prot · H10981 · 2014-03-11 00:00:00 — Jag ägnade hela mitt förra inlägg åt att förklara hur det i stället hade kunnat se ut om man följt det förslag som hade legitimitet i sektorn. Jag vill avslutningsvis blicka framåt. Vi hade precis som sade på besök i utskottet . Självklart är de lojala med departementet. Det vore annars märkligt om en myndighetschef inte vore det och ändå stannade kvar. Även de redovisade ett antal punkter till förbättringar i det nuvarande systemet. Är det vad utbildningsministern menar när han när han säger att det pågår en process? Jag är också väldigt intresserad av: Vilka övriga håll hämtar utbildningsministern intryck från? Vad tar du i övrigt intryck av när det gäller utveckling av systemet? Det vore väldigt tråkigt och sorgligt om ett bristfälligt system lägger sordin på all den kompetens, kreativitet och potential som finns ute på våra fina lärosäten och bland alla studenter. Än finns det möjlighet att rätta till det som inte är bra med systemet. Var hämtar du inspiration till förbättringarna? 12 Utbildningsminister (FP): Det är en viktig fråga som ställer på slutet. Vilka ska vara med och utforma detta? Sanningen är att sektorn, om vi kallar den för det, det vill säga universitet och högskolor, är väldigt splittrad. Det är inte bara att säga: ska vi lyssna på sektorn. Den kommer att säga helt olika saker. Flera högskolor gillar skarpt även detaljerna i det nya systemet. Andra är kritiska. Man måste försöka värdera det. kan vad de tycker om systemet sammanfalla med om de själva har fått höga betyg eller låga betyg. Jag menar att när vi nu utvecklar det nya systemet – inte avskaffar det eller byter spår – ska det ske i mycket nära dialog med utvärderingsorganisationen men också i mycket nära dialog med lärosäten. De har en organisation som heter SUHF, , där de har en särskild arbetsgrupp som jobbar med dessa frågor på alla rektorers vägnar. Det gäller också övriga. Det finns olika organisationer för facken och studenterna som alla bör vara med och ha synpunkter. Det betyder inte att alla ska få veto. Alla kvalitetsutvärderingssystem har alltid utarbetats i brett samförstånd. Det betyder inte att alla är överens. Eftersom det finns olika uppfattningar kommer några alltid att vara väldigt kritiska. finns det en offentlig polemik mellan nuvarande och före detta universitetskanslern, och då blir det väldigt dramatiserat. Jag tycker inte att det är så dramatiskt. Det finns alltid olika uppfattningar om exakt vad det är man ska utvärdera. Det nya systemet är på rätt väg. Vi ska vidareutveckla det på ett antal punkter. Jag vet inte exakt vad kanslern sade i utskottet, men jag har hört vad han säger i andra sammanhang. Jag har ungefär samma inriktning. Det är de punkterna som bör utvecklas vidare med det nya systemet. Svenska högskolor och universitet har mycket gott anseende utomlands. Vi gör detta för att vi vill lyfta kvaliteten i svenska högskolor och universitet ännu mer för framtiden. Det system vi har är rätt väg att gå. Vi ska utvärdera resultat och inte processer. När vi har sagt att vi ska utvärdera resultat är jag väldigt öppen och lyhörd för att utveckla systemet för hur man utvärderar resultat . Överläggningen var härmed avslutad. 7 § Svar på interpellationerna 2013/14:298, 299 och 324 om våldtäkter och rehabiliteringsprocesser 13 (): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att fler våldtäktsanmälningar ska leda till åtal och för att öka förtroendet för rättsväsendet. har frågat om jag anser att det är ett problem att så få våldtäktsoffer får upprättelse, vilka åtgärder jag tänker vidta mot bakgrund av ökningen av friande domar i våldtäktsmål och hur jag ställer mig till förslaget att tillsätta en för att granska orsakerna till den låga åtalsfrekvensen och de få fällande domarna i sexualbrottmål. har frågat vilka åtgärder jag avser att vidta för att brottsoffer vid våldtäkt ska få en mer rättssäker behandling vid polisförhör och för att förbättra rehabiliteringen efter ett