prot · H10994 · 2014-04-02 00:00:00 — Vi tycker att den så kallade godsjakten, där man föder upp fasaner, änder och gäss bara för att människor ska kunna komma dit och betala och sedan skjuta på djuren, är en företeelse som leder till ett helt oproportionerligt lidande för djuren. Vi i är nöjda med vad många jaktlag gör i när de kräver till exempel obligatoriska skjutprov för dem som ingår i ett jaktlag. Det är bra, för då minimerar man risken för skadskjutningar, det vill säga att man inte träffar djuren rätt när man är ute. Vi i tycker att detta borde vara en självklarhet för alla jaktlag i . Det är därför vi vill reglera detta så att det också blir så att obligatoriska skjutprov ska gälla för alla som ska ut och jaga när det är säsong. Därför har vi i en gemensam reservation med – reservation nr 4, som jag härmed yrkar bifall till. Den rör just obligatoriska skjutprov och att plågsamma jaktformer inte ska förekomma. Vi i vill att de som företräder djuren ska kunna vara med och fatta beslut om det som rör just de vilda djuren, exempelvis licensjakt på varg eller fällfångst på lodjur. Därför tycker vi att det borde vara självklart att djurskydds- och djurrättsorganisationer kunde överklaga sådana här beslut så att just de organisationer som företräder djuren är med i processen. Det är få områden, skulle jag vilja säga, som är så illa skötta av den borgerliga regeringen som den svenska jakt- och rovdjurspolitiken. Antingen drar man svåra frågor i långbänk eller så fattar man panikbeslut om jakt på våra fem rovdjur: björnar, vargar, lodjur, järvar och kungsörnar. Vi har en praxis i – och vi har även förbundit oss till internationella konventioner – att dessa arter, precis som andra arter och habitat, självfallet ska skyddas. Människor reser från hela världen för att komma till den svenska naturen och njuta av våra djur och vårt naturliv. har regeringen fattat beslut om hur stora dessa populationer av våra rovdjur får vara. Vi kan ta exemplet vargar. Där har regeringen, uppbackad av , fattat beslut om att det räcker med någonstans mellan 170 och 270 vargindivider i . Det är långt under det antal vargar som finns i , och helt i strid med vad forskningen rekommenderar. Samma sak gäller till exempel regeringens egen rovdjursutredning, som landade på en siffra som var långt över detta spann. därefter utropade regeringen licensjakt på vargar – någonting som sedan, tack och lov, stoppades i domstol. På samma oprofessionella och – skulle jag säga – opportunistiska sätt har regeringen hanterat även de övriga rovdjuren. Man har helt enkelt bara höftat till med siffror, helt i strid med forskarnas rekommendationer, med det uppenbara syftet att öppna för jakt på dessa arter. Jag tycker att detta hanterande är ovärdigt en rättsstat som . Det är också ovärdigt ett land som säger sig vilja värna djur, natur och biologisk mångfald. Vi i tycker att vi måste hitta breda lösningar både för att värna våra rovdjur och för att vi ska kunna få en jaktpolitik som fungerar. Jag beklagar att regeringen inte har eftersökt dessa breda lösningar. Antingen drar man som sagt de svåra frågorna i långbänk eller så fattar man ogrundade beslut som leder till att hotade arter kan jagas i vårt land, helt i strid med svensk praxis och internationell rätt. Kan verkligen inte regeringen bättre? Nej, uppenbarligen inte. Det är dags för en ny regering. 124 (M): Inledningsvis vill jag yrka på att vi ställer oss bakom förslaget i betänkandet i sin helhet och avslag på de reservationer som här har yrkats bifall till. Jag tänker uppehålla mig vid fyra olika områden: viltvårdens betydelse för landet, lite perspektiv på vad som har hänt, inte minst mot bakgrund av det anförande vi hörde från där man kunde få uppfattningen att ingenting har hänt, lite grann om betänkandet som sådant och lite grann om vad som finns runt hörnet och vad det finns för behov av att påverka framöver. Jag börjar med viltvårdens betydelse. Det var någon som sade här tidigare att det finns ett oerhört