prot · H20915 · 2014-11-04 00:00:00 — Även om vi kunde se en träff mellan utrikesminister och palestinska förhandlare i finns det inget hopp där. Snarare har det som har hänt talat ett annat språk. Representanter för den jordanska regeringen har uttalat varningar för att det som händer i och runt kan medföra hot mot det fredsavtal som faktiskt finns mellan och . Det finns en folkrättslig grund för erkännandet av . När det gäller detta är tydligt. Det ligger också i linje med den tidigare alliansregeringens beslut att uppgradera representationen för palestinierna här i , och det ligger i linje med alliansregeringens beslut att uppgradera den palestinska representationen i generalförsamlingen. Den tidigare alliansregeringen har också klart och tydligt stöttat tillkomsten av en enhetsregering för det palestinska folket. FN, EU och har markerat rätten till en palestinsk stat, och man har markerat territoriet – gränser, som huvudstad för två stater och markbyten enligt överenskommelser, bland annat. Erkännandet av som stat är i grunden rätt, herr talman, men det är viktigt att det sker noggrant och enligt konstens alla regler utifrån den svenska traditionen. Där har vi från sida kritiserat regeringen. Det är inte det som är föremål för debatten här , men jag vill vara tydlig. Det är viktigt att det finns en bredare strategi för det fortsatta agerandet efter erkännandet, herr talman. Det gäller då inte enbart bistånd. Biståndet är en viktig del, men det finns också andra frågor. En av interpellanterna lyfte till exempel fram frågan om produkter från bosättningar. Där har vi från sida varit tydliga med att det inte kan vara så att ockupationsmakten njuter frukter från ockuperad mark genom att kunna använda det israeliska frihandelsavtalet och de möjligheter det ger att sälja dessa produkter, utan att man som konsument får kunskap om detta enligt vad som är uttalat i . Det är alltså viktigt att man på de områdena är tydlig och har en strategi, precis som när man agerar i frågan om nya bosättningar och annat. Man ska inte bara nöja sig med ett erkännande och ett bistånd och sedan backa. Det är viktigt att det finns en bredare och mer samlad strategi från regeringens sida i den delen. 31 (S): Jag tycker att beslutet att erkänna är glädjande, och jag är faktiskt förvånad över att debatten handlar om att det skulle vara för . Frågan är ju snarare om det inte är . Det finns nämligen väldigt lite kvar av , även om man räknar med gränser. Det finns tidigare fastslagna gränser, , som har kränkts av . Men även om vi alltså utgår års gränser – som är de som gäller enligt FN-resolutionerna – finns det inte mycket kvar, och det blir mindre och mindre . som vi har den här debatten om ett erkännande kommer det nämligen nya beslut om bosättningar, och bosättningarna symboliserar stöld av palestiniernas mark. Det är stöld i strid med FN:s resolutioner och internationell rätt. Tittar man på en karta över hur FN har dragit upp gränserna för i förhållande till och jämför den med hur det ser ut ser man att det bara är minimala skärvor kvar av det land palestinierna en gång hade. Med tanke på detta är det verkligen hög tid att erkänna , alltså medan det finns någonting kvar över huvud taget. Vi kan också se att beslutet har gett många palestinier här i hopp. Många är förtvivlade över situationen i hemlandet, där de har kvar sina släktningar. Det har varit så mycket negativt som har hänt, inte minst bombningarna av och alla oskyldiga människor som har dött där, att man verkligen behöver hopp i den situationen. Vad gäller de formella kriterierna har vi erkänt till exempel Kosovo. Det finns ett territorium, det finns en befolkning och det finns en regering. Jag tycker alltså att det är en märklig diskussion. Jag tycker också att det är konstigt att det är så självklart att erkänna , alltså ockupationsmakten, medan palestinierna ska få vänta och vänta. Man undrar ju vad de ska vänta på – nya bosättningar, så att det inte finns något land kvar? Att vi över