våldtäktstrauma så att den våldtagna personen kan komma tillbaka till ett vanligt liv igen. Jag har valt att besvara interpellationerna i ett sammanhang. Vi har ett väl fungerande rättsväsen som uppfyller högt ställda krav på verksamheten. Förtroendet för rättsväsendet är också gott. Men förtroende måste ständigt vårdas och förtjänas. De som kommer i kontakt med rättsväsendets myndigheter ska bemötas med respekt och professionalism. Regeringen har gjort betydande satsningar för att utveckla polis, åklagares och domares bemötande av sexualbrottsoffer, vilket är viktigt. Vi vet att sexuella övergrepp och våld i nära relationer är så kränkande och svårt att många inte anmäler eller orkar fullfölja en rättsprocess. Till en del kan ökningen av antalet anmälningar ses som ett positivt resultat av de ansträngningar som gjorts och görs inom rättsväsendet för att förbättra bemötandet och stödet till brottsoffer. I sexualbrottmål finns det ofta särskilda bevissvårigheter där målsägandens uppgifter står mot den misstänktes. För att kunna väcka åtal för sexualbrott måste åklagaren på goda grunder kunna förvänta sig en fällande dom. För en fällande dom krävs det i regel att målsägandens uppgifter stöds av en annan utredning i målet. Det innebär att det måste ställas höga krav på polis och åklagare vid genomförandet av sexualbrottsutredningar. Att kvaliteten i det brottsutredande arbetet stärks ytterligare är betydelsefullt, både för brottsoffrens rätt till rättvisa och upprättelse och för att allmänhetens tilltro till rättsväsendets förmåga att kunna klara upp allvarliga och integritetskränkande brott som våldtäkt och andra sexualbrott ska kunna bestå. Myndigheterna bedriver kontinuerligt ett arbete för att förbättra utredningarna, bland annat genom utbildning, satsningar på specialistkompetens och metodutveckling. Så sent som vidgades våldtäktsbegreppet. Det är för tidigt att säga i vilken utsträckning denna skärpning av lagstiftningen svarar mot ambitioner. Likväl finns anledning att ta reda på vilka ytterligare åtgärder som kan vidtas för att säkerställa att regelverket svarar mot kraven på skydd mot övergrepp. Det finns skäl att bland annat analysera frågan om att införa ett så kallat oaktsamt våldtäktsbrott. Det skulle ytterligare kunna stärka skyddet för våldtäktsoffer. Regeringen har för avsikt att se över våldtäktsbrottet på nytt genom att tillsätta en ny utredning. I uppdraget ska det också ingå att undersöka hur anmälningar om våldtäkt hanteras och utreds inom rättsväsendet och var det finns möjligheter till förbättringar. För den som har blivit utsatt för våldtäkt eller andra grova brott är det viktigt att också erbjudas medicinskt och psykosocialt stöd. Hälso- och sjukvården spelar en central roll i omhändertagandet av människor som har utsatts för sexualbrott. Nationellt centrum för kvinnofrid vid har på regeringens uppdrag tagit fram ett nationellt handlingsprogram för hälso- och sjukvårdens omhändertagande av offer för sexuella övergrepp. Handlingsprogrammet syftar till att förbättra vården och omhändertagandet av offer för sexuella övergrepp inom hälso- och sjukvården i hela landet. Det bidrar i sin tur också till att rättsväsendet förses med bättre bevismaterial i utredningarna av sexualbrott. 14 (S): Tack, , för svaret! anmäldes 6 320 våldtäkter. Vi vet att det finns ett stort mörkertal i fråga om anmälda våldtäkter och sexuellt våld och utnyttjande. Av de anmälda våldtäktsbrotten blev 1 390 personuppklarade brott, vilket motsvarar av de anmälda brotten. Det innebär inte att 1 390 personer har dömts för brott utan att våldtäktsbrotten har fått ett polisiärt klarläggande och att en person har bundits till brottet genom att åtal har väckts. 