prot · H10975 · 2014-02-27 00:00:00 — Omständigheter som inte vägts in ska nu beaktas, och enbart mängden narkotika spelar inte längre samma avgörande roll. Det har fått till följd att den organiserade brottslighetens nyckelpersoner sitter i fängelse och spenderar mer tid på våra gator och torg. Det är en utveckling som vi kristdemokrater ser på med stort allvar och vill komma till rätta med. Om domstolarna mot lagstiftarens vilja etablerar liberalare straffrättsliga regler kan vi inte stillatigande nicka bifall. Om lagstiftningen är otydlig får vi förtydliga den. Enklaste sättet att åstadkomma detta är att höja minimistraffen, vilket en utredare nu har i uppdrag att titta på. Brottskategorierna existerar som sagt inte oberoende av varandra. En liberalare påföljdspraxis på narkotikaområdet riskerar att öka annan typ av brottslighet. Narkotika är försörjningsvägen för de kriminella ungdomsgängen med säte i våra utanförskapsområden. Det är gäng med en omfattande brottsrepertoar som ofta drabbar ungdomar och som sprider otrygghet bland allmänheten. Det visar inte minst de många skjutningarna i där flertalet kopplas till uppgörelser mellan kriminella gäng som huvudsakligen sysslar med narkotikaförsäljning. När vi diskuterar det straffrättsliga området är det inte intressant att bara titta på hur frågorna hanterats och kommer att hanteras av en alliansregering utan att också försöka förutse vad som kommer att hända på detta område om det olyckliga händer att vi får en rödgrön regering efter valet. av de socialdemokratiska ledarna runt om i landet vill, i händelse av maktskifte, att Socialdemokraterna bildar regering tillsammans med . Det visar en presenterad undersökning. Så lär det nog bli om olyckan är framme på valdagen, såvida inte Socialdemokraterna och lyckas bilda en majoritetsregering. Det förefaller dock ganska osannolikt, och det är nog få som på allvar tror det. Vad skulle i så fall lyckas åstadkomma i en förhandling med ? På detta område är vi, fru talman, precis som när det gäller den ekonomiska politiken än så länge utlämnade till spekulationer. Någon tillstymmelse till gemensamt valmanifest kan man inte utläsa ur det betänkande som vi nu behandlar. Låt oss för enkelhetens skull anta att Socialdemokraterna står på sig och inte låter Vänstern avskaffa jobbskatteavdraget, återinföra förmögenhetsskatten, överge överskottsmålet eller dramatiskt höja andra skatter. Vad finns då kvar? Vad finns det för ben att slänga till det i grunden extremistiska man i en sådan situation tvingas ingå samarbete med? Vad kan man göra som inte ytterligare äventyrar statsfinanserna eller raserar tillväxtförutsättningarna för svensk ekonomi? Svaret är naturligtvis frågor som driver som inte är budgetbelastande eller kanske rent av sparar pengar. I denna kategori återfinns utan tvekan de straffrättsliga frågorna. slår i sin budgetmotion fast att det synnerligen liberala systemet med tvåtredjedelsfrigivning bör bli ännu liberalare. Vänstern vill ha halvtidsfrigivning. Och i det betänkande som ligger på kammarens bord finns yrkanden från om att avkriminalisera eget bruk av narkotika, som har tagits upp här tidigare. , den andra av Socialdemokraternas presumtiva koalitionspartner, tar i sin straffrättsliga motion tydligt avstånd från Alliansens inriktning på skärpta straff för bland annat vålds- och sexualbrott. De hävdar att straffrätten i stället ska stå på vetenskaplig grund, vilket de verkar tolka som att straffen i allt väsentligt är för hårda. Det är drogliberalisering och halvtidsfrigivning hos den ena och allmän påföljdsliberalisering hos den andra. Vid ett maktskifte är det här dina kompisar, . Vilka garantier har den svenska valmanskåren för att det inte är just dessa frågor som offras vid ett regeringsskifte? Knarkliberaler och inbitna kåkfarare lär säkerligen nicka bifall, men knappast speciellt många av de andra socialdemokratiska väljarna. Hur kommer den rödgröna agendan på detta område egentligen att se ut? 127 (M): Lagstiftaren brukar vara intresserad av vad som händer i den akademiska debatten, men bara . I betänkandet som vi debatterar här väljer justitieutskottet att avfärda min motion utan närmare motivering – förenklat förfarande. Jag tycker att detta är synd, för här hade utskottet haft en chans att problematisera kring frågan om innehav av tecknad barnpornografi, bland annat mot bakgrund av en nyligen publicerad studie av en av landets mest framstående straffrättsprofessorer. Jag syftar på och hans artikel Barnpornografibrottet och den svenska rättvisan, som kan läsas i festskriften till en juristkollega till som heter . Professor ifrågasätter det rimliga i att kriminalisera innehav av tecknade bilder och att, som lagen nu gör, jämställa fiktiva skildringar av barn med bilder av verkliga barn i sexuella situationer. Och det är precis vad min motion handlar om: att avkriminalisera innehav av teckningar med påhittade barnfigurer. Jag ska ge en kort bakgrund till att jag nu återkommer i den här frågan. Enligt gällande rätt omfattas alltså teckningar med barnpornografiskt innehåll av bestämmelse. När utskottet behandlade den här frågan menade att lagstiftningen är väl avvägd och avslog mitt motionsyrkande med krav på ett tydliggörande. På tapeten den gången var fällande dom mot serieforskaren . Riksåklagaren hade uppmanat att pröva hur bestämmelsen om barnpornografibrott skulle tolkas när det gällde tecknade barn. frikände i det så kallade mangamålet men svarade inte på riksåklagarens fråga. I stället förde domstolen ett resonemang där den vägde in mangatraditionen i och bildernas konstnärliga halt för att landa i konstaterandet att just i det här fallet, när det gällde , skulle den grundlagsgaranterade yttrandefriheten väga tyngre. I praktiken innebär det att HD:s dom har ett väldigt klent prejudikatvärde nästa gång det dyker upp tecknade bilder på barn i pornografiska sammanhang. Och det var precis vad som hände , . publicerade då en recension av en akvarell, The santas, av Tala Madani. Målningen är en fiktion och föreställer delvis nakna tomtegubbar som står kring en spjälsäng och riktar sina könsorgan mot ett skyddslöst men tecknat blöjbarn. Som DN-prenumerant polisanmälde jag då mig själv för att få utrett om jag gjort mig skyldig till kriminaliserat innehav av barnpornografi genom att inneha bilden, behålla den i och dessutom sprida den vidare till många. Straffbestämmelsen om innehav av pornografisk bild av barn innehåller nämligen inget undantag för teckningar och målningar med barnpornografiskt innehåll, utom om man tillverkat bilden själv. Då går man fri om det är för uteslutande eget bruk eller om gärningen, som det heter, med hänsyn till omständigheterna är försvarlig. I mitt fall beslutade alltså åklagaren att inte inleda någon förundersökning med motiveringen att bilden kan antas ha framställts i konstnärligt syfte. Detta begrepp finns över huvud taget inte i lagtexten. Åklagarens motivering kunde möjligen ha varit relevant om det hade gällt att bedöma om det var försvarligt av att publicera bilden. Juridiskt sett är däremot det konstnärliga syftet helt irrelevant för att bedöma mitt straffrättsliga ansvar för innehavet av bilden. Jag uppfattade det som att åklagaren valde att mer lita till sitt sunda förnuft än att ta hänsyn till vad det egentligen står i lagen. Det visar väl i sin tur hur orimligt vidsträckt den nuvarande kriminaliseringen är. Jag och hundratusentals andra DN-läsare riskerade den där lördagen att bryta mot lagen om man hade tolkat den enligt sin ordalydelse. Liknande händelser kommer att inträffa igen, inte minst genom att mangateckningstraditionen har gjort insteg också i den västerländska kulturen. Därför tycker jag att det är ännu mer angeläget nu att lagstiftaren en gång för alla gör klart att tecknade barnfigurer inte omfattas av barnpornografilagen. Särskilt angeläget är det med ett sådant klargörande när det gäller teckningar som har tillkommit helt på fri hand utan att barn