huvud taget har diskussionen om bosättarprodukter visar att någonting är väldigt fel. Bosättarprodukterna är tillverkade på palestinsk mark, som är stulen av bosättare i . Marken är stulen, och människor har tvingats lämna sina hem. Den representerar dock även naturtillgångar som enligt internationell rätt tillhör palestinierna. Dessa bosättarprodukter säljs över hela världen, inte minst här i EU. En undersökning 2012 visade att vi i EU köper 15 gånger så mycket från bosättare jämfört med vad vi köper från palestinier, som dessutom har svårt att exportera eftersom har en blockad lagd över sig. Människorna där har alltså svårt att försörja sig, och ett försök att exportera slutade i att man brände upp den båt som skulle användas till export. Vi kan alltså se förhållandena här: fler bosättarprodukter, som egentligen är illegala, kommer hit och köps av oss. Däremot köper vi inte av palestinierna. Det är en självklarhet att vi ska ha en märkning av bosättarprodukter så att man som konsument kan avgöra om man vill köpa dem eller inte. Man måste åtminstone få den informationen. Sedan är det så att större delen av världen har erkänt , och det är fantastiskt att vi nu är föregångare i . Jag hoppas att många fler kommer efter oss. 32 (KD): Utrikesministern talade om att regeringen och har erkänt som stat för fredens skull. Men en fred kan väl inte byggas där den ena parten vill utplåna den andra, herr talman. Hamas, som regerar i och är utpekad som terroristorganisation, har i sina stadgar att utplåna staten . Min fråga är alltså hur fred kan byggas när den ena parten – Hamas – vill utplåna staten . 33 Utrikesminister (S): Jag tackar alla som har kommenterat. Vi kan börja med den sista frågan. Regeringen anser att ett erkännande stärker de moderata demokratiska krafterna i . Regeringen och EU står fast vid att inte tala direkt med Hamas så länge man inte tar avstånd från våld, erkänner existens och respekterar ingångna avtal. Ett erkännande syftar i stället till att stärka enhetsregeringen, Palestinska myndigheten, i dess strävan efter en fungerande statsbildning och demokrati. Det är ju detta det handlar om. Det finns stöd i folkrätten för ett erkännande. Det här är ju ingen strikt doktrin, . Och jag vill inte genera någon med att läsa upp också vad tidigare moderata utrikesministrar har uttalat när det gäller detta med erkännandefrågor. Det är förstås en sammanvägd bedömning av folkrättsliga kriterier, men det är också en politisk fråga. Och precis det medgav också när det gällde Kosovo. Det var långt ifrån någon enighet i EU. Jag var EU-kommissionär och minns hur uppslitande debatten var kring Kosovo, och fortfarande har inte alla EU-medlemsstater erkänt Kosovo. Men Kosovo erkändes som stat trots att man inte hade full kontroll av territoriet, till exempel. träffades en överenskommelse mellan och Hamas om att den palestinska myndigheten ska ta över det fulla ansvaret i , där man inte haft något myndighetsansvar . Regeringen anser därför att den palestinska myndigheten har bättre förutsättningar att påvisa inre kontroll, åtminstone delvis, precis som i tidigare fall. har tidigare erkänt stater som vi redan har nämnt här, både och Kosovo, trots att de saknade faktisk kontroll över delar av sina territorier. Att inte erkänna med hänvisning till ockupationen anses stå i strid med principen om no fruits of aggression, alltså ingen rätt ur en orätt, eftersom hindrar att utöva inre kontroll på både och i . har ingått internationella förpliktelser och kan påvisa sin självständighet utåt. De finns med i , de har observatörsstatus i FN och de har erkänts som statsdugliga. har tidigare erkänts av 134 länder – vi är det 135:e landet – där det tillsammans bor 5,5 miljarder människor, av jordens befolkning. Dit räknas också , och . Det är alltså inte, som somliga försöker göra gällande, bara några före detta kommunistdiktaturer, som vi har hört, utan det är 135 länder. , det är en bra fråga vad det är vi kan hoppas på med ett erkännande. Vad innebär det? Ska vi tro att vi ska kunna bocka av ett antal effekter eller ? Oppositionen skulle säkert vilja ha en sådan checklista, men det finns ingen sådan. Efter vad som har hänt finns det strån att hålla oss fast vid när det gäller hela tanken på en tvåstatslösning, för snart orkar man inte ens höra ordet tvåstatslösning. Hur ska vi förflytta oss i den riktningen? Då har vi att hålla oss till de tecken som vi faktiskt kan se på en organiserad demokratisk utveckling. Det är utifrån det som vi får göra en bedömning. 