starkt stöd för den svenska jakten. Jag tror till och med att det var som sade att det är så. Där är vi helt överens, och det ska vi slå vakt om, därför att förankringen är så bred. I stort som smått är detta en oerhört stor tillgång för . Den egentliga och riktiga förvaltningen påstår jag började , vilket inte är så långt ifrån . Då fick i uppdrag av staten att medverka till en förvaltning av de svenska viltstammarna, vilket jag tycker att de har skött på ett bra sätt. Det uppdraget har de, och jag tycker att det ska finnas kvar. Jag påstår också att detta kanske har lett fram till världens bästa frilevande viltstammar – världens bästa frilevande viltstammar. Att det finns viltstammar inom hägn på olika håll i världen vet jag. Jag har besökt dem. Men det här handlar om frilevande viltstammar. Jag tycker att vi ska tacka de viltvårdare som har ägnat mycket energi och kraft åt att skapa detta. Effekten av detta är att vi har fått en biologisk mångfald när det gäller viltförvaltningen som är oerhört positiv. Som en positiv bieffekt av detta har vi dessutom fått ett väldigt bra livsmedel till många svenskar. Det vilda köttet är nog det klimatsmartaste kött man över huvud taget kan äta. Dessutom har de vilda djuren i normalfallet haft en utomordentligt bra levnad. De är fria i naturen, de äter det de vill och största delen av året är de helt i fred. Det här har till och med blivit så uppmärksammat att regeringen har gett ett specifikt uppdrag i Matlandet att utveckla just viltmat som livsmedel, vilket jag hälsar med stor tillfredsställelse. Som också har sagts här tidigare spelar det här en otroligt stor roll för rekreation och inte minst folkhälsa och en viktig social roll, då många åker hem för att delta i inte minst älgjakten, som är den kanske största händelsen på jaktåret för många. Jag övergår till att prata lite grann om perspektiv. Jag kom till . Precis , 2001, hade man fattat ett jaktbeslut. Det följdes av en stark kritik när det gällde rovdjurstillväxten i vårt land. Vi hade ingen utvecklad allians i det läget, men vi fyra partier som var i opposition var tydliga med att regeringen måste tillsätta en utredning. Efter mycket om och men påstår jag att vi lyckades få den dåvarande socialdemokratiska regeringen att tillsätta en jaktutredning, och det var bra. När Alliansen fick möjlighet att regera landet var vi tydliga med att vi ville komma närmare människorna när det gällde besluten om viltförvaltningen. Det var därför vi skapade viltförvaltningsdelegationerna, som håller på att hitta sina former. De är inte fulländade , men de är på väg att hitta sina former. Jag anser att de behöver få betydligt mycket mer beslutanderätt än vad de har , och jag tror att den kommande utredningen kommer att visa att det är i den riktningen som vi ska gå. Vi införde ganska snabbt också § 28 som innebär att man kan få freda sina djur utan att ha ett myndighetsbeslut innan. Det fanns tidigare en § 28 som var omöjlig att tillämpa om man skulle rädda ett djur. Skulle man tillämpa den paragrafen enligt den gamla lagstiftningen och den gamla regeringen med socialdemokratisk färg var djuret dött innan man kunde skrida till verket. Detta har skötts bra och tagits emot väl. Jag tror inte att det finns någon § 28-skjutning hitintills som har varit felaktig. Vi har dessutom infört en ny älgförvaltning, som också håller på att finna sin form. Det är också positivt. Den är inte färdigutvecklad men är på väg. Sedan har vi infört en ny rovdjursförvaltning, som bland annat innebär att vi har gett ökat stöd till ersättning för de skador som rovdjuren ställer till med men också ökat bidrag till stängsel för att minska konflikterna. Allt har pekat rätt när det gäller rovdjursförvaltningen. Trots detta har vi blivit mer eller mindre utsatta för systematiska överklaganden som har satt utomordentligt stora käppar i hjulet. Men trots detta, herr talman, är vi nu på väg, tror jag, att hitta en balans i de här resonemangen så att vi kan ha en förvaltning värd