över huvud taget har förekommit som modeller. Sist men inte minst är det förstås angeläget att rättsväsendets resurser används till att bekämpa riktig barnpornografi. Den åsikten har också framförts på av barnpornografigruppchef , då med anledning av just mangafallet. Sellström var upprörd över att polisen måste ägna kraft, tid och resurser åt att jaga innehavare av tecknade fantasifigurer när det finns ett överflöd av verkligt elände att ta itu med i stället. Jag tror faktiskt att de flesta håller med mig om att det låter hur tokigt som helst att en teckning av ett fiktivt barn i ett tecknat pornografiskt sammanhang innebär en kränkning av alla livs levande barn. Men det var faktiskt så lagstiftaren resonerade när dagens lagstiftning kom till. När det nu har visat sig att inte har velat eller vågat underkänna denna absurda lagstiftning tycker jag att det vilar ett tungt ansvar på dagens lagstiftare att göra just detta. Det sade jag här i talarstolen , och jag gör det också . Jag håller fast vid det, för i en demokrati och rättsstat måste det vara lika tillåtet att skildra fiktiva barn i tecknad form som det är att skildra fiktiva barn i skrift. Men den självklarheten gäller inte i svensk lagstiftning. Med dessa synpunkter, fru talman, tackar jag för ordet. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) 15 § Förstärkt tillträdesförbud vid idrottsarrangemang betänkande 2013/14:JuU21 Förstärkt tillträdesförbud vid idrottsarrangemang (prop. 2013/14:68) föredrogs. 128 (S): Ordningsstörning i samband med idrottsarrangemang, så kallad huliganism, har varit ett ständigt återkommande problem . Huliganismen drabbar idrotten som sådan, men den drabbar också alla som älskar att gå på olika idrottsevenemang. Vem vill betala för att gå på exempelvis en fotbollsmatch som kanske avbryts ? Och vem vill ta med sina barn på en idrottsfest som urartar i slagsmål och förstörelse? presenterade regeringens nationella samordnare mot idrottsvåld delbetänkandet Mindre våld förpengarna. I delbetänkandet finns en diger lista med förslag för att minska det idrottsrelaterade våldet. har dock i stort sett ingenting hänt förutom att ytterligare en ny samordnare har tillsatts. Det är positivt att regeringen anser att det behövs ytterligare åtgärder för att motverka ordningsstörningar och våld i samband med idrottsarrangemang. Det regeringen nu presenterar är en proposition med förslag till en förlängning av tiden för tillträdesförbudet från ett till . Vi anser att det är långt ifrån tillräckligt. För att tillträdesförbudet ska kunna användas på ett effektivt sätt krävs ett nationellt register. Vi vill dessutom se förslag om maskeringsförbud och inte minst anmälningsplikt. Anmälningsplikt skulle lösa problematiken med tillträdesförbud utanför arenan som annars är ganska besvärlig att lösa. Anmälningsplikt skulle hålla bråkstakarna borta från arenorna och omgivningarna runt omkring. Utskottsmajoriteten anser dock inte att en anmälningsplikt är nödvändig. Jag har svårt att förstå detta. Hur kan man ha något emot att personer som har tillträdesförbud till en idrottsplats även har en anmälningsplikt så att de inte kan ta sig till arenan när det är match? Självklart ska en anmälningsplikt utformas i enlighet med de regler som gäller i fråga om grundlagsfästa rättigheter och de grundläggande friheterna. Jag har själv varit aktiv inom fotbollen i princip hela mitt liv som spelare, tränare, styrelseordförande och inte minst som supporter. Därför känns det oerhört tungt att se det ena fallet efter det andra där fotbollsfester förstörs av huliganer. Jag tycker att det är viktigt att alla riktiga och viktiga supportrar inte blandas ihop med de våldsverkare som enbart förstör för idrotten och inte minst för de föreningar som de sedan påstår sig stödja. Vi anser att en anmälningsplikt för huliganer som har tillträdesförbud till arenan skulle vara ett steg i rätt riktning. En annan oroande tendens som förre samordnaren pekade på är problemen med kriminell infiltration i idrottsklubbarna. Inte heller på detta område finns det något förslag. Vi anser avslutningsvis att det nu är viktigt att regeringen går vidare med de förslag som presenterades av regeringens nationella samordnare mot idrottsvåld. Jag yrkar bifall till reservation 2. 