara extremt rudimentära och ibland så fåordiga att de kan tolkas på flera sätt. När jag frågade , statssekreterare, om han hade framfört eller hört framföra information om Nuonaffären till statsministern eller till någon av de övriga partiledarna blev svaret nekande vid samtliga tillfällen. Jag tror att problematiken snarare ligger i att , som har gjort diarieanteckningarna, aldrig har varit i närheten av själva händelserna, och hon har byggt dem på andra-, tredje eller fjärdehandsinformation, vilket vi ska betänka . De ska ju vara viktiga att kunna följa. 19 HANS (S) replik: Vi är väldigt överens om att situationen är olycklig. Vi får hoppas att det här var en engångsföreteelse och att och kan komma vidare med den utredning eller beredning som man nu har gjort. I de anteckningar som har gjorts på och som beskriver datum för datum, relativt kortfattat, händelseförloppet i samband med regeringens hantering av det besked som skulle ges till framgår det ändå klart: , efterdiskussion, talade direkt med och inre kabinettet. , återkoppling från politisk ledning, hade samtal med och inre kabinettet: Finns ej skäl säga nej till affären. Hon har själv i brev till uppgett att uppgifterna i akten bygger på information som hon har fått av statsråd, statssekreterare och andra politiskt anställda tjänstemän i . Jag tror inte att vi kan betvivla det. Man kan väl säga att det som står i den här akten styrker det som har sagt i medierna: att hon informerade statsministern. Men jag vet inte om den versionen är den rätta eller om den version som statsministern och finansministern har gett när vi har haft utfrågningar är den rätta. Det finns olika versioner. Och det är en oerhört olycklig omständighet i den här granskningen att vi inte har kunnat få detta klargjort. 20 (SD): Jag tror att det mesta är sagt här i kammaren , men jag vill ändå framhålla några saker. Jag håller med om det som är sagt: Vi granskar inte ifall det här var en bra affär eller inte. Jag håller också med om att saker och ting såg annorlunda ut . Jag har tittat lite grann på hur medierna rapporterade om det ekonomiska läget i allmänhet i den här affären och så vidare . Det var faktiskt ytterst få som hade betänkligheter i den vägen. Jag kan också instämma lite grann i den bild som målas upp här: När vi nu granskar och hittar brister lokaliseras bristerna till och . Det jag kanske ändå vill kommentera något är frågan om innebörden av övergripande ansvar. Situationen var ändå den att det var väl känt att en jättelik affär, den största någonsin, var på väg att genomföras. Det var inte känt exakt när den skulle ske. Det var heller inte känt exakt vilket belopp det var. Men det var känt att det var en enastående stor affär. skrev om typ 70 000 miljoner. Då kan man ställa sig en fråga. Man har ett övergripande ansvar. Man vet hur ett regelverk ska se ut och hur en fråga ska beredas. Man gör ingenting. Sedan säger man: Nej, jag visste ingenting, alltså gjorde jag ingenting. Jag har egentligen inget ansvar, för jag såg det här först i tidningarna den 23:e eller när det nu var. Det här leder ändå till frågan: Vad innebär övergripande ansvar? Innebär det att man, när en stor och viktig sak är på gång, helt enkelt tar initiativ själv? Man kan ställa frågan: Vad var det som hände? Har någonting hänt? Är någonting på väg att hända? Detta kan man göra för att undvika just den situation som vi har . Det gäller oavsett om Nuon var en bra eller en dålig affär. Det kan väl se ut som att det var en mycket dålig affär. Det återstår att se hur det är för framtiden. Men det är ju inte det vi granskar, utan det är framför allt det övergripande ansvaret. Det ska också vara en pragmatisk syn på saken. Det kan inte vara så som jag tyckte mig höra lite grann när vi hade presskonferensen: att vår hållning från oppositionens sida skulle innebära någon principiell förändring och att statsministern ska ha ansvar för att hålla sig informerad om varenda knappnål som går igenom kansliet. Det är inte alls så. Men när det gäller de exceptionellt stora affärerna, som kan få väldigt stor betydelse för vårt land, är min uppfattning att begreppet övergripande ansvar också innebär att man själv tar initiativ om man ser att det inom kansliet inte fungerar som det var tänkt. 