prot · H109124 · 2014-06-12 00:00:00 — Det straffrättsliga sanktionssystemet är centralt när det gäller att bekämpa sexuella övergrepp. Höga krav måste därför ställas på att regelsystemet är utformat så att det medger en effektiv och rättssäker lagföring, vilket vi anser att man har bidragit till genom att utvidga preskriptionstiderna. I samband med ställningstagandet 2010 att avskaffa preskriptionstiden endast för vissa mycket allvarliga brott, såsom mord och dråp, övervägdes även avskaffandet av preskriptionstiden för andra brott, till exempel våldtäkt och grova våldsbrott. Regeringen uttalade vid det tillfället att omständigheter som rör brott som är särskilt integritetskränkande eller har ett högt straffvärde inte i sig utgör tillräckliga skäl för att slopa preskription. När det gäller avsteg från den grundläggande principen om ett samband mellan brottets svårhet och preskriptionstidens längd finns det anledning att iaktta försiktighet. Utgångspunkten är att undantag från preskription ska präglas av restriktivitet. Lagrådet har i tidigare diskussioner om preskriptionstid framfört att de anser det vara en farlig väg att beträda om man luckrar upp principen om att brott med samma straffvärde ska ha samma preskriptionstid. Det finns, enligt Lagrådet, en risk att helheten skulle gå förlorad om olika särintressen kräver förlängda eller avskaffade preskriptionstider. har påpekat att det praktiska behovet av avskaffande av preskriptionstid är litet eftersom det förhållandevis sällan förekommer att förundersökningar avseende sexualbrott läggs ned på grund av preskription. Det tveklöst vanligaste är i stället bevissvårigheter i de fall förundersökningar läggs ned, då det är förenat med stora svårigheter att utreda och bevisa brott som begåtts långt tillbaka i tiden. Ett slopande av preskriptionstiden löser tyvärr inte detta dilemma. Som skäl mot att avskaffa preskriptionstiden anförs också rättssäkerhet. I och med att vi i Alliansen genomförde lagändringen, som innebär att tiden från när preskription räknas numera är , anser vi att de som har blivit utsatta för sexuella övergrepp som barn har möjlighet att hävda sin rätt som rättssäkerheten inte äventyras. Detta är en avvägning mellan olika intressen som vi anser är balanserad, vilket också sex av åtta partier i justitieutskottet har varit eniga om. Den majoritet som finns i justitieutskottet hade jag gärna sett även i socialutskottet. Eftertänksamhet är en underskattad förmåga. Förlåt att jag har dragit över tiden! Med dessa ord vill jag önska er alla en glad sommar, framför allt , som jag tror att det är sista gången vi debatterar med. 3 (MP): Barnpolitiska frågeställningar är omfattande, och vi märker att de drar ut . Vi har alla ett engagemang för barnen på olika sätt. Det finns ingen möjlighet för mig att nu hinna beröra alla olika aspekter inom barnpolitiken, för då kanske jag skulle få prata resten av dygnet. Jag tror inte att ni vill sitta kvar och lyssna så . I denna skrivelse tas många intressanta saker upp. Vi är överens om en del men inte om allt. Trots att det finns stöd från ett flertal partier här, även en del partier på allianssidan, för att införliva i svensk lag är det lite av en långbänk i frågan. Vi kommer aldrig riktigt fram. Frågan har stötts och blötts och utretts en vända förut också. Trots kritik från har vi inte kommit framåt i frågan. Utvecklingen i , som det refererades till, visar en del positiva tendenser. Det blir mer politisk medvetenhet om och hur den efterlevs i lagstiftningen. I artikel 2 i , som jag tänkte lyfta fram, står det bland annat: Konventionsstaterna skall vidta alla lämpliga åtgärder för att säkerställa att barnet skyddas mot alla former av diskriminering eller bestraffning på grund av föräldrars, vårdnadshavares eller familjemedlemmars ställning, verksamhet, uttryckta åsikter eller tro. Det är ju rätt så brett. Men att en del barn inte har samma möjligheter som andra barn, exempelvis dator för skolarbetet, glasögon