129 (MP): Att människor ska kunna njuta av att se idrottsarrangemang utan att drabbas av våldsverkare eller avbrutna matcher är mycket viktigt. Det är viktigt att se till att några få inte förstör för alla andra supportrar. Men det förslag vi diskuterar nu leder inte framåt. Regeringen föreslår att tillträdesförbud vid idrottsevenemang ska kunna meddelas för en period av upp till åt gången i stället för som . Detta är ett dåligt underbyggt förslag, och anser att förslaget ska avslås. Den nuvarande möjligheten att utan bortre tidsgräns förlänga tillträdesförbud med max i taget är tillräckligt för att tillträdesförbud ska säkerställa skyddsverkan mot framtida ordningsstörningar och förebygga brottslighet. De skäl som regeringen anfört till stöd för förlängning har inte stöd i den utredning som propositionen anges baserad på, SOU 2012:23 Mindre våld för pengarna. Någon närmare utredning som styrker eller ens gör regeringens förslag rimligt ur effektivitetssynpunkt lämnas inte, utan motiveringen stannar vid att samhället bör kunna ingripa med tydliga och kraftfulla åtgärder i syfte att förebygga brottslighet. Det finns ingen utredning som styrker antagandet att en förlängning leder till minskad brottslighet. Jag själv är en stark anhängare av att ha någonting som styrker det som man föreslår. Kammarrätten i , och har samtliga avstyrkt att en förlängning sker. Mot bakgrund av att det saknas skäl till regeringens förslag yrkar jag avslag på propositionen och bifall till reservation 1. 130 (V): Jag kan instämma till fullo med föregående talare om bifall till reservationen och avslag på propositionen. Jag vill ändå nämna några ord om fotbollshuliganism. Det är väldigt allvarligt. tog upp från socialdemokratiskt håll att kriminella infiltrerar idrottsklubbarna. Vi har under en hel del år vetat att många av huliganerna kommer från kriminella nätverk och organisationer. Därför är det väldigt viktigt att man tillsammans med supporterklubbar tar fram förslag till hur man ska förebygga just fotbollshuliganismen. Det är också ett problem bland många ungdomar som kanske ställs utanför stora delar av idrotten och är utanför skolan, och så vidare. Jag skulle vilja se att man jobbar fram någonting mer konstruktivt som är förebyggande. Kammarrätten i , och har samtliga avstyrkt en förlängning, och vi håller med dem. 131 (KD): Det betänkande vi debatterar rör en ödesfråga, skulle jag vilja hävda, för den svenska idrottsrörelsen och dess mest framstående klubbar och anhängare, framför allt i de högsta divisionerna. I förlängningen är det också en ödesfråga för några av våra mest älskade nationalidrotters förmåga att hävda sig internationellt och nå framgångar vid olika typer av internationella mästerskap oavsett om det är landslaget eller enskilda klubbar som deltar. Som framhållits såväl i den proposition som regeringen presenterat som i den utredning som ligger till grund för förslaget är det idrottsrelaterade våldet alltjämt ett stort problem vid landets arenor inte minst i storstäderna. Vi har ett flertal klubbar som dras med upprepade våldsamheter och ordningsstörningar, vilket inverkar menligt på deras möjligheter att ordna välbesökta och idrottsligt sjysta arrangemang såväl för det egna laget och dess anhängare som för motståndarlagen och deras supportrar. Idrottsvåldet har en märklig psykologi. De som säger sig älska sina lag och sin idrott förvandlas i vissa sammanhang till hatmaskiner som sprider våld, skräck och skadegörelse i sin väg, vilket i förlängningen får konsekvenser också för det egna lagets prestationer. Inte sällan vänds då hatet också inåt mot det egna laget och dess företrädare, vilket dess värre vid upprepade tillfällen