namnet senast nästkommande år. Jag måste också nämna vildsvinen, som mer eller mindre är ett helt nytt vilt och som har vuxit till kolossalt snabbt. Detta har medfört att det har gjorts ett antal förändringar i jaktförordningen när det gäller hur man ska kunna komma åt den här snabba tillväxten. Det finns ingen slutgiltig lösning , men jag vågar säga att det inte finns något vilt i vår fauna som har mer jakttid. Jag påstår att det nu ligger mycket ansvar på markägarna att lösa den här uppgiften. Jag delar uppfattning att man kanske också måste vara beredd att släppa in marklösa jägare för att hjälpa till i den här förvaltningen. Jag ska gå över till att prata lite grann om betänkandet, herr talman. Jag kan konstatera att det egentligen finns en utomordentligt stor samstämmighet i de här frågorna, och det är väldigt positivt, inte minst när det gäller vårt största oppositionsparti, Socialdemokraterna. Därför ter det sig lite märkligt att man har en, tycker jag, ganska onödig reservation där man talar om vildsvinsförvaltningen. Man säger att regeringen inte har gjort tillräckligt, men man har inte ett enda förslag på vad det är som ska göras mer än att uppdatera en förvaltningsplan. Det säger ingenting om vilken inriktning Socialdemokraterna egentligen vill ha, och det är lite förvånande. Jag betecknar den här reservationen som en onödighetsreservation, men varje parti har ju möjlighet att reservera sig för vad man vill. När det gäller en annan reservation här som handlar om djurskyddet, och som både och har varit uppe och talat sig varma för med djuren som utgångspunkt, lät jag kolla upp de uppgifter som man använder i reservationen. Man säger att av älgarna och av björnarna skadskjuts. De uppgifter som jag har fått del av nu är att 2013, alltså den senaste jakten, var andelen skadskjutningar både när det gäller björn och när det gäller älg. är alltså två djur av 100. Det är för mycket, så jag tar inte det i försvar, men jag tycker att det är lite pinsamt att man använder så felaktiga siffror i en reservation. I samma reservation talar man om räv och gås, tror jag att det var. Uppgifterna som anges där är och dessutom inte från . Det är också lite förvånande att den typen av uppgifter används. De uppgifter som har kommit mig till del säger att det är på det viset. Jag ska tala lite grann om framtiden. Det är otroligt viktigt, tror jag, att vi slår vakt om att det ska vara nationella beslut när det gäller jakten. Den är ingenting för EU att ägna sig åt. Jag påstår att det var ett misstag att vi inte gjorde någon form av undantag just när det gäller jaktfrågorna. Var och en kan förstå att de inte skulle beslutas bättre på EU-nivå. Vi kan också se på effekterna av det här att så inte är fallet. Om vi hade haft subsidiaritetsprövning på detta, som vi nu har i många andra frågor, hade det definitivt inte hamnat på EU-nivån. Jag tror att det är viktigt med balans, balans i viltstammarna men också mellan det vilda och det foder som de ska äta så att vi får en väl avvägd balans när det gäller skador på grund av stora viltstammar. Men vi behöver också balans när det gäller människors uppfattning om jakt. Det är nämligen inte framgångsrikt att ha en sådan polarisering som vi har, inte minst i fråga om rovdjurspolitiken. Min förhoppning är att vi kan komma bort från detta. Det är viktigt att vi har en myndighet , och inte som tre med två departement. Det är olyckligt och blir väldigt splittrat. Det blir gränsdragningar och leder till att olika enheter står mot varandra. Den moderata utgångspunkten är tydlig där. Vi tror att det är viktigt att behandla livsmiljön där det vilda finns och det vilda i en och samma hand, för att slippa den här typen av gränsdragningar. Vi tror också att det är viktigt att öka tillgången till viltkött så att vi inte hamnar i situationen att människor som vill ha viltkött inte har den möjligheten. Det gäller inte minst vildsvin. Vi tror att om man kunde underlätta tillgången till vildsvin skulle vi också öka