21 (V): I mitt inledningsanförande uppehöll jag mig vid frågor om öppenhet, information, dokumentation och möjlighet till insyn och granskning. Det är något som är väldigt aktuellt också i den del av granskningen som gäller Nuon. Jag tänker fortsätta på det här spåret. Jag kommer att upprepa en hel del av det som och redan har sagt. Men jag tycker att det tål att upprepas. Det är mycket allvarligt att vi är i ett läge där ord står mot ord och där vi inte vet vad som är gjort och vad som är sagt. Den före detta näringsministern och dåvarande vice statsministern säger en sak som inte går ihop med det som statsministern säger. Den före detta näringsministern har ansvar för att dokumentationen fungerar men också för att den information hon lämnar till tjänstemän för dokumentation stämmer. Näringsministern har först uppgett att hon ska tala direkt med och det inre kabinettet. Eller hon har åtminstone uttryckt det så att det är det som är antecknat, inte att hon ska skicka något brev eller så. MO talar direkt med FR och IK, står det här. Det är och det inre kabinettet, det vill säga de övriga borgerliga partiledarna. Hon återkopplar också senare att hon har gjort det och att beskedet var att det inte fanns skäl att säga nej till affären. Det är alltså information och uppfattning om hur det här har gått till. Det här finns dokumenterat. Hon har också bekräftat i medierna att det har gått till på det här sättet och att hon har pratat direkt med statsministern. Statsministern och finansministern har uppgett för oss att de inte har fått någon information. Det som statsminister och det som den dåvarande vice statsministern säger kan alltså inte stämma överens. Båda uttalandena kan inte vara sanna . Det är en stor brist. Den bristande dokumentationen är ett stort problem när det gäller att få fram vad som skett eftersom det inte heller finns några skrivningar på andra ställen. Klargöranden om hur informationen har gått till har vi inte heller kunnat få eftersom den före detta näringsministern inte har kommit till utskottet. Det som då är verkligt problematiskt är att statsministern inte heller har varit tydlig med att före detta ministrar bör delta i granskningen. I stället har han mycket tydligt uttalat att det är upp till varje före detta minister att själv avgöra om man vill delta i granskningen. Så är det ju, men som statsminister och ansvarig för arbetet i regeringen kan man ändå ha en uppfattning om det lämpliga i att delta i en utfrågning. Det här innebär en risk för en ny praxis, men det är extra problematiskt eftersom den minister som det gäller i det här fallet faktiskt har uppgett saker som inte stämmer överens med det statsministern säger. Det känns inte riktigt bra att statsministern i det läget inte påtalar behovet av att upprätthålla den praxis som har varit starkt etablerad. Det är beklagligt. Vi får hoppas att det inte leder till en ny praxis. Regeringens arbete med omregleringar (avsnitt 3.6) 22 (M): Det avsnitt som vi nu går in på handlar om omregleringar som regeringen har gjort och om hur staten agerat som part på olika marknader. Utgångspunkten är rapporter från – rapporter som analyserar konkurrensutsättningen av apoteksmarknaden, regleringen av järnvägen och statens agerande på telekommarknaden. Först vill jag säga att gör ett väldigt värdefullt arbete. Vi behöver en myndighet under som granskar regeringen och regeringens myndigheter ur effektivitetssynpunkt för att peka ut förbättringspotential, där den finns. Det är nog inte alltid som de myndigheter som blir granskade uppskattar att få höra att de borde ha gjort saker bättre, men drar de förhoppningsvis nytta av iakttagelser. Betyder det faktum att gör ett viktigt arbete också att deras synpunkter är relevanta i granskning av regeringen? Svaret på den frågan måste bli: . Om pekar ut problem med en