prot · H10964 · 2014-02-04 00:00:00 — Jag återkommer till detta men också till ytterligare effekter av privatiseringarna. 43 FINN (M): I ett samhälle som blir alltmer öppet och demokratiskt försöker man, ju mer hårdnackad socialist man är, försvara de sista bastionerna för att ha ett monopolistiskt samhälle utan alternativ. interpellation handlar just om att försöka identifiera detta område. Av statens, och kommunens budget går en väldigt stor del av resurserna till att upphandla olika tjänster i verksamheter som staten, kommunen och själva anser att de inte bedriver allra mest effektivt. Man öppnar upp för nya alternativ, nya ögon, nya affärsidéer och företag som kan starta, växa och bygga upp en skattebas i . Detta förnekar den hårdnackade socialisten. Men man är lite blind. När det gäller till exempel infrastruktur, kamp mot dålig miljö och klimatrisker, försvar och försvarsmateriel – vad det nu vara månde – har man abdikerat från fördummelsen att detta enbart kan drivas av offentligheten själv utan alternativ med inslag som skapar nya och kreativa lösningar. Så har ju utveckling och tillväxt alltid fungerat i samhällen, vilket alla partier utom och möjligtvis förstår. När det då gäller välfärden accepterar man att det med skattemedel byggs skolor, vårdcentraler, sjukhus och äldreboenden av de mest skiftande slag av privata entreprenörer. Men när det gäller själva innehållet i den verksamhet som ska bedrivas inom dessa väggar duger det inte längre, utan då kommer den socialistiska retoriken fram. Man börjar klaga och beskärma sig över hur illa det kan skötas fastän det, precis som finansministern anger i sitt svar, inte finns några som helst tecken på att det skulle vara några större kvalitetsskillnader vare sig det bedrivs offentligt eller privat. Då ställer interpellanten riktade frågor om att granska effektiviteten enbart där det finns ett vinstuttag, i stället för att granska effektiviteten i den offentligutförda sjukvården, den offentligutförda skolan och den offentligutförda äldreomsorgen. när vi hade ett oerhört litet utbud vid sidan av det offentligdrivna fanns det en mycket begränsad tillsyn, och den tillsynen var ofta förlagd till länsstyrelserna. När det handlar om äldreomsorg vet jag till exempel att en länsstyrelse aldrig någonsin utövade tillsyn över en enda äldreboendeverksamhet inom sitt fögderi. Det är konsekvensen av monopolets härjningar. Då är man sig selv nok. Då behöver det inte granskas, för det drivs ju gubevars utifrån allmänhetens stöd via att få säga sitt med valsedeln . Det här är en förlegad syn, en syn som för oss tillbaka och som inte stämmer med omvärlden. Det försöker nu göra till sin viktigaste och kanske enda valfråga. Det är viktigt att de andra partierna i denna kammare står upp och förklarar att detta är ett oacceptabelt synsätt som kommer att kväsa en väldigt viktig tjänstesektor i vårt land som håller på att utvecklas och som naturligtvis ska utvärderas. Precis som finansministern beskriver går alliansregeringen före med den här typen av utvärdering, till skillnad från vad socialister oftast gör när de själva har monopoliserat verksamheten. Då vill de varken höra, se eller lyssna, för de är ideologiskt förankrade i sin förträfflighet. När samhällen byggs upp på detta sätt vet vi vad det leder till. Det leder bakåt, och det leder till inlåsningar. Vi har en historik där ville förstatliga bankerna. Frågan är om det inte är lika logiskt att göra det som att förstatliga välfärden, som man nu föreslår. 