171 av dem har lett till fällande dom, enligt Brårapporten . Av 6 320 anmälda brott, trots ett stort mörkertal, blev det bara 171 fällande domar. Något är fel, och det är kvinnor, unga tjejer och till och med barn som drabbas. Det är klart att det måste bero på något – prioriteringar, kunskaper, attityder eller värderingar. Enligt , som vi kallar för Brå, är det stora skillnader i vårt land när det gäller om en våldtäktsanmälan leder till åtal. Det är så stora skillnader som i vissa län och i andra län, för perioden –2012. Vi får inte glömma bort dessa kvinnor, unga tjejer och barn. Det är hemska brott som de har utsatts för. Vi socialdemokrater har tagit ett initiativ till att regeringen bör tillsätta en parlamentarisk kommitté, som vi har röstat om här i , som ska granska varför få våldtäktsanmälningar leder till åtal och fällande domar och återkomma med förslag på åtgärder. Jag hoppas att regeringen gör det och att det görs . De som redan är drabbade kan nämligen inte vänta, och därför är det viktigt att vi lyfter upp frågan. Jag läste om en kvinna som hade blivit utsatt för en våldtäkt. Det fanns dokumentation i ord och bild. Hon var sönderslagen; nästan halva örat var avbitet. Hon hade fått skador både analt och vaginalt. Trots det hade åklagaren varken förhört vittne eller begärt utdrag ur journaler från sjukhuset. Trots att det fanns dokumentation och vittnen lade man ned ärendet. Det svar hon fick när hon kontaktade åklagaren var: Det finns många kvinnor som tänder på våldsamt sex. Man undrar vilken referensram åklagaren har för att använda det som en ursäkt för att lägga ned ärendet. Hur vanligt är det att unga flickor eller barn tycker om våldsamt sex? Är det så vanligt att man kan ta det som en norm för att det inte behövs utredas om det är våldtäkt? Vet ministern det? Jag har all respekt för rättsväsendet, men jag har full förståelse för att den kvinnan förlorade tron på rättsväsendet. Och hon är tyvärr inte ensam. Många vittnar om liknande fall. Vad kommer ministern att göra för att fler våldtäktsbrott ska leda till åtal? Det är viktigt med såväl kunskap som bemötande och förståelse för dessa drabbade människor. 15 (S): Det som är mest skrämmande i frågan är det stora mörkertalet. Bara var femte våldtäkt anmäls, och bland dem som anmäls leder bara en bråkdel till fällande dom. Det är över huvud taget få som leder åtal. Om man ska komma åt detta stora mörkertal, alla som har blivit utsatta men som inte vågar anmäla eftersom de är rädda för att inte bli trodda eller för att det helt enkelt inte är lönt, måste man se till att rättssäkerheten för våldtäktsoffer ökar. Det viktigaste i sammanhanget är egentligen offrets upprättelse. Självklart ska vi fälla de som har våldtagit, men vi måste ha respekten för våldtäktsoffret i fokus. Det är många som upplever rättsprocessen som en andra våldtäkt. Man blir våldtagen om igen. Det handlar om intima fysiska undersökningar, och man får berätta allt som har hänt – intima detaljer. Det värsta av allt är att många upplever att de inte blir trodda; det är kränkande frågor. Därför är det viktigt att respekten för offret måste vara i fokus, från att man anmäler fram till att det blir en dom, friande eller fällande. Brister har faktiskt konstaterats. När det gäller förundersökningar har man kartlagt hur det ser ut, och det förekommer tyvärr problem på området. Det har riktats kritik mot att man inte alltid säkrar bevis när det gäller just våldtäktsoffer. Man kollar inte alltid skador på kroppen. Det måste man göra direkt för att det ska hålla i rätten . Våldtäktsoffer får inte heller alltid målsägandebiträden. Ett målsägandebiträde är ett stort stöd för ett våldtäktsoffer, för att orka ta sig genom processen. Men det blir även en hjälp för åklagaren så att det kan leda till fällande dom . Det är extremt många friande domar. var av de fall som gick upp i rätten friande domar. är vi uppe i friande domar. Det har alltså blivit mycket värre. En del av detta beror på att domar från har tolkats av tingsrätter och hovrätter som att det krävs stödbevisning. Här måste man slå fast att rättsväsendet har fri rätt att värdera bevisen. Det hör också till saken att dåliga och bristande förundersökningar bidrar till friande domar. I de fallen kan man inte klandra domstolarna, alltså