skapat en ohållbar situation för såväl spelare som ledare. Från Alliansens sida är vi fast beslutna att bekämpa huliganism och slå vakt om att idrottsevenemangen i våra högsta serier får bibehålla sin status som folkfester. Vi ser att det finns skäl att oroas över vad några av oppositionspartiernas förslag skulle innebära för idrottsvåldets utbredning i . Supportrar är en självklar och viktig del av idrotten. De ger själ åt klubbar och föreningar och förstärker upplevelsen för publiken. Men våld och skadegörelse får aldrig tolereras. Huliganism medför stora problem, höga kostnader och skadar idrotten. För idrotten är det en avgörande framtidsfråga. När våldet tar överhanden svarar den trogna publiken inte sällan med att utebli från matcher eller sammanhang där våld kan förekomma. Ledare och spelare ser i värsta fall ingen annan utväg än att lämna klubbarna för att freda sina nära och kära från de våldsverkande supportrarnas terror. Därmed går svensk idrott miste om såväl skickliga ledare som betydande intäkter. Det skadar som idrottsnation. Alliansen har sedan den tillträdde 2006 visat att den tar det idrottsrelaterade våldet på största allvar. Regeringen har under de senaste två mandatperioderna gjort flera insatser och vidtagit åtgärder för att förhindra ordningsstörningar vid idrottsarrangemang. Vi har tillskjutit resurser till polisen, och vi har tagit bort kostnaderna för polisnotorna. Vi har infört lagstiftningen för ordningsstörningar vid idrottsarrangemang, och föreslår vi skärpningar. Vi har tillsatt flera nationella samordnare och haft återkommande möten med företrädare för idrottsföreningar och organisationer för att gemensamt hitta vägar för att stärka den positiva supporterkulturen och motverka den idrottsrelaterade brottsligheten. Genom det förslag vi nu debatterar tas nästa steg i kampen mot idrottsvåldet. Expertisen och idrottsrörelsen är eniga om att den mest verkningsfulla åtgärden mot störande supportrar är att helt utestänga dem från matcher genom så kallat tillträdesförbud. Det kan ske vid våldsverkande, ordningsstörande eller allmänfarliga aktiviteter inne på arenorna, som exempelvis olovlig användning av pyroteknik – något som dess värre är alltför vanligt förekommande. har tillträdesförbud kunnat meddelas . Regeringens nationella samordnare för att motverka idrottsrelaterat våld föreslog att den längsta tiden för tillträdesförbud bör förlängas till eller åtminstone kunna sträcka sig över en hel säsong. Det kan det inte göra om det bara gäller . Regeringen beslutade om en proposition med exakt denna innebörd. Vi har sett i både remissomgångar och i utskottsbehandlingen att det finns en bred majoritet bakom detta förslag, såväl inom idrottsrörelsen och de rättsvårdande myndigheterna som i kammaren här i riksdag. Det som dock återigen förvånar är den stora oenigheten bland de rödgröna partierna när det gäller denna fråga. Det gäller Socialdemokraternas vilja att gå ännu ett steg längre när det gäller att också införa anmälningsplikt för supportrar med tillträdesförbud, men även Vänsterns och motstånd mot att genomföra den skärpning vi nu diskuterar. Jag vill gärna påminna om att regeringens utredare mycket noggrant prövade frågan om en anmälningsplikt, där störande supportrar har skyldighet att infinna sig på en polisstation i samband med match. Utredaren visade att en sådan ordning inte enkelt kan införas i . Den skulle medföra omfattande praktiska problem såväl för enskilda som för polisen. Den skulle också innebära en inskränkning för enskilda som inte står i proportion till vare sig de behov som finns eller de resultat man vill uppnå. Remissutfallet för utredningen visade vidare att det inte finns något stöd för en sådan åtgärd, varken bland rättsinstanser eller inom idrottsrörelsen. Till synes oberörda av förslagets många baksidor fortsätter Socialdemokraterna att driva denna fråga som ett av partiets främsta vapen i kampen mot det idrottsrelaterade våldet. Deras framhärdande i