reform eller med effektiviteten i en löpande verksamhet är naturligtvis en av många möjligheter att problemen beror på brister i regeringens efterlevnad av regelverket. Men i de flesta fall är det inte så. I de flesta fall är det inte formella regelbrott som ligger till grund för kritiska synpunkter. baserar alltid sina ställningstaganden på en självständig bedömning. Att granska det som vi granskar, efterlevnaden av regelverk, är nämligen något helt annat än att göra en effektivitetsgranskning. Att i efterhand bedömer att en reform hade kunnat genomföras bättre, vilket kan sägas om nästan alla reformer, betyder inte att regeringen eller någon annan myndighet har brustit i förhållande till lagar, regler eller praxis. Det vore därför orimligt och oseriöst av att ta riksrevisorernas kritik som vår egen. När granskar en regeringsreform gör den inte det utifrån våra utgångspunkter. Att en riksdagsledamot utifrån ett antal spridda rapporter formulerar en något vag KU-anmälan är en sak. Otydliga KU-anmälningar är inget ovanligt. Jag blir lite mer bekymrad över att de fyra oppositionspartierna med utgångspunkt i rapporter har enats om att rikta kritik mot regeringen, utan att KU ens har gjort en självständig granskning av regeringens agerande i förhållande till gällande regelverk. Låt oss hoppas att detta snedsteg är en engångshändelse och inte början till en ny praxis som suddar ut gränserna för vad som är KU:s uppgift. 23 (S): Vad vi har att behandla nu är, precis som beskrev, en granskning som KU har gjort vad gäller regeringens hantering och handläggning av ett antal om- och avregleringar av offentlig verksamhet. För att det inte ska bli något missförstånd vill jag börja med att poängtera att det inte handlar om vilken uppfattning vi har i själva sakfrågan, om det är rätt eller fel att göra dessa förändringar, utan det handlar om hur förändringarna har hanterats. Till grund för granskningen har legat ett antal granskningsrapporter från . I de rapporterna – upprinnelsen till granskningen – har påtalats ett antal brister, framför allt i beredning, tillsyn och uppföljning av de förändringar som har genomförts. Konstaterandet av dessa brister har legat till grund för utskottets uppfattning, som kommer till uttryck i ställningstagandet. Det här handlar inte bara om formaliteter. Det finns anledning att påpeka att slår fast att hanteringen har lett till onödiga samhällskostnader. Finns det inte anledning för oss i det här huset att på allvar ta till oss när en oberoende myndighet säger att det har genomförts ett antal förändringar som har lett till onödiga utgifter? Jag tycker att det finns ytterligare en allvarlig dimension i ärendet, nämligen att det framträder ett mönster i hur den här typen av förändringar har hanterats. Det är inte vilka förändringar som helst, utan det är fråga om strukturella förändringar. Det finns en form av systematiska fel i hanteringen. Omfattande rapporter har legat till grund för granskningen. Det låter sig inte göras att här och ge exempel från samtliga rapporter, men jag ska ta upp några som jag tycker att det finns anledning att ha kännedom om. I rapporterna förs till exempel apoteksreformen fram. Valet av organisation för förändringen bereddes inte på tillräckligt omfattande sätt. Det viktiga var att det skulle ske en förändring, inte att det skedde en beredning av i vilken organisatorisk form förändringen skulle ske. Ett annat exempel jag vill lyfta fram är att det långsiktiga ansvaret för det gamla utveckling över huvud taget inte beaktades. Det viktiga var att det kom in privata aktörer, inte att beakta hur det tidigare långsiktigt skulle kunna verka på marknaden. Revisionen har konstaterat att prissättningsprincipen – ett lite komplicerat ord, framför allt i en talarstol – för de övergångslösningar som genomfördes inte var konkurrensneutral utan gynnade vissa. Det här var några exempel som jag nöjer mig med att ta upp för att exemplifiera vad som har kommit fram i denna typ av rapporter. För dem som är intresserade går det att ta del av materialet. Det