44 (V): svar präglas av det som också i övrigt på många sätt utgör grundvalar för regeringens politik och kommunikationen runt den. Det är dels ett siffertricksande, dels en närmast religiös tro på teoretiska marknadsmekanismer. Det finns en del tal: Det är 40 miljarder mer till välfärden och fler sysselsatta i den kommunfinansierade verksamheten. Men det nogsamt undviker att göra är att låta de siffrorna förhålla sig till ekonomin i dess helhet så att de får något slags mening i fråga om utvecklingen av de specifika behoven inom välfärdssektorn. Där blir siffrorna missvisande om man gör som gör. Sanningen är att det vi har är en välfärdssektor som pressas . Det vet inte minst de som arbetar inom denna sektor. De måste springa fortare, och de är pressade från alla kanter. När säger att det har kommit mer pengar till välfärden nämner han inte att det är en klart lägre tillväxttakt där än i den övriga ekonomin. Han nämner inte att det är färre anställda per invånare på flera viktiga områden. Det är ett stort problem. Till och med om man hade haft en stabil nivå hade man fått problem inom dessa tjänster. När det dessutom går ned blir det ännu större problem. Jo, välfärdstjänsterna är arbetsintensiva till sin natur. Det vet också , tror jag, om han tänker efter lite grann. Det går inte att effektivisera på samma sätt som man kan effektivisera inom bilproduktionen. Man kan inte få samma effekt om man matar en gammal person dubbelt så fort eller om man kör igenom en matematiklektion med dubbelt så hög hastighet. Därför är det så i alla moderna ekonomier att den andel av ekonomin som går till den typen av välfärdstjänster måste öka om man ska upprätthålla en fortsatt anständig nivå och förbättra kvaliteten. Men det är ju bara att titta på egen budget för att se att så inte är fallet. När man i diagram 10:4 tittar på till exempel kommunfinansierad sysselsättning som andel av den totala sysselsättningen ser man att den går rakt ned och förväntas fortsätta gå rakt ned. Vi vet att fastslår att det till och med för att behålla välfärdsnivån på nuvarande nivå krävs att man lägger till åtminstone 80 miljarder i skattehöjningar . Det som har hänt är att de som arbetar inom äldreomsorgen och inom sjukvården har betalat skattesänkningar till de allra rikaste i samhället. Det är verkligheten som inte talar om. Vi vet varför vi har byggt upp en välfärdssektor också i . Det är för att vi vet att den här typen av tjänster skiljer sig från hur kanske har läst sig till i läroböcker att perfekta marknader fungerar. Det är inte så att man kan ha samma överblick över sina så kallade produktval eller leverantörsval inom till exempel äldreomsorgen eller sjukvården som när man väljer äppelsorter på . Framför allt är kostnaderna för att välja fel så oerhört annorlunda. Vi kan inte säga: Attan, skolimperiet du valde stack med pengarna och gick i konkurs. Nästa gång du ska gå på högstadiet kan du väl välja någonting annat. Oj, du valde visst ett uselt demensboende. Du kan välja ett annat nästa gång du har demens. Usch då, välj inte det där sjukhuset som sparade in på kirurgisk kompetens nästa gång du ska operera hjärtat. Det fungerar ju inte så. Därför måste de här tjänsterna fungera enligt en annan logik. Den väg som regeringen har valt leder direkt tillbaka. Det är en civilisatorisk tillbakagång som regeringen leder upp till, och den måste sluta i och med det här valet. 45 (V): Jag undrar hur många av dem som lyssnar på den här debatten som känner igen sig i finansministerns beskrivning av läget i . Enligt finansministern har allt fler fått nya jobb, kommunerna och landstingen har fått mer resurser och välfärden blir bara bättre och bättre. Vi som rör oss ute i verkligheten ser ju att det inte förhåller sig på det viset, och jag tror faktiskt att också finansministern befinner sig i verkligheten. Vi ser att arbetslösheten ökar, att arbetslösheten är högre än då kom till makten . Vi ser hur våra kommunpolitiker brottas med kraftigt ökade utgifter till försörjningsstöd, alltså socialbidrag. Det måste man betala ut eftersom allt fler människor slås ut i samhället. Jag tror att socialbidragen har ökat med , då den borgerliga regeringen tog över. Vi ser hur numera märker ut sig som ett av de länder där klyftorna mellan rik och fattig ökar snabbast. Vi kan också se hur kvaliteten i våra skolor rasar och våra elever får en allt sämre utbildning. Det har framgått av den internationella PISA-undersökningen. Ett av skälen till att det ser ut