möjligheten för avsättning av det och dessutom kunna reglera stammarna på ett enklare sätt. I fråga om vapenlagstiftningen, som är en del av viltvårdandet och själva jakten, är det otroligt viktigt att vi siktar in oss på att det ska vara svårare att vara illegal vapenägare. Det är där problemen finns. Och det finns många områden för de legala jägarna där vi kan göra lättnader. Avslutningsvis, herr talman, har jag nu varit verksam i . Detta är, vad jag kan överblicka just , min sista debatt i kammaren. Jag vill därför tacka mina kamrater i miljö- och jordbruksutskottet för många intressanta debatter. Jag vill också tacka för ett gott kamratskap och framför allt tacka talmannen för en handfast eftersyn av oss när vi ibland faller ur ramen. Tack ska ni ha! 125 (V) replik: Ja, det är bra att vi kan vara överens om en del saker, och jag. Jag tog i och för sig upp en hel del saker i mitt anförande där vi inte är överens. Men jag tycker att det vore intressant att få svar på några frågor. Det ena är att du, , talade om det allmänna uppdraget, alltså att jägarkåren i har spelat och fortfarande spelar en viktig roll vad gäller viltförvaltning och hur jakten sköts över lag i . Det kan vara på sin plats att man låter dem ta ett stort ansvar. går det inte att komma ifrån att det finns en annan part i det här fallet, och det är djuren. Det är djuren som jagas. Den dimensionen saknar jag i svensk jakt- och viltförvaltning. Det vore viktigt och bra ifall vi gav de svenska djurskydds- och djurrättsorganisationerna talerätt i jakt- och viltvårdsfrågor så att de till exempel kan överklaga beslut om jakt. Besluten kan faktiskt bli bättre när man också involverar kritikerna. Ganska fick Djurens Rätt talerätt vad gäller licensjakt på lodjur i . Tycker att man agerade felaktigt i det fallet när man lyssnade på Djurens Rätt och i alla fall tillfälligt har stoppat den aviserade jakten på lodjur i ? Jag skulle också vilja veta vad du tycker om obligatoriska skjutprov. Många jaktlag har det, men borde vi inte införa det som ett obligatorium? 126 (M) replik: inledde med det allmänna uppdraget, men jag uppfattade inte om det var en fråga eller ett påstående. Jag sade dock i mitt anförande att har uppdraget att ha en övergripande roll i den svenska viltförvaltningen. Det har de skött på ett bra sätt. Om vi inte hade haft hade vi fått bygga upp en motsvarande organisation med statliga medel och haft statligt anställd personal. Denna avvägning tycker jag alltså är ganska bra, och vi har dessutom mer eller mindre ett kontrakt på ett uppdrag, vilket de fullföljer och redovisar till bland annat . När det gäller djurens dimension tror jag att vi skiljer oss ganska mycket åt, jag och . Jag drar nämligen en mycket tydlig gräns mellan människa och djur. Jag anser att människovärdet är överställt djurvärdet. Jag är inte säker på att tycker det. Men jag anser att det är viktigt att göra den distinktionen. Om man inte gör den hamnar man nämligen oerhört lätt på farliga vägar när det gäller de grundläggande värderingarna i mänsklig hantering. I fråga om talerätten kan man väl säga att de senaste överklaganden som jag har sett – det här med har jag dock inte gottat ned mig i – inte har stärkt organisationernas ansvar för att långsiktigt kunna hantera instrumenten på ett klokt sätt om man systematiskt överklagar allting bara för att förhindra och förlänga tiden. 127 (V) replik: Demokrati är ibland komplicerat. är det också lite jobbigt att man måste ta till sig åsikter som står diametralt mot ens egna. Men jag tror att besluten blir mycket bättre ifall vi låter dem som företräder djuren få vara med och tycka till och att man i det här fallet ger djurskydds- och djurrättsorganisationer talerätt i jaktfrågor. Frågan om just är intressant eftersom det kanske blir ett prejudikat och kanske öppnar upp för att djurrätts- och djurskyddsorganisationer får talerätt. Det låter som att motsätter sig det, men då skulle jag vilja ha ett bättre argument mot det, , än att de saboterar