tingsrätt och hovrätt, eftersom det då handlar om att man helt enkelt inte har skött insamlingen av bevis eller förhör av vittnen. Man har inte gett en heltäckande bild för rätten att ta ställning till. Det är väldigt allvarligt, och det blir ett dubbelt övergrepp på offren där en slarvig rättsprocess leder till en friande dom. Det kan alltså bli så att det blir en fällande dom i tingsrätten men en friande dom i hovrätten. Det är väldigt allvarligt. Man måste faktiskt också kunna rikta kritik mot hur tingsrätter och hovrätter dömer. Det finns en rad uppseendeväckande mål där det finns bevis, offret har gjort motstånd och det finns en bra grund för åtalet, men ändå blir det friande dom. Det ska inte vara omöjligt att fälla någon för våldtäkt. Det är inte bra för rättssäkerheten. 16 (S): Det är 6 320 personer som har anmält våldtäkt. Det blev 171 fällande domar. Detta talar väl sitt tydliga språk? Jag kan inte låta bli att känna en del tvivel inför det svar som justitieministern har gett här. Vi har ett väl fungerande rättsväsen som uppfyller högt ställda krav på verksamheten. Förtroendet för rättsväsendet är också gott. Jag är faktiskt inte övertygad om att alla de kvinnor som utsatts – inte bara dessa 6 320 utan låt oss multiplicera den siffran med 25, så går vi bakåt i tiden – känner att vi har ett rättssäkert system. Om detta borde vi vara överens. Vi måste få till en bättre lag. Eller rättare sagt är det kanske inte lagen det är fel på utan tillämpningen och framför allt bemötandet i hela kedjan. Detta kommer ministern in lite grann på i svaret. Det är förhoppningsvis bra att lagen har skärpts ytterligare. Det vet vi inte riktigt , men vi får se tiden an. Men justitieministern vet, precis som vi som är interpellanter, att vi – i modern tid, om man får uttrycka det så – har skärpt lagen. Trots detta ser vi att det är alldeles för många friande domar när det finns uppenbara bevis. Då tål det att funderas på hur rättssäkert läget egentligen är och för vem. Detta är den ena delen av frågan. Den andra delen är det som ministern hänvisar till utifrån för kvinnofrid och arbetet för att hälso- och sjukvården i hela landet ska ha ett bra arbetssätt i bemötandet när det kommer in ett våldtäktsoffer till sjukvården. Det är bra att vi gör framsteg där, för det behövs. Det har blivit bättre, men det finns mycket kvar att göra. Något som är väldigt speciellt är detta med hur man mår, speciellt efter själva våldtäkten. Man har gått igenom ett trauma. När vi hör ordet trauma tänker vi kanske på . I sådana fall kan vi tala om ett trauma. Jag tror att många av oss har mött personer som varit med om en bilolycka. En sådan olycka kan vara ett trauma. Man kanske inte ens kommer ihåg riktigt vad som hände – man minns bara det som skedde precis före själva ögonblicket. När man har varit med om en bilolycka är det helt okej att inte minnas, men när man har varit med om en våldtäkt, som är en lika traumatisk upplevelse, är det inte okej att ha dåliga minnesbilder. Tvärtom lägger man skulden på offret om hon inte minns allt i minsta detalj. Just därför finns det all anledning att titta på hur man kan jobba inom polisen och få bättre kompetens med psykologer och terapeuter. 17 (): I grunden är vi väldigt överens om problematiken här. Låt mig börja med att säga en sak: Vi har dess bättre få överfallsvåldtäkter. Men ur utredningshänseende och när det gäller lagföring är detta ett bekymmer. De flesta våldtäkter som anmäls har skett i en nära relation. Det vill säga att det inte räcker med ett dna-prov för att fastställa vem gärningsmannen är, utan man måste kunna bevisa att det var en våldtäkt och inget annat. Det är naturligtvis viktigt att vi förmår att effektivt utreda brott och ställa gärningsmän inför rätta, men det ligger en svårighet att i en rättsstat faktiskt klara de höga beviskraven. Det ska vara ställt utom rimligt tvivel att någon är skyldig för att kunna fällas för ett brott. Här är det två personer som har varit i ett rum, och ord står