på det här viset är enligt mig att vi har en regering som ensidigt prioriterar skattesänkningar men bryr sig väldigt lite om hur det ser ut ute i verkligheten – i skolan, i äldreomsorgen, i barnomsorgen och så vidare. Och så har vi Finn från . Jag vet inte var han befinner sig just . Men i sitt tidigare anförande var han en riktigt ärlig moderat, måste jag säga, för han talade ärligt och öppet om att vi behöver nya affärsidéer. Det kan ju låta väldigt spännande. Sådana nya affärsidéer är väl vad riskkapitalisterna har sysslat med under det borgerliga styret. Jag tycker precis som anförde här tidigare: Det går inte att jämföra industriell verksamhet med välfärdsverksamhet. Att lära våra barn att läsa och skriva och att ta hand om våra äldre är inte samma sak som att producera skruvar och muttrar. Men regeringen har släppt in riskkapitalister i välfärden. Samma logik som präglar andra verksamheter ska kunna prägla välfärden, anser regeringen. Jag tycker att det är viktigt att vi funderar lite på vad ett riskkapitalbolag egentligen är. Det som utmärker ett riskkapitalbolag är att man går in i en verksamhet. Man har ofta väldigt stor upplåning. Man har också väldigt stor andel så kallade kickbacks, alltså belöningar till dem som är involverade ifall man snabbt kan höja värdet på verksamheten. ska verksamheten säljas vidare. Det är precis det vi har sett bland våra skolor, inom äldreomsorgen, kort och gott inom välfärden. Det här tycker en moderat som Finn är jättebra. Men jag undrar verkligen vad tycker om den här kortsiktigheten inom välfärden. Jo, det kunde man se ett tag efter den så kallade konkurs. Då var ute i medierna och sade: måste vi ha långsiktighet och uthållighet inom välfärden. Det var inte det som Finn sade här tidigare, . Jag undrar vad det egentligen är som gäller för . 46 (S): Jag får justera ned talarstolen – vänsterpartisterna har blivit lite väl stora. Den här debatten har tydlig anknytning till den debatt jag hade med finansministern om den kommunala sektorns ekonomi och förutsättningar att bedriva välfärdspolitik. var inte särskilt intresserad av att diskutera det, utan han gick till sitt favoritämne och parkerade där. Han utslungade: Socialdemokraterna står för bidrag, bidrag, bidrag! Så har döpt om social rättfärdighet. Försäkring när man är sjuk, försäkring när man är arbetslös, det är bidrag. Att de som behöver det solidariskt erhåller det från det gemensamma, det är tungt för . Men det är lätt för att närma sig sitt gamla älsklings- och favoritområde. Säger man skatt högt får man ta fram luktsalt för att de ska slippa förlamas. Säger man omfattande fördelning är reaktionen likadan. Man har dock valt att försöka ta striden på ett annat sätt. väljer man att lova de många vad bara de få kan erhålla. Man väljer att bryta loss politiken från det gemensamma och säga det privata och valfriheten. Den stora valfriheten är inte att få välja omfattning och inriktning av äldreomsorg, skola och förskola, som ju är det viktigaste för människan. Nej, den stora valfriheten för och regeringen är att släppa in de privata utförarna eller producenterna i verksamheten. Jo, därför att man vet att när man skruvar ned skattetrycket men behoven finns och människor längtar efter mer gemensam verksamhet, då kommer man att säga: Lägg till en krona eller två, så får du en bättre verksamhet. Det åskådliggjordes i går i SVT. Silver Life: Basnyttan är , men du tar upp din egen plånbok och köper dig bättre vård. Det är fjärran från behov, fjärran från krämpor, utan kvaliteten och förmerandet av välfärden ligger i din egen betalningsförmåga. Det här är slutprodukten när det privata vinstintresset möter politikens oförmåga att hålla det på plats. Vill du ha den utvecklingen, ? Tycker du att det är önskvärt? Jag hade ju en lång debatt om JB-gymnasierna med finansministern här i kammaren. Det var innan det blev ett stort medialt intresse. Då raljerade finansministern över min kritik. 