eller fritidsaktiviteter, tycker jag är en form av diskriminering. utestängs ofta barn från fritidshem på skolorna på grund av att föräldrarna är arbetslösa eller sjukskrivna. Varför är det sociala sammanhanget för dessa barn, att vara inkluderade i gemenskapen, mindre viktigt än för barn vars föräldrar jobbar? Varför är det önskvärt för samhället att upprätthålla detta utanförskap, som vi i ordets rätta bemärkelse kan se? Jag tycker att det är väldigt konstigt. Det är ju de barn som har de tuffaste förhållandena som ofta har den allra bästa nyttan av de här verksamheterna, och då borde de inte utestängas. Vi ser ett liknande fenomen inom förskolan. Visserligen finns det rätt för alla barn oavsett föräldrarnas sociala ställning, men även här möter barn ibland hinder mot att delta på samma villkor som andra barn. På somliga håll medges inte en flexibilitet i att ta ut dessa , exempelvis i stället per förmiddag, som är minimum. Det är rigida regler. Ur barnets perspektiv vore det en god pedagogisk social träning att äta i grupp med andra barn, men i den kommunala budgeten ses det ibland enbart som en kostnad och inte som en utveckling för individen. Det är lite prestigemässigt att man i vissa kommuner inte tillåter en sådan flexibilitet för de så kallade 15-timmarsbarnen. Det är också lite stigmatiserande att kalla dem det. Varför kan inte behovet hos det enskilda barnet som en social varelse oavsett föräldrarnas sysselsättning gå före , nitisk budgethänsyn? Varför ska barnets rätt till utveckling på jämlika villkor vara avhängig av en arbetslinje kopplad till föräldrarna? Det är väldigt egendomligt. Är dagens verklighet i överensstämmelse med i dessa delar i vårt land? är en av alla de organisationer som länge har uppmärksammat barn i ekonomisk och social utsatthet. har de gett ut rapporter om barnfattigdom som varit mycket viktiga för att få upp frågan om ekonomisk utsatthet på den politiska agendan. Vi riksdagsledamöter fick i vårt postfack en skrift med förord av ordförande. Antologin är titulerad Bryt barnfattigdomen – nio röster om barns rätt till likvärdiga uppväxtvillkor. I förordet skriver ordföranden bland annat så här: Barn föds med en tilltro till sig själva, och med rätten att utvecklas och nå sina drömmar. får många uppleva att de inte har samma förutsättningar och chanser som andra. Ett barns möjligheter till goda framtidsutsikter utgår från vuxenvärldens förmåga till stöd. Alla barn och unga i ska kunna delta i samhället på lika villkor och ha möjlighet att förverkliga sina drömmar – oavsett bakgrund och uppväxtmiljö. Barn- och äldreminister menar i denna antologi att det är mest solidariskt att rikta sig till de sämst ställda för att minska andelen fattiga barnfamiljer. Det är uppenbart att ideologi och den politik som förs av den moderatledda regeringen där hon ingår inte riktigt går ihop. Faktum är att både och den övriga regeringen motsätter sig idén vi har om en handlingsplan mot barnfattigdom. I går släppte en ny rapport om barnfamiljers ekonomiska situation som återigen visar det som vi i oppositionen pekat på . Det går bland annat att läsa att den ekonomiska standarden visserligen har ökat för de flesta , men i de av barnhushållen som har lägst inkomst förändrades inte den ekonomiska standarden . Bland ensamstående med barn sjönk den till och med. Det finns alltså människor i vårt land som får det sämre, vad ni i Alliansen än säger. Fakta visar det. Givetvis står jag bakom samtliga ställningstaganden, men för tids vinnande yrkar jag endast bifall till reservation 3, Handlingsplan mot barnfattigdom. 