är ju ett offentligt material. Uppläggningen av granskningarna i KU kan, förenklat, delas in i två steg. Först börjar vi med att klara ut vad som faktiskt har hänt. Vad är det som faktiskt finns att titta på? I nästa steg, när vi har klart för oss vad som har hänt, är det vår uppgift att dra slutsatser om hanteringen och handläggningen har varit förenlig med gällande regler. I det här fallet har det första steget egentligen gjorts av . Jag vill erinra om att det handlar om en oberoende revision. Det är inte en partsinlaga utan en oberoende revision. För mig är det totalt obegripligt varför vi inte skulle kunna använda en oberoende revisions anmärkningar och synpunkter när vi gör vår granskning. Jag fattar inte varför det skulle vara omöjligt. Vi fick höra att bara för att frågan har behandlats i ett fackutskott är det olämpligt att KU använder sig av samma uppgifter. Men det är inte samma hantering i fackutskott respektive i KU. Eller menar ni att vi ska överlämna den konstitutionella granskningen till fackutskotten? Då kan jag undra om vi ska fatta beslut om att lägga ned KU. Vad ska vi syssla med i fortsättningen om det råkar vara så att samma frågor skulle hamna i KU respektive i fackutskott? Jag tycker att om vi inte använder det material vi får från vore det ett slöseri med samhällsresurser. Det skulle vara en egendomlig inställning till en oberoende riksrevision. Det kan väl inte vara så att när inte har någon kritik mot hur regeringen har hanterat en fråga är allt helt rätt och riktigt, men om har synpunkter och kritik har inte begripit, och då har det blivit fel? Så enkelt kan man väl inte göra det för sig? Jag beklagar att vi inte har nått en gemensam uppfattning i frågan. Jag tror att det hade varit bra med en enhällig signal till kommande regeringar om vikten av noggranna förberedelser och uppföljningar vid så stora förändringar. Det säger jag alldeles oberoende av partifärg på kommande regeringar. Det är viktigt hur den typen av stora strukturella förändringar hanteras. Jag inser att oavsett min argumentation kommer inte Alliansens ledamöter att dela majoritetsuppfattningen. Jag överlåter till er som sitter på läktaren och ni som möjligen ser på tv att ta ställning till om ni upplever att förändringarna har gått till på ett bra sätt eftersom vi i uppenbarligen inte kan komma överens. Jag yrkar på godkännande av utskottets anmälan. Men jag vill notera att vi faktiskt inte använder begreppet kritik, utan vi påtalar brister i beredning, styrning, tillsyn och uppföljning. Det tycker jag att man som regering borde ta till sig därför att det egentligen är en fråga om brister i hur man utövar regeringskapet. Slutligen vill jag säga att jag inte har en aning om hur många anföranden jag har hållit i denna riksdag som jag har haft förmånen att vara ledamot. Men en sak vet jag – det säger jag med lite vemod – och det är att detta är det sista anförandet. Det är sannolikt glädjande för en del, men för mig är det ett vemodigt avsked. Jag vill först naturligtvis tacka dem som röstade på ett sådant sätt att jag fick möjlighet att vara här i . Men jag vill också framföra ett tack till alla kolleger här i , oavsett partifärg, tillsammans, även om vi ibland har haft lite olika uppfattningar. Men gäller det att se framåt och gå vidare. Jag önskar er som ska vara kvar all lycka. Tack så mycket ! Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 14 §.) 9 § tillträde till betänkande 2013/14:UU8 tillträde till (prop. 2013/14:190) föredrogs. 24 (MP): debatterar vi först FN:s efterlängtade vapenhandelsfördrag ATT och därefter vår årliga skrivelse om vapenexportkontroll. Syftet med ATT är att hantera både den legala och den illegala handeln med vapen. Äntligen har vi nu ett globalt fördrag som omfattar inte bara de länder som själva tillverkar och exporterar vapen utan också de länder som genom brister i lagstiftning och kontroll blir genomgångsländer eller verksamhetsbaser för den oreglerade handeln. Den lagliga och reglerade handeln ska ske under ansvarsfulla former enligt ATT.