genom att de bara överklagar allt. Det är i så fall deras rätt att göra det. Då får man väl se till att ta fram så välgrundade beslutsunderlag att man ser deras överklaganden men ändå kan verkställa beslutet. Jag ställde också en fråga om obligatoriska skjutprov. Många jaktlag har sådana. Det är jättebra. Man har nämligen en ganska hög ribba om man säger att bara ni som verkligen kan pricka rätt med geväret får vara med ute och skjuta. Det är för att man ska minimera risken för skadskjutningar. Vore det då inte bra, , om vi sätter det som norm och har det som ett obligatorium så att alla som ska ut och jaga måste skjuta upp och så att det inte finns någon överhängande risk för skadskjutningar? 128 (M) replik: Vi börjar med skjutproven. Jag kan säga att i de jaktlag där jag har ingått är det krav på att man skjuter. Och när jag hänvisade till att det är 2 procents skadskjutning på älg och björn – man har statistik på det – tycker jag att man har kommit ganska långt på frivillig väg. Att införa ett lagligt krav är kanske overkill. Om vi hade haft höga procent på detta hade det varit mer berättigat, men ser jag inget behov av en lag som föreskriver det. Demokrati är folkstyre. Vi skulle kunna ha en längre utläggning om var demokratin ska finnas. Ska den finnas här hos de folkligt förtroendevalda, eller ska alla utöva demokrati i samtliga frågor där ute? Jag är inte säker på att det är det samhället vi vill ha. Vi är 349 valda ledamöter som representerar nio miljoner människor av just det skälet att det är lite opraktiskt om nio miljoner sitter och voterar i denna kammare. Att då utvidga det i all oändlighet, och man dessutom ska kunna överklaga allt mellan himmel och jord, det tror jag inte på. Då förfaller man som politiker och tror inte på sin egen förmåga. Det är lite grann där som jag tycker att börjar svaja i tanken, att han inte själv vågar ta ansvar utan det är människor där ute som ska styra honom. Om man ger överklagningsmöjlighet till människor utgår jag från att de tar ansvar och gör det på ett klokt sätt, att de inte sätter det i system. Jag tror och hoppas att det inte har skett, men jag får en känsla av att så ibland varit fallet . 129 (FP): Jag vill tacka utskottet för att jag får gästa dem med detta inhopp. Jag lovar att hålla mig någorlunda kort. Vi bedriver alla jakt lite till mans, jakt på ting eller på företeelser. Gemensamt är att vi jagar efter något som vi eftertraktar. Det gör att vi strävar efter att bli bättre i syfte att få det bättre. Det är gemensamt, och det är kraften i jakt. Alla de hundratusentals människor som jagar gör det för att de eftertraktar något. Det kan vara viltköttet på matbordet, fällen framför elden, naturupplevelsen, djurupplevelsen eller hurupplevelsen. Det är därför som jakt bidrar till så mycket gott – utfodring av djur, biologisk mångfald, turism och samhörighetskänsla med naturen. I detta motionsbetänkande hanteras en rad frågor. Många har debatterats tidigare , vilket redan nämnts i debatten. Jag kommer inte att beröra dem alla, men det är glädjande att en och annan riksdagsledamot lyfter upp jaktfrågorna även . Några saker i betänkandet ska jag dock beröra. Först och främst är det glädjande att regeringens satsning Matlandet fortsätter även . Det är bra för jakten, det är bra för besöksnäringen och restaurangnäringen och det är bra för arbetstillfällena. Som vi kan läsa i betänkandet vidtas åtgärder inom ramen för satsningen när det gäller matturism. Bland annat har medel tidigare anvisats för att förbättra förutsättningarna för användandet av vilt som mat. får såväl som projektet medel för att stimulera och underlätta användandet och förädlingen av viltkött, inte minst vildsvinskött. När det gäller vildsvinsförvaltningen och den nationella förvaltningsplanen för vildsvin framgår i betänkandet att planen är avsedd att återkommande revideras, det vill säga efter hand som kunskapen om bland annat vildsvinspopulationen utvecklas liksom förebyggande åtgärder och fångstmetoder. Det