1 miljard i konkurs, 100 miljoner i lönegaranti, elever och anställda på gatan – det var oproblematiskt då. Har du ändrat uppfattning, ? Kan du säga att det är fel att riskkapitalbolag plockar russinen ur kakan och sedan går i konkurs när vinsten inte finns till städes? Orkar du det, ? 47 Finansminister (M): I den här debatten är det viktigt att vi börjar med att ställa kyrkan mitt i byn. Vad är det som bygger förtroende bland människor i ett land? Vad är det som gör att man har social sammanhållning? Jo, det är främst två saker: jobb och reallöner. Har man hög arbetslöshet, stort socialt utanförskap och människor utanför arbetsmarknaden slits samhället isär. Klarar man inte av att leverera reallöneökningar upplever människor misstroende och bristande förtroende. Där står ut. Vi har under krisåren levererat 20-procentiga ökningar av människors disponibelinkomst. i har vanliga löntagare upplevt att vi levererar löneökningar i avtalsrörelse efter avtalsrörelse, som tack vare låg inflation har gett real köpkraft, och vi har kunnat förstärka deras ekonomi genom skattelättnader. Detta har skett som andra länder har upplevt stillastående reallöner, stigande utanförskap och urholkad köpkraft med skattehöjningar och nedskärningar. Det är därför förtroendet för politik och politiska institutioner är unikt högt i bland de europeiska länderna. Det borde vi gemensamt vara glada för. Det är ju detta som gör att är ett bra samhälle. Vad är utgångspunkten för den här modellen? Jo, det är att vi har ordning och reda på en ekonomisk politik som skapar stabilitet, ger drivkrafter för tillväxt och klarar välfärden. förstår inte vikten av stabilitet, är inte intresserat av tillväxt och vill bara tala välfärd. Det är inte en fungerande samhällsmodell. Då blir det inte reallöneökningar för alla. Då blir det inte jobb, och då klarar vi inte sammanhållningen. Då får vi motsättningar och splittring, och då drar vi isär samhället. Det är precis det som sker i eller som vi ser i eller . Reallöner, tillväxt och välfärd – det är balansen. Det är det som är nyckeln. Hur ska vi då göra med välfärden? Vi har några principer som varit utgångspunkt. Det ska vara lika för alla, det ska vara skattefinansierat, och det ska vara med bra kvalitet. Det är effektiv omfördelning att skola, äldreomsorg och barnomsorg tillhandahålls lika för alla utan extra kostnader. I har vi ett mått av valfrihet. Riskkapitalbolagen har inte uppkommit under den borgerliga regeringen, och de har inte gått in i välfärden under den borgerliga regeringen. De har funnits där . Jag antar att det var välfärdens pärla, diamant och kärna administrerade politiken i att riskkapitalbolagen fick vara verksamma där, för de fanns ju där. Då var det uppenbarligen helt okej. Och räntesnurrorna – låt oss minnas det – uppkom ju därför att och Socialdemokraterna hade ändrat i regelverket för onoterade aktier. Det var då vi fick i gång snurrorna. Det var som eldade på kvarnen så att snurrorna verkligen gick i gång. Sedan har vi fått stoppa järnrör i hjulen för att försöka bromsa räntesnurrandet. Det är sanningen. Alla som sitter i skatteutskottet vet att det där började under vänsterregeringen för att man gjorde skatteförändringar som ledde fram till det. Sedan har vi då valfrihet i . Är det en stor sak? Mina barn har gått både i kommunalt dagis och i föräldrakooperativ. Mina barn går i skola. Den fungerar utmärkt. Så är det för de allra flesta svenskar – 75, 80, , lite beroende på hur vi tittar, går i offentligt finansierad välfärd i regi eller landstingsregi. Det är väl bra? Om några vill välja något annat är det också bra. Det är detta som den här debatten i grund och botten handlar om. Ska människor själva få välja, eller ska vi begränsa det? Jag tror på ett samhälle där man får välja själv. Jag tror på ett samhälle där man räknar med att den enskilde som förälder, patient eller brukare har en möjlighet att ha inflytande över verksamheten. 