4 (FP): Jag vill börja med att yrka bifall till förslaget i utskottets betänkande utom till punkt 6. Skrivelsen som behandlas i betänkandet tar upp regeringens prioriteringar och åtgärder inom barnrättspolitiken –2013. Man redovisar även hur man tänker fortsätta att arbeta med att säkerställa och tillgodose barnets rättigheter i . I betänkandet redovisas också en bild av barns och ungas levnadsvillkor och prioriteringar för att förbättra uppväxtvillkoren för barn i ekonomisk och social utsatthet. Regeringens handlingsplan för skydd av barn mot människohandel, exploatering och sexuella övergrepp presenteras också. Just nu vankas det skolavslutningar på de flesta håll här i landet. Förväntningarna är stora hos barnen men inte hos alla. För en del barn har skolan varit en frizon där de har kunnat känna trygghet och där de kanske också har blivit sedda och fått känna att de har en identitet. Hos de här barnen väcker sommarlovet i stället ångest. De funderar på hur de ska klara av ledigheten. har meddelat att man kommer att ha öppet för att barn med oro och ångest ska ha någon vuxen att vända sig till. Men föräldrarna, då? kanske ni undrar. Jovisst finns föräldrarna till hands, men många barn vill inte belasta sina föräldrar med sin oro och ångest. De vill ha någon mer neutral vuxen att prata med. Vi vet också att det inte är alltför ovanligt att familjebråken ökar. Har man den erfarenheten är det inte så märkligt om man känner oro . Barnperspektivet och att vuxna, oavsett roll i samhället, finns tillgängliga för barnen är oerhört viktigt. Vi får alltför ofta signaler om att barn far illa och att barns signaler inte tas på allvar. presenterade i går sina öppna jämförelser 2014 med ,där man konstaterar att av alla barn i har blivit utsatta för fysiskt våld i familjen. Vart tionde barn beräknar man har bevittnat våld mellan föräldrarna , men av kommunerna gör systematiska uppföljningar av insatserna till våldsutsatta barn. De flesta kommuner har information på sin webbplats om insatser som finns för våldsutsatta barn, men endast en av fyra kommuner har information som är översatt till andra språk. Kommunernas ansvar att ingripa när ett barn misstänks ha blivit utsatt för våld kommer att skärpas . måste då direkt starta en utredning vid minsta misstanke om att ett barn är utsatt för våld. Det är oerhört viktigt att barnperspektivet synliggörs och omsätts i praktiken ute i samhället. Här har alliansregeringen tagit olika initiativ genom samarbete med Kommuner och Landsting, med länsstyrelser och med . Det är samarbeten som kommer att fortsätta. Fritiden vet vi alla är viktig, och därför var det mycket glädjande att få ta del av där man berättade att man arbetat fram nya anvisningar som ska hjälpa förbund och ledare att bedriva och utveckla sin verksamhet utifrån ett barnrättsperspektiv. Det är en oerhört viktig signal. Extra glad blev jag när jag i går tog del av en artikel i skriven av ungdomsminister och barn- och äldreminister . Rubriken är Vuxna måste börja lyssna på barnen. Man konstaterar att barn i skolan, vården och far illa för att vuxna gör fel. Och visst är det så – det har både och vittnat om. Naturligtvis ska vi inte dra alla vuxna över en kam. Det finns helt fantastiska människor som ser våra barn och lyssnar på dem. Men jag tycker att det här är ett utomordentligt bra initiativ med tanke på de tråkiga händelser och erfarenheter som vi har fått ta del av. Regeringen kommer på det här sättet att införa ett treårigt program för att stärka kunskapen och kompetensen om barn och unga hos både tjänstemän och beslutsfattare i kommunerna. För att sammanfatta lite kan vi konstatera att regeringen gjort en hel del för att stärka barnets rättigheter i genom att ha en strategi för att förbättra uppväxtvillkoren för barn i ekonomisk och social utsatthet och genom det som jag inte hunnit beröra men som i högsta grad är angeläget: att ha en handlingsplan för skydd av barn mot människohandel, exploatering och sexuella övergrepp framåt. talare har redan berättat om skärpningen som har gjorts av sexuallagstiftningen och det stärkta skyddet för barn mot sexuella övergrepp. Barns rättigheter och levnadsvillkor fortsätter att vara i fokus och är en högt prioriterad fråga för regeringen. Barn har rätt till ett liv i trygghet där de kan lita på de vuxnas stöd. behöver följas i all