34 HANS (V): De upprörda borgerliga företrädarna här får ursäkta lite. har ju erkänt , och som sade tidigare avser tydligen inte att riva upp beslutet. Då är den intressanta frågan nu: Hur går vi vidare? Vad är nästa steg i engagemang? Vad kommer man nu att göra från den nya regeringens sida för att vara en kraft för fred och för ett fritt ? Beslutet från den sida föder hopp, men det föder också förväntningar, förväntningar på en regering i som på ett tydligare sätt än tidigare regering ska engagera sig i fredsprocessen. Men jag tror också att det föder en förväntan om att ska vara mycket tydligare med att folkrättsbrott alltid måste få konsekvenser, att folkrättsbrott aldrig kan passera obestraffat. Jag har lyft fram några förslag i min interpellation. Det är inte en slump att jag lyfter fram just dessa förslag, för det är förslag som vi har drivit gemensamt i , , och . Det handlar om märkning av bosättarprodukter. Anledningen till att till exempel Socialdemokraterna har haft en egen kampanj med krav på märkning av bosättarprodukter var att man såg att det inte var möjligt att komma fram inom EU på denna punkt, att behövde gå före, precis som man har gjort i . Samma sak är det när det gäller vapenhandeln. säger utrikesministern att det inte finns något försvarspolitiskt samarbete med . Det är ett besked som jag välkomnar. Det är i så fall ett tydligt skifte i relationer till , för vi vet att den svenska försvarsmakten tidigare haft ett intensivt besöksutbyte med den israeliska försvarsmakten. Vi vet att haft möjlighet att testa vapensystem på svenskt territorium. Det är därför som försvarsattachén i varit så omdiskuterad. Hen har ju inte bara ägnat sig åt säkerhetspolitiska analyser. Jag uppfattar det ändå som att man ska tolka utrikesministerns ord som att inga besöksutbyten pågår mellan armé och den svenska försvarsmakten och att det inte är aktuellt att igen ska få testa några vapensystem på svenskt territorium. Utrikesministern får ursäkta att jag måste kommentera lite av det som sagts från den borgerliga sidan här. När jag lyssnar på flera av de borgerliga representanterna är det inte utan att jag tänker lite på Groucho när han sade: Gillar ni inte mina principer har jag andra. Så är det: Alla principer man hänvisar till i sina argumentationer och inlägg är ju principer som borgerliga regeringar tidigare själva har brutit mot. Man hävdar att för ett erkännande krävs full kontroll av ett territorium. Men vi kan påminna om att den borgerliga regeringen kunde erkänna Kosovo utan att den kosovanska regeringen hade full kontroll över sitt territorium. När vi tittar ut över världen kan vi konstatera att en lång rad regeringar saknar kontroll av sina territorier. Det gäller , , . Är det någonting som och vill dra tillbaka erkännandena av? hävdar att EU borde agera enat. Här kan vi igen påminna om när den borgerliga regeringen erkände Kosovo. Då var EU i högsta grad splittrat. En lång rad EU-länder har tyvärr fortfarande inte erkänt Kosovo. Vi kan också påminna de borgerliga företrädarna om att den borgerliga regeringen röstade nej till palestinskt medlemskap i . Då röstade den stora majoriteten av EU-länderna ja eller avstod. Men det var 14 länder i världen som röstade nej. Det var bland annat , och atollöar i , och så var det . Enighet var uppenbarligen inte så viktigt när utrikesministern hette . och hänvisar till Hamas kränkningar av folkrätten. Men låt mig vara glasklar: Hamas kränkningar förtjänar