denna fråga står i skarp kontrast mot och , som just varit uppe och meddelat att de vill avslå det förstärkta tillträdesförbudet. Vi i Alliansen menar att detta är både oseriöst och omdömeslöst från de rödgrönas sida. Vi anser att det finns skäl att känna oro för vad en rödgrön politik i praktiken skulle innebära för idrottsrörelsen och skulle gärna vilja ha svar på vad den gemensamma linjen kommer att bli om olyckan är framme och vi får en rödgrön regering efter valet. Kommer och att tvingas med på den socialdemokratiska linjen, som varken idrottsrörelse eller rättsväsen vill ha? Eller blir det i stället Socialdemokraterna som måste göra en eftergift – kanske i syfte att kunna rida spärr mot de mest omdömeslösa delarna av Vänsterns ekonomiska politik – och därmed svika miljontals anhängare och utövare inom svensk idrott? Jag tycker att idrottsrörelsen och alla idrottsälskare har rätt att kräva besked om hur den rödgröna insatsen mot idrottsvåldet kommer att se ut. Vi kristdemokrater kommer, tillsammans med övriga partier i Alliansen, att fortsätta verka för att samhället ska ligga steget före idrottsvåldet och kontinuerligt förbättra möjligheterna att upprätthålla lag och ordning i samband med idrottsarrangemang. Mot denna bakgrund yrkar jag bifall till förslaget i utskottets betänkande och avslag på reservationerna. 132 (MP) replik: Jag tänkte passa på att fråga vad regeringen bygger den här förändringen på. Vilket vetenskapligt stöd finns det för att ett förlängt tillträdesförbud skulle leda till minskad brottslighet? 133 (KD) replik: När det gäller expertis nämnde jag i mitt anförande att det finns en bred enighet om den verkningsfulla åtgärd man kan vidta för att minska det idrottsrelaterade våldet. Det är något expertisen och idrottsrörelsen förordar, och ser vi till att det är något man får bättre möjligheter att använda sig av. En motfråga: Vad finns det för vetenskaplig grund för det befintliga tillträdesförbudet? Ni verkar stödja det, för ni har inte velat ta bort det. Problemet med att bara ha tillträdesförbud är att det bara gäller från det att det meddelas. Om det meddelas i slutet av en säsong, till exempel inom fotbollen, träffas den som får tillträdesförbudet bara av ett fåtal matcher i början av nästa säsong. Därmed blir det mindre verkningsfullt. Det har visat sig att de flesta tillträdesförbud som meddelas är just . Det gör att det inte finns någon proportionalitet i skalan så att vi kan få olika bedömningar beroende på vilken typ av ordningsstörning man har utsatt den enskilda matchen för. Det är dubbla syften: dels att göra det möjligt att avstänga någon en hel säsong, dels att få en större variation i hur långa tillträdesförbud som utdöms. 134 (MP) replik: Anledningen till min fråga är att det inte finns någon riktig utredning som styrker att ett förlängt tillträdesförbud skulle leda till minskad brottslighet. Jag noterade att du nämnde expertisen, , och jag skulle därför vilja ha en lite tydligare beskrivning av vilka expertisen är och på vad de grundar sin bedömning att det skulle leda till minskad brottslighet. Egentligen är det här kanske en lite märklig debatt, för den ordning vi har innebär ju att man kan meddela tillträdesförbud i taget. Det går att förlänga. Varför skulle det krävas att man kan meddela direkt för att få lugnare arenor och bättre idrottsarrangemang? Som du noterade är vi absolut inte emot att man har tillträdesförbud över huvud taget. Det är klart att man måste se till att personer inte förstör för andra och att alla får bra upplevelser av idrotten. Men vad är det som gör att det här skulle vara mer effektivt? Det kan jag inte se några exempel på, och det är därför jag ifrågasätter det. 135 (KD) replik: Det går inte att peka på bara en åtgärd som den ensamt mest effektiva åtgärden för att komma till rätta med idrottsvåldet, eftersom idrottsvåldet i sig är ett komplext frågeområde. Vi vet att insatser på olika håll i samhället kommer att krävas om vi ska knäcka det.