myndighetstillämpning så att den får en rejäl inverkan på barnets situation och vardag. Om skulle gälla som lag i skulle barns rättigheter och ställning stärkas, inte minst inom rättsväsendet. Större krav skulle då ställas på beslutsfattare, myndigheter och domstolar när det gäller kompetens om barns behov och rättigheter. Jag och ser fram emot att få ta del av den utredning som ska lämnas till regeringen och som bland annat ska analysera fördelar och nackdelar med att inkorporera i svensk lag. vill jag önska utskottet en trevlig sommar. Framför allt vill jag önska och en riktigt trevlig sommar. Lycka till med era utmaningar! 5 (C): Först skulle jag vilja yrka bifall till förslaget i utskottets betänkande utom till punkt 6. Den är den självklara grunden för allt arbete med barnens rätt. Att stärka barns rättigheter är inget som man bara gör internationellt via konventioner. Det är heller inget som vi bara gör här i , utan en stor del av arbetet bedrivs lokalt och regionalt. Jag skulle säga att det viktigaste för det enskilda barnet är vad som händer lokalt – på skolor, förskolor, socialkontor, fritidsgårdar och barnavårdscentraler. All lagstiftning rörande barn som vi här i hanterar ska givetvis utformas i överensstämmelse med . Det känns lite tråkigt, för tyvärr har stärkandet av barns rättigheter blivit en fråga om lagteknik snarare än en fråga om konkreta förbättringar av svensk lag. Debatten har förenklats till om man är för eller emot att blir svensk lag. Låt oss ta det från början. Svensk tradition är att efter att en internationell konvention har ratificerats, det vill säga godkänts av , översätts den till svensk lag. Man går igenom all relevant lagstiftning för att den ska överensstämma med den aktuella konventionen. Metoden kallas inom juridiken för transformering. Transformering som metod kräver att man successivt och kontinuerligt anpassar nationell lagstiftning och rättstillämpning allteftersom samhällsförhållandena ändras. Inte minst med utgångspunkt i en rad uppmärksammade asylärenden har diskussionen väckts om inte i stället för att transformera borde införliva hela konventionen direkt som lag. Den metoden kallas för inkorporering. I har metoden använts en enda gång tidigare. Då handlade det om för mänskliga rättigheter. Den inkorporerade vi för att skulle kunna bli medlem i EU. Det första steget i att ta ställning till hur ska hanteras juridiskt är givetvis att ta reda på i vilken utsträckning svensk lag överensstämmer med konventionen. En omfattande genomgång genomfördes och blev klar . Sammanfattningsvis kan man säga att utredningen kom fram till att svensk lagstiftning över lag står i god överensstämmelse med rättigheterna i . Man konstaterade också att de svenska reglerna ofta överstiger de minimikrav som ställs i konventionen. Svensk juridik bygger på att stiftar lag som myndigheter och domstolar tolkar. Om är missnöjd med hur domstolarna tolkar lagen kan lagen ändras. Om skulle vara lag och en svensk domstol baserat på konventionstexten skulle döma i ett ärende finns inte möjligheten att korrigera genom lagändring eftersom en konventionstext inte får ändras. Man ska också vara medveten om att är resultatet av en kompromiss mellan många av FN:s medlemsstater, vilket gör att artiklarna medvetet inte alltid är helt klargörande, precis som vi hört från . Oro för en inkorporering av har också lyfts fram av personer som själva var med och skrev . Slutsatsen har för regeringens del blivit att frågan om inkorporering, fortsatt transformering eller både och utreds. Utredningen ska titta på internationella erfarenheter av båda metoderna – vi har hört exempel från och här i debatten – och därefter noga väga för- och nackdelar. Vi i har också en egen lösning. har nämligen fyra portalparagrafer. Det handlar om att inget barn får diskrimineras på grund av härkomst, kön, religion, funktionshinder eller andra liknande skäl. Barnets bästa ska vara vägledande vid allt beslutsfattande och vid alla