48 (V): I har vi 70 000 fler arbetslösa än när tillträdde. Vi har en långtidsarbetslöshet som är högre än den var när tillträdde. har lagt 27 gånger mer på skattesänkningar än på vård, skola och omsorg. och jag har debatterat den här frågan i , och han har alltid försvarat den privatiserade välfärden och dess vinstuttag. , däremot, har varit emot det här systemet, där privata, vinstdrivande bolag har fått etablera sig i välfärden, sedan det infördes. Att försvara rätten att ta ut privata vinster ur välfärden har blivit borgerlighetens . Genom politiska beslut och lagändringar tvingar de fram privatiseringar. De betalar dessutom kommunerna för att privatisera mera – för att få fram nya affärsidéer, kanske Finn skulle ha sagt. Det är affärsidéer som gav 9 miljarder i privata vinster och en äldreomsorg som ger så hög avkastning på eget kapital som bankerna. Ordning och reda kallar det. Vi har nog lite skilda uppfattningar om vad ordning och reda i ekonomin handlar om. Men och regeringen vill inte ta reda på konsekvenserna av sina ideologiskt styrda beslut. sade i en tidigare debatt att riskkapitalbolagens val av investeringsobjekt genom riskkapitalfonder görs för att uppnå bästa möjliga avkastning på det av investerarna satsade kapitalet. Då blir det ganska klart att kvalitet inte precis står i centrum och därmed också förståeligt varför inte vill veta effekterna av sina politiska beslut. Ett flertal rapporter visar dessutom att privatiseringarna inte har lett till vare sig bättre kvalitet eller effektiviseringar. De visar i stället att bemanningen är lägre, att visstidsanställningar och deltider är fler och att utbildningsnivån är lägre i den privat drivna välfärden. Det vill säga att alla de faktorer som enligt forskningen är centrala för kvaliteten i välfärden alltså är lägre eller sämre i den privatiserade välfärden. argumenterade högern ofta just utifrån att det var effektivt och lönsamt och att kvaliteten blev bättre när man privatiserade. När det i sin tur visade sig inte stämma började man byta argumentation och talade mer om mångfald och valfrihet. Men man talar aldrig om att valfriheten består i att välja mellan olika aktiebolag, vilket det egentligen handlar om. Jag har faktiskt under alla mina praktikdagar eller studiebesök i äldreomsorgen aldrig mött en äldre som uttryckt önskemål om att få välja mellan olika privata bolag. Däremot vill de kunna påverka innehållet i insatserna, att personalen ska ha mer tid, och de vill ha egna fria timmar att helt bestämma över vad de vill göra, vilket också är politik och förslag. har slagit fast att en stor majoritet av de äldre som tillfrågas om kvaliteten i äldreomsorgen inte kan svara på de enkäterna, för de är för svåra. Ändå menar de borgerliga att de ska välja mellan hundratals olika aktiebolag som alla lovar guld och gröna skogar. Och det är inte lätt att välja. Enbart på fanns det 100 privata bolag att välja mellan. Året efter hade 30 bolag försvunnit och 50 nya tillkommit. Det var nästan 20 fler än året innan. De äldre utsätts alltså för en hel experimentverkstad. Det andra argumentet som högern brukar lyfta fram är att om man inte är nöjd är det bara att byta skola eller äldreboende. Det visar tydligt på de värderingar högern har, hur man ser på människan. Det är liksom bara att rycka upp sin dotter ur skolan eller ta mormor från boendet, ungefär som det vore vilken vara som helst och inte en människa som finns i ett socialt sammanhang och som dessutom har farit illa. Vi hör liksom ihop, vi människor, och det har stor betydelse när vi formar välfärden. Ska man plocka stora vinster ur välfärden blir det annat som styr än behoven och demokratin. Det blir helt enkelt vinstintresset. 