fördömanden, men ett erkännande av en stat är ett erkännande av en stat, inte en recension av en viss rörelses politik. Annars skulle ju inte ha kunnat erkänna , , eller . Eller är det regimer som vi också ska dra tillbaka våra erkännanden av? Uppenbarligen finns en helt ny syn på erkännandepolitik från sida. 35 HANS (M): Först vill jag vända mig till och gratulera henne till hennes första inlägg från talarstol. Det är bra med duktiga politiska företrädare för vårt gemensamma , och det tror jag att kommer att visa härifrån talarstol. Sedan vill jag vända mig till . När jag lyssnar på brukar jag inte så ofta tänka på Groucho . Jag tänker på en helt annan . Han försökte göra distinktionen mellan ett erkännande och en stat som redan är erkänd. , och andra är ju stater som redan är erkända. Det vi nu har sett och bevittnat är att regeringen själv gör detta erkännande. Då är det intressant att reflektera över detta om man har kontroll över sitt territorium. Det vi har talat om är inte att man har trupp från annat land – ockupation som utrikesministern är inne på – utan det är huruvida regeringen själv har kontroll över sitt lands territorium. Det är den stora frågan. Då är min fråga: Anser utrikesministern att regeringen i har full kontroll över sitt territorium i ? För mig är det viktigt att vi använder oss av EU-familjen. Därför tycker jag att det är sorgligt att man nu har valt att använda det verktyg som vi hade kunnat använda för att påverka och föra resonemang inom EU-familjen. Sedan vill jag upplysa om att jag tycker att både och är bra länder, men de är inte delar av EU-familjen. Det som är problemet med ett erkännande är bara att det går att göra en gång. har regeringen gjort det, och därmed kan vi inte använda det som ett verktyg i koordineringen och frammejslandet av en gemensam position inom EU-familjen. Det är det jag vill beklaga. Från socialdemokratiskt och även från vänsterpartistiskt håll säger man att frågan inte är huruvida det är för tidigt, utan frågan är huruvida det är . Utrikesministern nämner själv att det är drygt 130 länder som har erkänt som stat. Därför är den grundläggande frågeställningen, som utrikesministern själv lyfter fram i sitt svar, ”när så är lämpligt”. Med all respekt vill jag komma tillbaka till hur vi ska kunna utvärdera regeringen så att vi vet att detta var när det var lämpligt. Jag är därför intresserad av de kriterier som utrikesministern själv kan tänka sig. Jag har föreslagit några: Vi kan se att det var lämpligt för att det har blivit hopp, lugn och stabilitet så att antalet terrorattacker från mot har minskat, att antalet döda har minskat eller att antalet övergrepp mot de mänskliga fri- och rättigheterna av palestinier mot palestinier har minskat. Det är några förslag på kriterier som vi kan använda för att kunna utvärdera att regeringen gjorde detta . Regeringen säger sig vara en samförståndsregering. Det är bra, och vi ska på många sätt visa att vi också tar den utsträckta handen. Men åtta anmälda debattörer utöver utrikesministern i denna interpellationsdebatt tyder på att frågan har en laddning och en komplexitet. Min avslutande fråga blir därför: Har regeringen verkligen visat prov på den samförståndsanda som man säger sig vilja ha då regeringen ser att detta föder så många frågor och invändningar som vi har fått prov på här i kammaren? 36 (M): I min interpellation ställer jag frågan om den doktrin som finns i för att erkänna stater. Det är riktigt som utrikesministern säger att det självklart alltid är en del politik i erkännandet av en stat. Det är dock viktigt att säga att det inte är fråga om vad man råkar tycka om en statsbildning eller att det vore allmänt lämpligt, utan vi har de tre viktiga kriterierna. Om vi går tillbaka i historien till de två senaste erkännanden, och Kosovo, hävdar jag att den brist på kontroll av territorier som fanns då inte alls var lika stor som den är i . Det är ett faktum. Även om inte alla EU-länder tyckte exakt samma sak var båda dessa