åtgärder som rör barn och unga. Barn och unga ska tillåtas att utvecklas i sin egen takt och utifrån sina egna förutsättningar. Barn och unga ska ges möjlighet att framföra och få respekt för sina åsikter i frågor som berör dem. Dessa portalparagrafer skulle kunna lyftas in i regeringsformens rättighetskapitel tillsammans med de andra grundläggande fri- och rättigheterna. Resterande delar kan man fortsätta att transformera som . Det skulle kunna vara en gyllene medelväg. Men vi avvaktar utredningen, som får utvisa hur den bästa vägen framåt ser ut. Jag tror att det är klokt att ta det lite försiktigt. Jag tror inte att det är så enkelt som att om bara inkorporerades skulle ett antal uppmärksammade fall med utvisningshotade barn få en annan utgång. Jag är heller inte helt övertygad om att den nackdel som följer av att kan styra lagstiftningen överväger eventuella fördelar. Vi ser dock gärna att alternativen utreds. Det är gott att få mer på fötterna och mer underlag, så att vi i kan fatta ett så klokt beslut som möjligt för att successivt förbättra barnens ställning i det svenska samhället. Vilken juridisk metod som används är underordnat. Det finns inga enkla genvägar, inga alexanderhugg, utan det är ett tålmodigt, kontinuerligt och slitsamt arbete som är den långsiktigt hållbara lösningen. En viktig granskning av hur följer görs av . Där ser man att det finns vissa ändringar som vi skulle behöva göra i svensk lagstiftning. Regeringen har här också gjort mycket, vilket påpekas i rapporten. En av de punkter som oppositionen lyfter fram är att man skulle skriva under det tredje tilläggsprotokollet om en internationell klagomekanism. Vår utgångspunkt i är att beslut ska fattas så nära människor som möjligt. Att enskilda barnrättsärenden då ska behöva tas upp internationellt är att sträcka det lite väl långt. Vi tycker i stället att det är intressant med den möjlighet som själv har lyft fram: att , precis som , skulle kunna företräda barn i särskilt viktiga mål av principiell karaktär. Det handlar om att få fram prejudikat och att kunna driva ärenden vidare när den målsägande själv inte har möjlighet att göra det. När det brister i tillämpningen av en lagstiftning är det viktigt att skärpa tillsynen, vilket har skett. Det är också viktigt att stärka barnets rätt att få sin sak juridiskt prövad genom Barn- och elevombudet och barns rätt att komma till tals vid vårdnadstvister – det finns många exempel. När det handlar om barns rättigheter handlar det också om att minska risken för att barn far illa, och det kräver åtgärder på alla plan. Här har regeringen tillskjutit pengar för att skapa en ökad kunskap bland vuxna i barns närhet om hur man upptäcker tecken på att barn far illa. Här har alla yrkesgrupper sitt ansvar. har till exempel lyft fram tandläkarnas möjligheter att se i munnen och i ansiktet om ett barn varit utsatt för misshandel. Det finns dessutom skrivningar i den nya skollagen som poängterar skolans ansvar för att barn ska få kunskap om sina rättigheter. Skola och socialtjänst i all ära, men de kommer ofta in när föräldrarna har misslyckats. Första steget måste därför vara trygga föräldrar. Det är de som står barnet närmast och de som ska se till att deras barns behov tillgodoses. Det behöver börja redan på barnavårdscentralen. Därför har regeringen tagit initiativ till att utvärdera vilka typer av föräldrastöd som fungerar bäst. Slutligen: Oppositionen tar också upp barnfattigdomen. Barn som lever under knappa förhållanden har svårare att ta del av samhällslivet, svårare att klara sig i skolan och svårare att komma in på arbetsmarknaden. Att lyfta människor ur fattigdom, speciellt barn, är att utjämna resurser och därför en viktig del i och Alliansens politik. Höjt bostadsbidrag, införandet av en särskild fritidspeng för barn vars föräldrar lever på försörjningsstöd, så kallat socialbidrag, undantag för ungdomars inkomster så att de inte ska bli av med pengar när föräldrarna går på