är en grundläggande och helt avgörande inställning till förvaltning då förutsättningarna förändras . Regeringen har beslutat att inom ramen för det allmänna uppdraget 2014 i fråga om vildsvinsförvaltning ska arbeta för att stärka samverkan mellan lantbrukare, markägare och jägare. Denna samverkan är av helt avgörande betydelse för att uppnå en framgångsrik vildsvinsförvaltning. Som vi har hört hanteras vissa frågor om vildsvinsförvaltning av . Vi har att se fram emot ytterligare ett delbetänkande och slutbetänkandet från utredningen. Tillgänglighet till jakt för personer med funktionsnedsättning är en viktig fråga, och det är positivt att frågan återkommer. De dispensmöjligheter som finns möjliggör för personer med funktionsnedsättning att bedriva jakt. Det ska bli spännande att följa den nya lagen om tillgänglighet som diskrimineringsgrund när den kommer på plats, och allteftersom den prövas se om den kan kasta nytt ljus på denna fråga. Det är glädjande att regeringen tar jaktens förutsättningar på allvar. En rad frågor bereds i och i utredningen. Vi har därför mycket att se fram emot när det gäller jaktens utveckling i . Med det vill jag yrka bifall till utskottets förslag i betänkandet i dess helhet. 130 (C): Vi debatterar miljö- och jordbruksutskottets betänkande 19 om jakt och viltvård. Det finns 28 motionsyrkanden om jakt och viltvård från allmänna motionstiden . Samtliga motionsyrkanden avstyrks, huvudsakligen med hänvisning till att frågan är under beredning. Vi har den stora som arbetar, vilket flera varit inne på. Det är ett viktigt arbete. Flera har också varit inne på frågan om vildsvin, och som sörmlänning tänkte jag ägna mig åt just det. Det var i som de första vildsvinen, som är grunden till den vildsvinsstam vi har, rymde från hägn. Kan det ha varit sent 70-tal? Därefter har fattat beslut om att vildsvinet är en naturlig del i vår fauna. är vi fortfarande inte skickliga på att förvalta vildsvin. Vildsvin är ett svårjagat vilt. Flera har varit inne på att det är ett eftertraktat vilt, men det är ett slitgöra att jaga vildsvin. Det är svårt att förena nattliga jaktaktiviteter med att vara pigg och vaken och sköta ett jobb. Man ska vara medveten om att vildsvinen är svårjagade. Vi har dem i vår fauna. De kommer att stanna, men vi ska ha respekt för att det inte är alldeles enkelt att hantera dem. Vi har inte samma långa tradition av förvaltning av vildsvin som vi har av annat klövvilt. hanterar bland annat frågan om utfodring av vildsvin. Det är en viktig del. I exempelvis har vi stora gods där markägaren har jaktintresse. Sedan kanske det finns arrendatorer som brukar marken. Jag har varit på stämmor med LRF där folk kanske inte fysiskt råkat i handgemäng men där det funnits motstående intressen. Det är viktigt att förstå att vi behöver ha samarbete mellan olika intressen. Vi har en överenskommelse mellan LRF, jägarorganisationer med flera om riktlinjer för utfodring av vildsvin. tar upp ifall dessa behöver förtydligas och ifall det behövs föreskrifter om utfodringen av vildsvin; jag är öppen för det. Därför ligger frågan i . har även fått i uppdrag att överväga om det finns behov av att utvidga arrendatorers rätt till skyddsjakt på vildsvin. Det är viktigt att överväga. Som jag sade finns det arrendatorer som inte har samma intresse som markägaren. Markägaren, kanske på ett stort gods, har jaktintresse, och sedan finns en bonde som ska försöka bedriva odling som vildsvinen är där och, bildligt talat, drar undan mycket av mattan som odlingen ligger på. har också ett tilläggsuppdrag om möjligheten att göra ett undantag från tillståndsplikten för kameraövervakning. Jag har själv motionerat om det och tycker att möjligheten till åtelkamera borde finnas. Men jag har respekt för att en sådan fråga behöver beredas. Övervägandet gäller huruvida det är integritetskränkande. Man kanske behöver skylta bra i skogen. Vildsvinen kan inte läsa, men folk som vistas i skogen kan läsa skyltarna och undvika att gå vid åtelplatsen.