mot ord. Det ställer rättsväsendet inför stora bekymmer. För att väcka åtal ska dessutom åklagaren ha grund att tro att det går att åstadkomma en fällande dom. Det är en hög ribba för att driva ärenden framåt. Sedan har vi bevissvårigheterna. tog upp det trauma som många upplever. Det är inte ovanligt att man väntar med att anmäla övergreppet. Många väntar med att gå till läkare också efter ganska allvarliga övergrepp. Detta är ett jättestort problem, för ibland blir det då för sent att säkra bevisning, och ibland möts man i sjukvården inte av personal som är tillräckligt kompetent för att säkra de bevis som kan behövas i en utredning . Det var därför jag tog upp det arbete som bedrivs av Nationellt centrum för kvinnofrid för att just få bättre rutiner inom hälso- och sjukvården. Hälso- och sjukvården arbetar också för att motivera kvinnor att anmäla övergrepp. Redan här finns dock en uppförsbacke när det gäller bevis som behövs i en rättegång. Jag vill beskriva de svårigheter som ligger i rättsväsendets arbete med dessa utredningar. Man ska inte ge upp. Därför är det otroligt viktigt att arbeta för att förbättra metodik och annat. Det har också gjorts en granskning av och när det gäller hur de här ärendena hanteras i rättsväsendet. Vad man har kommit fram till är att kvaliteten i förundersökningarna är tillfredsställande. Det vill säga att de håller ganska bra kvalitet, och slutsatsen i redovisningen, som vi fick 2012, är att man inte tror att vi skulle ha kunnat åstadkomma lagföring i fler ärenden än vad som blev fallet. Däremot pekar man på problem både när det gäller beslutsmotiveringar och när det gäller framställan om målsägarbiträde, liksom en del andra saker. Detta är genuint svårt, och det är viktigt att fundera över både lagstiftningen och annat. Bemötandefrågorna, som tar upp, är centrala. Man ska inte bara våga anmäla, utan man ska också orka fullfölja hela rättsprocessen. Det kräver kompetens hos dem man möter och att de har ett inkännande i den problematik som den enskilde står inför liksom en professionalism när det gäller att driva ärendet framåt. Här finns det mer att göra. Vi har numera bra utbildningar för detta i utbildningen av olika medarbetare i rättsväsendet, men det finns självklart mycket mer att göra. Jag ska återkomma i nästa inlägg med något om den utredning som vi kommer att tillsätta. 18 (S): Jag uppfattade inte att minister svarade på mina frågor, som utgick från mitt exempel på hur en kvinna hade blivit bemött. Där fanns det faktiskt bevis, men det är klart att allt inte går att veta här i kammaren. Man bör i alla fall titta på materialet och inte lägga ned ärendet innan man har utrett det. Det känns konstigt när man vet att det finns dokumentation i både bild och skrift. Det som också känns väldigt obehagligt, tycker jag, är att fokus ligger mycket mer på den som har blivit utsatt för den otäcka våldtäkten än på den som har utsatt barnet eller den unga tjejen för detta – vi ska kanske påpeka att det även finns unga män och pojkar som blir utsatta. Även om brotten kan vara svåra att utreda måste vi få till ett bättre bemötande och bättre attityder kring de här allvarliga brotten. Det kan inte vara okej att man tycker att ett skäl att inte utreda är att det finns kvinnor som tycker om våldsamt sex. Detta gör att jag funderar över vilken kvinnosyn man har. Jag tror att det är en attityd som ger fel signaler till människor. Det gör också att människor inte vågar anmäla. Jag kan föreställa mig en ung tjej som kommer in i en rättssal och ska berätta om det mest intima som hon kanske har varit med om. Hon blir ifrågasatt. Tog du ett glas vin? Hade du för kort kjol? Men ville du inte lite grann? Man känner en skam ändå när man har utsatts för detta brott. Man har ett mod. Man vågar anmäla. Det måste på något vis ge en rättvisa för den utsatta personen. Annars får man inte en tilltro till rättsväsendet. Jag är oerhört bekymrad över att kvinnor och unga tjejer inte tycker att det är någon idé att