försörjningsstöd och så vidare – åtgärderna är många. Vi har genomfört väldigt mycket. Jobbskatteavdraget har också gjort sitt till. har undersökt hur saker och ting har förändrats , hur den ekonomiska situationen ser ut för olika typfamiljer. En ensamstående förälder med två barn och som har bostadsbidrag har mer i disponibel inkomst än 2006. Det är mer än en hel månadslön extra som man har fått tack vare regeringens politik. Det gör verklig skillnad för de barn som lever i fattigdom, för det bästa sättet att komma ur barnfattigdomen är att föräldrarna arbetar eller startar företag. Och den här regeringen och är den bästa garanten för ett företagsklimat i världsklass och fler arbeten även under nästa mandatperiod. Låt mig avsluta med tre viktiga slutsatser för att barns rättigheter ska förstärkas. För det första: Lyssna till barn och ta deras förslag på allvar! Det räcker inte att vi sitter här i och tycker och tänker. Vi måste låta barnen vara med. För det andra: Stöd föräldrar och arbeta förebyggande! För det tredje och slutligen: Samarbeta och samverka så att barns behov inte faller mellan stolarna! Bara för att de inte får rösta och inte har lika stora möjligheter som vi att göra sina röster hörda får inte deras rättigheter falla mellan stolarna. Jag och är övertygade om att det är tre framgångsrecept för att vi ska kunna ge barn en bättre uppväxt och en framtid där alla kommer till sin rätt. 6 (V): Jag vill börja med att yrka bifall till reservation 1 om att göra till svensk lag och till reservation 3 om en handlingsplan mot barnfattigdom. I övrigt yrkar jag bifall till utskottets förslag. Det har varit en ganska livlig diskussion här om ska göras till svensk lag eller inte. Det tror jag beror på frågans politiska tyngd. Vi har barnrättsorganisationerna , och som driver frågan. Och , som efter att ha funderat en hel del och tagit del av erfarenheter från andra länder, säger nu att han är övertygad om att det är det rätta att göra. I har man gjort detta, och de norska erfarenheterna är som sagts goda. Man har sett att barnrättsfrågorna fått större tyngd och genomslag, inte minst i grupper och myndigheter som inte hade så stor uppmärksamhet på detta tidigare. Det har argumenterats länge från och varför de inte tar ställning till denna fråga utan överlåter åt en kommande rödgrön regering att ta detta historiska beslut. De har satt upp en motsättning mellan att vi i anpassar vår lagstiftning och lägger in barns rättigheter i alla olika lagstiftningar och att göra till svensk lag. De menar också att vår lagstiftning skiljer sig från och andra länders. Jag har dock aldrig träffat någon som har sagt att vi ska göra till svensk lag och inte anpassa den svenska lagstiftningen. Den modell vi förespråkar är den norska där man gör både och så att man kan gå längre än och förtydliga. Vi behöver alltså inte hamna i den osäkerhetssituation som talade om när hon sade att det är otydligt och inte finns några förarbeten på delar av . Nej, men vi kan ha en svensk lagstiftning som är tydligare och går längre. Det är fullt möjligt. har längre drivit frågan att göra till svensk lag. I en rödgrön regering är alla överens om att göra det medan nuvarande regering är splittrad. Jag ser fram emot att det efter höstens val kommer att bli en lagstiftning. Det har varit ganska mycket debatt om barnfattigdom. En del politiker säger att det inte finns i välfärdslandet utan att vi måste titta på de allra fattigaste länderna i världen om vi ska tala om det. En del vill inte tala om frågan, men det lär bli svårt eftersom har valt just barnfattigdom till sin valfråga i valrörelsen . Låt mig citera som skriver så här: Barnfattigdom i har sin grund i ojämlika förhållanden. Det kan handla om att vissa barn inte kan vara med på samma fritidsaktiviteter som kompisarna eller att de inte kan få nya glasögon trots att de behöver. Barn påverkas också av föräldrarnas oro för ekonomin och den osäkerhet som det innebär att leva utan marginaler.