erkännanden en del i ett samordnat EU-agerande. Det var lite olika länder i de två fallen med och Kosovo som valde att gå en annan väg, men det var en del i en process. En av de poänger jag försökt göra är att det är viktigt att vi så långt det är möjligt agerar tillsammans i en gemensam utrikespolitik inom EU. Det hoppas jag att även denna regering tycker är en viktig fråga. I de principer vi har talat om finns ett tungt argument om att det gärna ska finnas en nationell samsyn för ett erkännande. Regeringen äger frågan, men i frågor av större vikt är det bra att eftersträva en nationell samsyn. I detta har regeringen brustit, och det har jag också varit kritisk till tidigare, herr talman. Man samrådde inte med eller informerade oppositionen innan man gick ut med sin avsikt. Man kallade inte heller skyndsamt till sammanträde i utrikesnämnden, som är det formella forumet för att informera om ärenden av större betydelse i utrikespolitiken. Det handlade om att informera om avsikt och skäl, det vill säga hur regeringen kom fram till detta beslut. Jag har som sagt varit kritisk och är fortfarande kritisk till det sätt som beslutet fattats. Jag är också kritisk till de delar som handlar om kriterierna. Det går inte att dra exakta paralleller vare sig till erkännandet av 1992 eller erkännandet av Kosovo. Utrikesministern gav till svar att regeringens bedömning är att kontrollen är fullt tillräcklig. Här gör vi uppenbart helt olika bedömningar. Jag kan dessutom garantera utrikesministern att om man börjar nagga erkännandedoktrinen i kanten kommer det att komma ett pärlband av erkännandefrågor. Det gäller och flera andra områden där det finns krav på att erkänna dem som stater. Det vore intressant att höra hur regeringen avser att agera då. Är det den dagen den sorgen? Eller är det svårare när man har börjat nagga i kanten att hålla emot om man inte har den uppfattningen? 37 (KD): Utrikesminister anser att varit för sent ute med att erkänna som stat. Men låt oss slå fast: Att utropa en stat är ingen genväg förbi komplexa och tuffa förhandlingar. vill att vi ska blicka framåt. Det är klart att vi ska blicka framåt. Just därför ställde jag frågan om hur kommer att förhålla sig till Hamas framöver. En fredsprocess kräver förtroende. måste också känna förtroende för det som ska bli en palestinsk stat. har kallat hem sin ambassadör. För handlar det om den egna nationens existens, och det är en viktigare fråga än symbolutspel. När känner att omvärlden inte ställer krav på till exempel Hamas är det enda man har att förlita sig på den egna förmågan att försvara sig. Vad har utrikesministern att säga om den fortsatta relationen till ? 38 (C): Erkännandet av stater är verkligen ingen lösning på komplexa problem. Där har alldeles rätt. Erkännandet av stater ska följa vissa former. har helt rätt i sitt uttalande. Vikten av att hålla sig till dessa former är entydig. Ett erkännande är unikt och ska prövas noga. Jag har hittat och vill dela med mig av ett svar i från där konstaterar: ”Kravet på territorium innebär inte att territoriet måste vara i detalj fixerat genom en gränsdragning – invaldes i FN 1949 trots att gränserna var omstridda. Kravet på kontroll skall sammanvägas med andra folkrättsliga hänsyn – en rätt till självbestämmande kan sålunda kompensera viss brist på kontroll som är en följd av yttre påverkan.” Jag tycker att det var ett intressant svar att ta fasta på även i detta fall. Det finns ett folk, och det finns ett territorium. Det är tveklöst när det gäller . När det gäller kontroll över territoriet är det en ockupation. Inom det utpekade palestinska området, den palestinska staten, är det givetvis också ett kontrollproblem. Den enhetsregering som finns måste klara det uppdraget. erkänner stater, inte regeringar och organisationer. Det är viktigt att vi är tydliga med det. Regeringar kan skifta, men vi brukar inte skifta vårt erkännande med detta. Det är viktigt att ställa krav på regeringar oavsett färg. Den palestinska och israeliska sidan måste få tydliga krav på sig vad gäller demokrati och den fortsatta utvecklingen. Här hoppas jag att regeringens röst är tydlig. 