anmäla och att de tror att alla män är så här. Vi vet att många män inte alls är benägna att vara våldsamma. De är varken våldtäktsmän eller något annat. Men även de blir drabbade när man inte dömer dem som faktiskt är våldsamma och utnyttjar kvinnor och barn på det här sättet. Det är ett oerhört kränkande brott för den enskilde. Vi vet vad det får för resultat framöver i livet. Det är inte bara här och , när de blir drabbade, som de mår fruktansvärt dåligt. Det gör de också under rättsprocessen. Och vi vet att det senare i livet drabbar människor oerhört hårt. Det är kanske inte bara den enskilde utan också familjen och nära och kära som drabbas. Det är ett mycket stort trauma som människor går igenom. läggs det skuld och skam på den människa som blir utsatt. Man förminskar också brottet på det här sättet. Jag tycker att det är oerhört viktigt att vi tar de här brotten på allra största allvar. Vi måste se till att de som har begått brotten blir fällda, för att ge rätt signaler till unga tjejer så att de vågar anmäla. 19 (S): Detta är självklart inga lätta frågor. Det finns ofta inga vittnen. Ord står mot ord. Men man kan se att det inte är det enda problemet i det här sammanhanget, för det finns andra brott där det är liknande problematik men där det inte alls är så många friande domar. Man kan se att för övriga brottmål ligger de friande domarna på . Och här ligger det på . Det är ganska stor skillnad. Man kan också se att det är stor skillnad i landet mellan olika polisdistrikt när det gäller hur man hanterar det här. Man kan se att det skiljer mellan i fråga om hur många fall som går vidare till åtal. De siffrorna säger rätt mycket. Det är uppenbarligen möjligt att göra mycket mer. Jag tror att man måste se över både lagstiftningen och tillämpningen. känns det som att lagstiftningen bygger på att våldtäktsmannen – det kan självklart vara en kvinna, men i de flesta fall är det en man – är en fullständig idiot. Det är egentligen det som nuvarande system bygger på. Man kan se på domarna att mannen inte tillskrivs något som helst omdöme när det gäller att bedöma situationen på ett vettigt sätt. Han kan inte kontrollera sin sexualitet. Har han druckit minskar hans kontroll ytterligare, och han behöver då inte stå till svars för sina handlingar. Om offret har druckit leder det däremot inte till någon större chans att han blir fälld. Det kan vi se ett konkret exempel på. Det var en kvinna som hade alkohol i blodet. Hon föll ned på gatan framför mannen – så berusad var hon. Trots det ansåg rätten att mannen inte kunde inse att hon var berusad och därmed i en särskilt utsatt situation, som lagstiftningen säger. Han tog med kvinnan hem, efter att han sett henne falla ned på gatan, och bjöd henne på ännu mer alkohol. Sedan var det en våldtäkt som kvinnan har anmält honom för. Men han kunde inte inse att hon var berusad och därmed i en särskilt utsatt situation. Det tycker jag är en bedömning av mannen som en fullständig idiot. Det finns andra fall. En ung tonårstjej anmälde sin fosterfar för våldtäkt. Hon hade sperma från mannen i sitt underliv. Trots det friades mannen. Han fälldes sedan i högre instans, ska jag säga. Men han friades faktiskt i tingsrätten. Hans motivering var att han hade erektionsproblem. Han åtgärdade dem själv inne på toaletten. Papperstussar fanns kvar efter detta, och då skulle flickan ha tagit en sådan papperstuss och tryckt upp den i underlivet. Det är en väldigt långsökt förklaring. Och det är anmärkningsvärt att man friar trots att det finns bevis. Ett annat fall gäller en tonårstjej som var utsatt för en gruppvåldtäkt. En av killarna som blev anmälda för våldtäkt vittnade till och med om att flickan verkade rädd, och hon sade att hon inte ville. Trots det friades de. Här kunde man också se att flickan var i en särskilt utsatt situation, men ändå ledde det till en friande dom. Det här är bara ett axplock av domar. Det finns många andra som är väldigt uppseendeväckande. Det kokar ned till att män är idioter.