49 (V): Vi har frågat vad finansministern tänker och tror om att det finns risköverföringsbolag, som jag skulle vilja kalla det, inom välfärden. Det är alltså bolag som överför risk till det allmänna och till brukarna. Vad anser han om det resultat som har blivit? Som svar får vi att har en god ekonomisk-politisk historia. Ja, vi kan vara eniga om att det är bra att har haft ganska litet inflytande , men det är inte ett svar på frågan. Det är inte heller ett svar på frågan att säga att står ut. Ja, det är riktigt att står ut. är till exempel det land där inkomstskillnaderna har ökat snabbast inom . Det är en annan bild än den som finansministern ger. Men kärnfrågan är fortfarande kvar. Kan vi höra en rimlig argumentation från högern, från finansministern, så att man förstår att det finns skillnader mellan välfärdstjänster och andra typer av varor och tjänster som erbjuds på en marknad? Det är en annorlunda karaktär. Det är olika risker och problem förknippade med det som han kallar för valfrihet, som de facto blir kvalitetsförsämringar för brukarna eller, som har varit vanligare , för personalen. Är det, när personalen pressas för att det fattas pengar som i stället har gått till skattesänkningar till de rika, någonting som är värt att kommentera, diskutera, kritisera och reflektera över från regeringens sida? Det svar vi har fått höra från finansministern tyder inte på att det pågår någon sådan typ av tankeverksamhet inom regeringen, och det är trist. Vi vet att det är färre anställda per brukare inom äldreomsorgen, till exempel, när den är riskkapitaldriven. Är det ett problem eller inte? Det vill inte finansministern gå in på trots att det explicit frågas av . Det är det jag får med mig av debatten . 50 (V): Till : Min son går på föräldrakooperativ, och min dotter går i skola. Jag har inget problem med det, tvärtom. Vi trivs bra med det. Men den här frågan handlar inte om huruvida vi ska ha föräldrakooperativ som kompletterar den kommunala verksamheten, utan frågan handlar om ifall vi ska ha företag som ska kunna gå in och plocka ut vinster och sedan inte återinvestera vinsterna. Den här frågan handlar om ifall man ska kunna ha som hela sin affärsidé att göra kortsiktiga vinster. Man blåser upp värdet på ett företag genom att ta stora lån. Sedan säljer man det snabbt vidare. Det är ett kortsiktigt ägande. Kort och gott: Frågan handlar om huruvida vi ska ha riskkapitalister inom välfärden. Det, , skulle jag vilja att du svarar på. Varför är det här viktigt? Jo, vi ser att nio av de tio största bolagen inom välfärden är riskkapitalister. Det är inte bara ett problem med de riskkapitalistiska bolagen i sig, utan det handlar också om att hela deras filosofi och hela deras anda sprider sig över hela välfärden. Kortsiktigheten påverkar även den kommunala och den landstingsdrivna verksamheten. Om vi har vissa aktörer som kan göra snabba vinster pressar de andra att agera likadant. Det tror jag faktiskt är ett av skälen till att vi ser hur rasar inom skolområdet i PISA-undersökningen. Vad gör då regeringen? Självklart tillsätter man återigen en utredning. Och vill att våra kommuner noggrannare ska kontrollera de här bolagen. Det tycker jag är ett konkret exempel på att privatiseringen och avregleringen av välfärden leder till en byråkratisering. Man måste bygga upp en kontrollapparat för att se till att det fungerar. Varför kan vi i alla fall inte låta kommunerna välja själva, ? För det är väl så att vill att kommunerna ska tvingas att privatisera genom LOV? Eller är det inte så? Svara gärna på det. 51 (S): Jag noterade att finansministern talade i fyra minuter utan att en gång nämna bidrag. Det måste vara nära nog ett rekord. Till er som råkar vara sjuka eller arbetslösa vill jag säga: Det är inte ert fel. Jag vill ha ett samhälle där vi tar ett gemensamt ansvar. kan jag eller någon annan vara sjuk eller arbetslös. Då är inte jag någon bidragstagare som snyltar. Jag är en del av ett samhälle och en gemenskap där vi visar solidaritet och ställer upp för varandra. Det handlar också den här debatten om, den om kommuner, om riskkapital och om hur välfärden ska organiseras. Jag interpellerade fyra statsråd, däribland , kring just denna frågeställning. hade dess värre inte möjlighet att närvara. Alla interpellationer överläts till , statsrådet som brukar skälla på bankerna, men alla vet att han aldrig kommer att bitas.