39 (S): Det finns kritik även på den israeliska sidan. Det finns en fredsrörelse i som är mycket kritisk till ockupationen och de övergrepp som pågår mot palestinierna. , tidigare talman i det israeliska parlamentet , redogjorde för varför han tycker att det var rätt beslut att erkänna . Det finns alltså tunga aktörer även på den israeliska sidan som tycker att det är ett positivt beslut. Det är inte i första hand ett krig, vilket man ofta talar om, utan det är en ockupation. Vi har en ockupationsmakt som förtrycker det palestinska folket, tar mer och mer av deras land och fördriver människor. Det förtrycket kan också liknas vid ett apartheidsystem där man har en uppdelning av människor och där den israeliska befolkningen behandlas på ett sätt och den palestinska befolkningen på ett helt annat sätt. Tyvärr finns det också en diskriminering även bland dem som bor i och inte bara dem som bor i , men värst är det naturligtvis för palestinierna. Med tanke på detta är det uppenbart var huvudansvaret ligger i den så kallade konflikten. Det handlar om en ockupation i strid med FN:s resolutioner. Det handlar inte bara om fördrivning av människor från deras hem. Man hindrar också människor från att ta sig till arbetet, skola och till och med ta sig till sjukhus. De brutala bombningarna är det som väcker mest medial uppmärksamhet. Men det är ett förtryck som pågår . Dessa människor behöver hopp. Det har de nu fått. Arbetet går vidare för ett fritt och en tvåstatslösning. 40 (KD): Tack, utrikesministern! Hur kan ministern vara säker på att de moderata krafterna, som ministern uttrycker sig, ska vara de som kommer att regera i en palestinsk stat ? Min fråga är: Skulle inte ha väntat med att erkänna staten så att innan hade fått garantier för att inte förhandlar med ett land som vill utplåna staten ? Hur kan då freden byggas? 41 (FP): stöder en tvåstatslösning. Vi var för länge sedan första parti i att stödja det. Palestinierna har rätt att leva i en egen stat och i en demokratisk stat precis som alla andra människor på denna jord. Detta har varit en ganska formell diskussion. Var det formellt rätt? Har vi uppfyllt kriterierna och så vidare? Den diskussionen är intressant och relevant. Jag är dock mer intresserad av annat än: Var det för tidigt? Var det sent? Var det formellt rätt, och så vidare? Frågan är: Var det rätt eller fel av ? Gynnar det fredsprocessen eller inte? Jag tycker att det är fel. Det är det inte på formella grunder, men det kan det också vara. Det är fel för fredsprocessen. Precis som utrikesministern säger är det ett politiskt beslut. Det är också en signal. Ni tror att det ger positiva effekter. Jag tror att det också ger en hel del negativa effekter och signaler, bland annat att Hamas är någon form av legitim partner i detta. Man brukar ofta benämna Hamas som bara en terroristorganisation. Det är den naturligtvis. Men det kan vara värt att tänka på: Vad står den för? Är det en terroristorganisation som bara är emot staten ? Nej, den är mot staten , men inte bara. Den har i sina stadgar att staten ska utplånas. Men det räcker inte. Dess vision är densamma som vision. De ska i första steget ha ett stort , en islamistisk stat, men sedan en stat som är större än som sträcker sig utanför detta med samma typ av islamistisk politik som . I dess grundande stadgar står bland annat att läsa: kommer inte förrän muslimerna bekämpar judarna, när juden kommer att gömma sig bakom stenar och träd. Stenarna och träden kommer att säga: O, muslimer, det finns en jude bakom mig. Kom och döda honom. Detta är ur artikel 7 i de stadgar som de skrev när de grundade organisationen. Detta är inte på något sätt representativt för alla muslimer eller islam. Det är representativt för vad Hamas står för. Att då skicka en signal att de på något sätt är en legitim partner i detta är fullständigt fel.